ועדת החוץ והביטחון, כנסת 20, פרוטוקול מספר 246, 2018-05-21 09:15

אבי דיכטר: בוקר טוב לכולם.

אבי דיכטר: אנחנו בדיון מהיר לבקשת מספר חברי כנסת.

אבי דיכטר: למעשה חיברנו 2 קבוצות של בקשות.

אסף דורון: הדיון פתוח לפי סעיף 122 ב'.

איילת לוי נחום: 120 ב' (2).

אבי דיכטר: 120 ב' (2).

אבי דיכטר: 122 ב' זה פיטורי עובדים.

אבי דיכטר: בעצם שתי הקבוצות, אחת עסקה בנושא בירוקרטיה וסחבת הפוגעת בחיילים בודדים החיים בגפם וזקוקים לריהוט ביתי; והקבוצה השנייה של הבקשות הייתה היערכות צה"ל לאתגר החיילים העניים.

אבי דיכטר: זה לא אחד לאחד זהה, אבל בחרנו לעסוק בשתי הסוגיות כמקשה אחת.

אבי דיכטר: הגישו את זה סדרה של חברי כנסת – פנינה תמנו וחיליק בר, שולי מועלם, אילן גילאון, נאווה בוקר, איציק שמולי, רועי פולקמן, ענת ברקו וזהו.

אבי דיכטר: מתוך המגישים אני רואה שנמצאים פה איציק שמולי, פנינה, ענת.

אבי דיכטר: כל האחרים בחרו להגיש ולא להגיע.

אבי דיכטר: שיטה מעניינת, אני חושב שאפילו תמוהה במידה מסוימת עד כמה הבקשה רצינית.

אבי דיכטר: אני מצטער שאני אומר את זה בפני חברי הכנסת שהגיעו, שהם בהחלט יפתחו את הדיון מבחינתי.

אבי דיכטר: בבקשה, פנינה.

פנינה תמנו: בוקר טוב יושב ראש הוועדה.

פנינה תמנו: ראשית אני רוצה להודות לכם על כך שאתם כינסתם את הדיון הזה במהירות האפשרית ולכן אני דווקא מצרה – ויכול להיות שלא התכוונת לזה – על רצינות הבקשה.

פנינה תמנו: הבקשה מאד רצינית.

פנינה תמנו: הנושא מאד מאד חשוב ואני יכולה לומר שמאז שחזרתי לכנסת לפני כשלושה חודשים, אני עוסקת בנושא הזה וככל שאני עוסקת בנושא הזה אני מקבלת יותר ויותר פניות ציבור מחיילים בודדים, כולל הבוקר.

פנינה תמנו: חייל שנאלץ לישון ברחובות והוא סיפר לי בקושי רב על מצבו הכלכלי שהלך והידרדר כתוצאה מבירוקרטיה.

פנינה תמנו: אין זה אומר שהצבא אינו מגיע סיוע כזה או אחר לחיילים בודדים, אבל לטעמי יש מי שנופלים בין הכיסאות ויותר ויותר אנחנו רואים חיילים שפונים ברשתות החברתיות – אדוני יושב הראש – לעזרת הציבור.

פנינה תמנו: כי כשחייל מקבל מפתח לדירה, אבל בסופו של דבר הוא מעלה סטאטוס שהוא נאלץ לחזור לבית ריק ולישון על רצפה, או שאין לו מכונת כביסה – בעיני זו חלמאות וגם הפרה של המחויבות שלנו כלפי החיילים, האלה שהם רכוש צה"ל.

פנינה תמנו: למרות שאני לא אוהבת את צמד המילים הזה, בסופו של דבר החיילים הבודדים הם בעיני חוד החנית של החיילים, מהסיבה הפשוטה שמרביתם בוחרים להתנדב ולהתגייס.

פנינה תמנו: הרבה מהם הם חיילים שמגיעים מחוץ לארץ.

פנינה תמנו: לחשוב שיש כאלה שנאלצים, כמו שאמרתי, לישון על רצפה או לחשוב איך הם הולכים לקנות את האוכל לחג, זה דבר שהוא לא מתקבל על הדעת.

פנינה תמנו: אנחנו כחברה שמאמינה בצבא העם, בצבא שכולם משרתים בו, צריכים לדעת שהחיילים האלה לא יישארו בודדים.

פנינה תמנו: הם לא בודדים, אנחנו איתם ואנחנו כחברי כנסת צריכים לפקח על הנעשה.

פנינה תמנו: אני אומר שמי שחושב שאין חיילים בודדים בישראל, שסובלים ממצוקה או שהם דרי רחוב, אז כנראה יש מי שבוחר להתעלם מהבעיה.

פנינה תמנו: גם אם ישנם 10 חיילים בודדים שנמצאים בחרפת רעב או דרי רחוב – אני אומרת שהדיון הזה מצדיק.

פנינה תמנו: גם אם זה 10.

פנינה תמנו: אפילו אחד זה מצדיק.

פנינה תמנו: לכן אני מאד מקווה, אדוני יושב הראש, שמהדיון הזה אנחנו נצא לא רק כדיון לשם הדיון, אלא דיון אופרטיבי, שידאג לבדוק את כל הליקויים, איך מפשטים את הבירוקרטיה.

פנינה תמנו: לי בכלל הייתה הצעה שגם הגשתי אותה לשר הביטחון בעניין הריהוט, שאיך שחייל בודד מקבל מפתח לבית, או שנותנים לו, פותחים מחסן צה"לי שיש שם ריהוט ואומרים לו בא, אתה יכול לבחור מכונת כביסה, תנור, מיקרו גל ומיטה או שנותנים לו תלושים, שעושים הסכם עם אחת החברות של הריהוט, שהצבא יודע לעשות את המכרזים האלה ודואגים שהוא לא רק מקבל מפתח לבית ריק.

פנינה תמנו: כך שאני בטוחה שהחכמה נמצאת לא רק בי אלא גם בחברי, חברי הכנסת שנמצאים כאן ואנחנו נצטרך להידרש לעניין הזה ולפתור את הבירוקרטיה שקיימת.

פנינה תמנו: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אגב, רק להבהיר, כשאמרתי שאני מצטער שלא הגיעו לכאן, אני אומר שחמישה חברי כנסת שמגישים בקשה לדיון מהיר ולא מגיעים להשתתף בדיון מהר, זה לא מראה שהנושא לא רציני, זה מראה – סליחה – שחברי הכנסת לא רציניים.

פנינה תמנו: חד משמעית.

אבי דיכטר: איציק שמולי חבר כנסת רציני, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה אדוני יושב הראש, אני מודה לך מאד על קביעת הדיון.

איציק שמולי: אנחנו בשבועות האחרונים עוסקים הרבה מאד – טוב שכך – בעוצמה וביכולת של צה"ל לספק ביטחון לתושבי המדינה בכל גזרה שהיא.

איציק שמולי: לתפיסתי, חלק מהעוצמה הזאת טמונה בהבנה של כל חייל וכל חיילת, לא משנה איפה הוא משרת ואיזה תפקיד ואיזה תרומה הוא נותן למדינה, כל עוד זה כמיטב יכולתו, זה שגם המדינה באמצעות הצבא ובאמצעות המערכות האחרות, יעשו את הכל כדי לסייע לו לעמוד על הרגליים, תחת כל נסיבות שהן.

איציק שמולי: זה נכון, אדוני יושב הראש, שהעוני לא נולד בצבא ההגנה לישראל.

איציק שמולי: החברה הישראלית היא חברה מקוטבת גם מבחינת הפערים החברתיים שלה.

איציק שמולי: אנשים מגיעים לצבא גם מרקע כלכלי חברתי חלש יותר, אבל מתוקף ההגדרה של צבא ההגנה לישראל כצבא העם, זו גם אחריותו לנסות ולהתמודד בצורה נחושה ואפקטיבית עם הבעיה הזאת.

איציק שמולי: אמרה ואמרה נכון חברתי, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, הצבא – בעיקר השנים האחרונות – ואני בין השאר יושב ראש שדולת החיילים הבודדים – ואני יכול להעיד שהצבא בהחלט עושה מאמצים ניכרים כדי להתמודד עם חלק מהבעיות ברמה הכלכלית חברתית של החיילים, אבל אני חושב שיש עוד הרבה מאד מה לעשות.

איציק שמולי: כאשר אנחנו רואים את המספרים - ואני בכלל לא בטוח שהמספרים שמונחים בפנינו משקפים את הבעיה כולה - כי כפי שנאמר או כפי שנכתב בנקודה מספר 11 – צה"ל לא אוסף מידע שיטתי אודות נתוני העוני בקרב החיילים המשרתים בצבא.

איציק שמולי: צה"ל כן יודע להגיע – וטוב שכך – לאלה חיילים הוא נותן סיוע, אבל הוא לא יודע להגיד שבאמת לא נותרים כאלה שהם מאחור.

איציק שמולי: לפחות בעניין של החיילים הבודדים, זה עלה גם בישיבת השדולה האחרונה, בהחלט יש חיילים בודדים שנותרים מאחור.

איציק שמולי: למעשה, הבירוקרטיה בעניין הזה ממש פוגעת בחיילים הבודדים, מכיוון שיש תחושה שאם חייל בודד מרים טלפון לאיזה בן משפחה שלו אחרי חצי שנה, כדי לשמוע את קולה של אמא, אז עלולה להישלל ממנו אותה הכרה של חייל בודד ואיתה גם ההטבות הנלוות.

איציק שמולי: אבל העוני בקרב חיילים בודדים לא מתמצה רק בקרב אוכלוסיית החיילים הבודדים, אדוני יושב הראש, היא נוגעת באמת להיקפים הרבה הרבה יותר רחבים.

איציק שמולי: והציפייה שלנו מהדיון הזה היא בעצם להבין לא רק מה הצבא עושה היום, אלא מה הוא מתכוון לעשות בעתיד מבחינת הרחבה, גם של הכלים וגם של הסכומים, כדי להתמודד ביתר אפקטיביות עם התופעה הזאת של עוני בקרב חיילים בודדים.

איציק שמולי: אני מזכיר לכולם – ובזה אסיים, אדוני – שלפני, אני חושב שזה היה כמה חודשים, חודשיים או שלושה, התפרסם בעיתון, אבל זה לא היה המקרה היחידי - זה עולה מדי פעם לכותרות - מקרה שבו חייל קרבי ישן במקלט עם ההורים שלו עם אמא שלו.

איציק שמולי: צריך להיות ערים לסוגיה, אדוני יושב הראש, שחייל קרבי, או חייל בכלל, לא יהיה מוכן להיכנס לאיזה שהוא אמצעי דיור בידיעה שההורים שלו גרים ברחוב.

איציק שמולי: אז זה לא שעכשיו צה"ל צריך להחליף את ביטוח לאומי, אבל אבי בטוח שאם המערכות יידעו לדבר אחת עם השנייה בצורה מיטבית יותר, אז אנחנו נוכל לתת גם מענה אפקטיבי יותר לבעיה.

מירב קירשנר: רק חבר הכנסת שמולי, חשוב להדגיש שלחייל הוצע פתרון, יותר מאחד.

איציק שמולי: אני לא יודע.

איציק שמולי: לטענת המשפחה לא הוצע פתרון.

אבי דיכטר: זה מה שאמר חבר הכנסת שמולי, הוא אמר אין שום סיכוי שחייל ייקח פתרון לעצמו, כשהוריו ואחיו זרוקים ברחוב.

אבי דיכטר: אני חושב שזה מובן מאליו.

מירב קירשנר: נכון.

אבי דיכטר: אגב, כשפנינו לצה"ל, צה"ל העביר לנו תשובה מפורטת מאד בנושא הזה, העברנו את זה לחברי הכנסת שביקשו למרות התשובה לקיים את הדיון.

אבי דיכטר: אני אומר את זה כי זה לא ש - - -

פנינה תמנו: לא, לא קיבלנו תשובה.

איציק שמולי: בדיון שלנו.

אבי דיכטר: בדיון שלהם, כן.

אבי דיכטר: ואז החלטנו כבר לעשות את שני הדיונים ביחד.

פנינה תמנו: אז אולי אדוני יושב הראש, סביר להניח שזה יתבצע כדי ש - - -

אבי דיכטר: רגע, יש כללי משחק.

אבי דיכטר: קודם כל נותנים את רשות הדיבור לחברי הכנסת שהגישו את ההצעות.

אבי דיכטר: חברת הכנסת ענת ברקו, שלוש דקות לרשותך.

ענת ברקו: תודה אדוני יושב הראש, תודה על קיום הדיון וגם לחברי.

ענת ברקו: הנושא הוא חשוב ביותר.

ענת ברקו: הייתי מתחילה עם ההכרה בחיילים הבודדים, שגם שלבי ההכרה בחיילים בודדים לפעמים זה עינוי של טופסולוגיה.

ענת ברקו: תהליך ממושך שהנשמה יוצאת להם ואת הבדידות המזהרת שלהם הם צריכים לקיים בזמן שלמערכת לוקח יותר מדי זמן להכיר בהם.

ענת ברקו: זה הדבר הראשון.

ענת ברקו: הדבר השני, אנחנו מעמידים את החיילים האלה, ולא רק חיילים בודדים.

ענת ברקו: בואו נגיד משפחות עניות שיש להן ילדים חיילים, שיכלו לסייע בפרנסת המשפחה ואז הם נאלצים לצאת לעריקות והמעגל הוא מעגל בלתי אנושי.

ענת ברקו: מה הדילמה שעומדת בפניהם?

ענת ברקו: האם לסייע למשפחה, האם לתמוך במשפחה או לשרת בצבא ולדעת שהמשפחה לא יכולה לקיים את עצמה.

ענת ברקו: אין אוכל, אין דברים בסיסיים בבית.

ענת ברקו: אני זוכרת את זה גם מעצמי, שהיו חיילים שהיינו מבקרים אותם בעריקות או חיילות שלי, אז היו אומרים מה אני יכולה לעשות?

ענת ברקו: מה, אני אהיה בצבא והם לא יהיה להם מה לאכול בבית?

ענת ברקו: דילמה בלתי אנושית שאסור שהיא תקרה והיא קיימת ואנחנו יודעים שהיא קיימת.

ענת ברקו: והרבה מאד מהעריקויות הן סביב הסיבה הכללית, לא רק של חיילים בודדים ואסור שזה יקרה, במיוחד בעידן שיש כאלה שלא משרתים ואז שלוש השנים האלה מנצלים יופי כדי לעבוד, כדי ללמוד, כדי לעשות לביתם מה שנקרא ולעצמם.

ענת ברקו: אז אלה שנותנים את השנים הכי יפות שלהם לצבא, צריך לדאוג להם.

ענת ברקו: הצבא עשה כברת דרך, אין מה לומר ובידי המפקדים יש היום סל כלים שלא היה בעבר.

ענת ברקו: הם יכולים לתת את התלושים, הם יכולים לסייע.

ענת ברקו: אל"ח מאפשר לחיילים בודדים להישאר לאחר תום שירות גם כן מספר חודשים בדיור כדי לעזור להם בהתארגנות.

ענת ברקו: אבל הנושא של ההתארגנות שלהם גם תוך כדי שירות, במיוחד חיילים קרביים, זה לאפשר להם לעשות את הסידורים שלהם.

ענת ברקו: את הימים האלה, ימי ראשון, או דברים שהם צריכים לעשות סידורים ואין להם איך להגיע למשרדים, אין להם איך להגיע לעשות כל מיני סידורים עם משרדי ממשלה שהם חייבים לצורך ההכרה בהם.

ענת ברקו: יותר בקרה.

ענת ברקו: צריך יותר בקרה והרבה יותר אמפטיה.

ענת ברקו: אני לא חושבת שזה מספיק שהדברים יטופלו בדרג של קצינות הת"ש ביחידה.

ענת ברקו: אני חושבת שגם המוקד שיש לחיילים בודדים, שזה משהו בהחלט מבורך וחשוב, צריך שמפקדים יהיו מחויבים בפק"ל טיפול בחייל הבודד.

ענת ברקו: ממש הוראות פתיחה באש איך מטפלים בחיילים בודדים.

ענת ברקו: א', ב', ג', ד' – איך קולטים אותם, איך מלווים אותם, איך עושים להם ראיונות מעקב.

ענת ברקו: אני מבינה שעושים את זה.

ענת ברקו: איך עושים את ראיונות המעקב וביקורי בית.

ענת ברקו: יש הרבה מאד חיילים בודדים שהם יתומים.

ענת ברקו: תראו, אנחנו נוטים לחשוב שהחיילים הבודדים, המקרים הקשים הם אלה שמגיעים מחו"ל.

ענת ברקו: אלה לא המקרים הקשים, חברה.

ענת ברקו: אלה שחסר להם עורף משפחתי, אלה שגדלו במשפחת אומנה, אלה שהם מנותקי קשר, אלה שהם על הגבול בקטע הזה עם רקורד פלילי לפעמים.

ענת ברקו: אלה הבעיה.

פנינה תמנו: החוזרים בשאלה גם.

ענת ברקו: החוזרים בשאלה.

ענת ברקו: אז אנחנו מאד ממקדים היום את תשומת הלב שלנו בחיילים חרדים, שאנחנו מאד שמחים שהם מתגייסים לצבא.

ענת ברקו: הם מקבלים תשלומי משפחה מאד מאד גבוהים שהלוואי על כל חייל בודד לקבל את תשלומי המשפחה הללו.

ענת ברקו: אבל אנחנו חייבים לשים לב שהחיילים בכלל, באופן כללי, איך אנחנו גם נותנים להם את מה שמגיע להם והרבה יותר ממה שמגיע להם דרך תרומות, דרך אל"ח, לתת להם באמת את שכבות ההגנה האלה וגם להעביר אותם לאזרחות באופן שהוא לא לבעוט אותם לאזרחות, אלא להעביר אותם באופן הדרגתי, לדאוג לקליטה שלהם.

ענת ברקו: לדאוג לחבירה עם מנטורים לחיים.

ענת ברקו: אנשים שאין להם אף אחד וגם אחרי שלוש שנים, שבסך הכל הצבא דואג להם, אז הם אומרים שברגע שהם יוצאים לאזרחות הם מרגישים שמישהו הפקיר אותם.

אבי דיכטר: תודה רבה ענת.

ענת ברקו: באמת רק כמשפט לסיום אדוני, אני יודעת שנעשתה פעילות ענפה בצבא לטובת העניין הזה.

ענת ברקו: אני ממש מבקשת שגם ההכרה, גם הקטע של מצב כלכלי משפחתי וגם הקטע של המעבר לאזרחות, מעבר לליווי בתוך הצבא, יטופל בצורה מוקפדת.

ענת ברקו: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אני מבקש לשמוע עכשיו גם את צה"ל, מירב או מי שתחליטי ולאחר מכן גם את משרד הרווחה, כי עלה פה משהו שאני מודה, ההערה שעלתה כאן לגבי העובדה שאין הליך סדור שמעדכן את צה"ל לגבי חייל שהוא מגיע, לגבי העובדה שהוא חייל עני או מוגדר פורמאלית על ידי משרד ממשלתי, משרד הרווחה, ביטוח לאומי, כחייל עני ועל זה צה"ל צריך לעלות באופן עצמאי ואם הוא לא עולה, אז יש לנו חייל עני שנמצא בצבא והצבא לא יודע על כך.

אבי דיכטר: זו נראית לי סוגיה שמחייבת הבהרה, בוודאי בוועדה.

אבי דיכטר: מירב, בבקשה.

ענת ברקו: ואפילו יותר מזה.

ענת ברקו: יש לפעמים מצבים של בודד יתום.

ענת ברקו: בודד יתום – ההורים פתאום לא יקומו מקברם ונתקלתי במצבים כאלה, שגם כן מבודדים יתומים מבקשים להציג אישורים מדי פעם.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: מה, ההורים שלהם - - -

מירב קירשנר: לפי הכללים של צה"ל הם לא צריכים להציג אישורים.

אבי דיכטר: כן, מירב, בבקשה.

מירב קירשנר: אז קודם כל בוקר טוב.

מירב קירשנר: צה"ל הוא צבא העם ואנחנו כמובן רוצים שכל מי שיכול ישרת.

מירב קירשנר: אנחנו בונים לטובת הדבר הזה מסלולים ייחודיים, טיפול ייחודי באנשים.

מירב קירשנר: גם פה כך מוכנסים בכפיפה אחת כל החיילים הבודדים, הגם שכאמור יש חיילים בודדים מסוגים שונים, עם צרכים שונים.

מירב קירשנר: יש כאלה שהמצוקה הכלכלית בכלל לא רלבנטית כשמדובר בהם ועדיין חשוב לנו להכיר בהם כבודדים, לתת להם התייחסות ייחודית.

מירב קירשנר: פה חשוב להדגיש שכאמור הדברים לא נוצרים בצה"ל ועם זאת אנחנו לא מסתכלים על זה כעל בעיה אלא כעל אתגר, כעל חובה, כנושא שהוא באחריות הצבא כל זמן שהחיילים נמצאים בשירות ואף יותר מכך.

מירב קירשנר: חשוב להדגיש ואנחנו כללנו את זה בדברים שהבאנו לקראת הוועדה, שבשונה מבעבר, צה"ל מטפל בחיילים עוד טרם הגיוס לצה"ל.

מירב קירשנר: אנחנו מטפלים בחיילים כבר בשלב המלש"ב.

מירב קירשנר: לצערי, כפי שנאמר פה, ביטוח לאומי ומשרד הרווחה שללו ב-4 באפריל 2016 את בקשת צה"ל להעברת מידע אודות חיילים בודדים.

מירב קירשנר: ועדיין אנחנו נמצאים בשיח ויכול להיות שמסתמן פתרון בנושא הזה.

פנינה תמנו: איזה?

מירב קירשנר: אני נפגשתי עם מנכ"ל משרד הרווחה ונבחנת עכשיו אפשרות להעברת אינדיקציה בלבד ללא פירוט.

מירב קירשנר: אבל חשוב לי להדגיש, אנחנו במסגרת הראיונות שמבוצעים בשלב המלש"ב בלשכות הגיוס, מזהים מקומות בהם יכול להיות שחייל סובל ממצוקה וכיוון שאין לנו נתונים אנחנו מזמינים כ-40% מהחיילים לראיונות נוספים, מציעים להם לבוא לריאיון שנקרא אצלנו ת"ש בשלב המשל"ב, כדי לראות האם יש איזו שהיא מעטפת שנכון להתאים לחיילים הללו.

פנינה תמנו: 40% מאיזה חיילים?

מירב קירשנר: מהמלש"בים שבאים ללשכות הגיוס.

מירב קירשנר: זה מספר אסטרונומי, אדיר.

מירב קירשנר: ואנחנו עומדים במצב של סדר גודל של 90% שמטופלים לפני הגיוס, כי כמובן צריך לרצות לבוא, לשתף פעולה.

מירב קירשנר: חלק בכלל נעלבים מזה שאנחנו פונים אליהם, כי אנחנו עושים את זה לא דרך דברים סדורים שיש לנו, אלא מתוך מה שאנחנו מזהים.

מירב קירשנר: אנחנו עושים כל מה שאפשר כדי שההכרה תבוצע בשלב המלש"ב ועל מנת שכאשר החייל מתגייס, תהיה לו כבר כל המעטפת התומכת על מנת לתת לו את המענה.

מירב קירשנר: יותר מזה.

מירב קירשנר: בשלב הכניסה לשירות יש בידי קצינות הת"ש סמכויות לעשות הרבה מאד דברים לטווח קצר כמענה זמני, עד להמצאת אישורים, לסיכום הבדיקה באשר לחיילים שלא נסתיים הטיפול בהם במסגרת הת"ש לשלב המלש"ב.

פנינה תמנו: מה למשל?

מירב קירשנר: למשל הכרה, מתן מענה במענקי בזק, מתן אמצעים - - -

פנינה תמנו: הלנה?

מירב קירשנר: הלנה קל וחומר.

מירב קירשנר: האם אתם יודעים שאנחנו מאפשרים הלנה לחייל שאין לו הלנה עוד בטרם הוא מתגייס לצבא?

מירב קירשנר: אולי אתם לא יודעים את זה בכלל.

פנינה תמנו: כמה זמן?

מירב קירשנר: עד שלושה חודשים וגם שלושה חודשים לאחר השירות.

פנינה תמנו: מירב, אבל זה תלוי משק"ית ת"ש.

פנינה תמנו: עובדתית יש חיילים שעד שמכירים בהם, כמה חודשים טובים - - -

מירב קירשנר: קודם כל - - -

פנינה תמנו: הם מחפשים את עצמם והם נמצאים במצוקה.

אבי דיכטר: רגע פנינה, בואי ניתן למירב.

אבי דיכטר: בבקשה.

אבי דיכטר: תרשמו את השאלות.

אבי דיכטר: אחרי זה יהיה סבב שאלות בהחלט.

פנינה תמנו: בסדר גמור.

מירב קירשנר: פנינה, קודם כל כמו שאמרתי, צה"ל עושה כל מה שאפשר כדי לסיים את הטיפול בחיילים ואנחנו גם מודדים את זה - לא סתם אני אומרת לך את הנתונים ואת האחוזים - עוד בטרם הגיוס שלהם לצה"ל.

מירב קירשנר: מי שכבר הגיע לצבא ובמסגרת הקליטה שלו בטירונויות בבסיסים השונים הראשוניים, מסתבר שיש לו איזה שהוא קושי שלא טופל, יש את מלוא הסמכות קודם כל למפקד שלו, אחרי זה גם למש"קית הת"ש, וכן, הטיפול בחיילים הוא תמיד באחריות המפקדים ולא באחריות סגלי הת"ש או סגלי המשא"ן, לתת לו את כל הטיפול האפשרי.

מירב קירשנר: הלנה, שבכלל לא צריך בשביל זה אישור, מענק, מענק בזק.

מירב קירשנר: רכישת אמצעים בשקמית.

מירב קירשנר: יש לנו סל ייחודי שמיועד למי שהגיע מהבית עם תיק ריק, למרות שאנחנו אומרים לכל החיילים היום לא לקנות.

מירב קירשנר: יש, אתם מכירים, את מודל הכוכבים, מעבירים כסף עוד בטרם הגיוס.

מירב קירשנר: למרות כך אנחנו רוצים שחייל כזה ירגיש שווה בין שווים ולכן יש סל ייחודי.

מירב קירשנר: קרן, איך הוא נקרא?

מירב קירשנר: יש לזה גם שם.

קרן זר אביב: - - -

מירב קירשנר: כן, לרכש מזון, שמאפשר למשק"ית הת"ש לקחת אותו, לתת לו כרטיס לשקמית, שנותנים לו בה הכל.

מירב קירשנר: מגופיות, תחתונים, גרביים, הכל, על מנת שיהיה לו תיק מלא בדומה לחיילים אחרים שהגיעו מהבית, הגם שלא באמת צריך את זה.

מירב קירשנר: מיד נסקור את הדברים בשלב השירות, אבל כיוון שעלו פה גם דברים שמדברים על השחרור מהצבא, חשוב להדגיש.

מירב קירשנר: בצה"ל של היום, בשונה מהעבר, יש סל שלם לחיילים בודדים שמשתחררים מהצבא.

מירב קירשנר: אנחנו משתפים פעולה עם תכניות רחבות שקיימות, מפנים חיילים, מחברים אותם למנטור לחיים לחיילים בודדים.

מירב קירשנר: אנחנו יצאנו עם תכנית שהגה הרמטכ"ל שנקראת ממדים ללימודים, שבשלב הראשון, מסיבות של יכולת, היא הושקה בראש ובראשונה או אך ורק לחיילים לוחמים ולחיילים בודדים.

מירב קירשנר: כי אנחנו רואים את הייחודיות שבהם ואת הצורך המיוחד לבנות להם גשר לאזרחות.

מירב קירשנר: חייב בודד יכול להמשיך לישון בבתי החייל במשך שלושה חודשים.

מירב קירשנר: מעבר לזה, בוצע תיקון לחוק ה - - -, שמאפשר להמשיך לתת להם כ-1,000 שקלים בהמשך לשכר דירה ותמיכה שהיא תמיכה קבועה גם שנה קדימה.

מירב קירשנר: דברים חדשים - - -

איציק שמולי: נכון, אבל צריך לדייק ולומר שזה שינוי שבא לא בזכות

איציק שמולי: כם אלא בזכות הכנסת והמעורבות של שר הביטחון.

מירב קירשנר: דיברתי לפני שהאחריות היא - - -

איציק שמולי: עד ליברמן אף אחד לא היה מוכן לשמוע על זה.

איציק שמולי: סליחה, אני במקרה חוקקתי את החוק, אז אל תגידי לי מה היה ומה לא היה, עם כל הכבוד.

איציק שמולי: בואי, תדייקי לפחות בעובדות.

מירב קירשנר: אני ממש לא אמרתי מה היה.

מירב קירשנר: ההיפך, אני - - -

איציק שמולי: לא, את סתם זוקפת את השינוי הזה לזכות-.

איציק שמולי: כל חברי הכנסת שדיברו כאן אמרו - - -

מירב קירשנר: לגמרי לא.

מירב קירשנר: הדגשתי מה - - -

איציק שמולי: אמרו אנחנו מעריכים את מה שצה"ל עושה, אז לא צריך כאילו - - -

מירב קירשנר: חבר הכנסת שמולי, אתה הדגשת את זה שזה לא נוצר בצה"ל.

מירב קירשנר: אני ציינתי שבצה"ל מאפשרים ללון בבתי החייל ומעבר לזה שבוצע תיקון בחוק, את הקרדיטים אני לא זו שנותנת, אבל היום זה מתנהל באופן שונה לגמרי.

מירב קירשנר: חייל בודד מקבל המשך לליווי.

מירב קירשנר: אנחנו מוודאים את המעבר הזה ומזמנים אותם גם היום בשונה מעבר.

מירב קירשנר: פעם כל חייל בודד היה בזמנו פונה ללשכות.

מירב קירשנר: היום הם מזומנים קודם לכן למרחבים האזוריים של אגף חלמ"ש, באחריות קצינות הת"ש, על מנת לעבור ראיון עוד קודם לכן.

מירב קירשנר: אנחנו נמצאים מדי מספר חודשים במשרד הביטחון אצל שר הביטחון ומציגים סטאטוס משותף, כיוון שיש פה גם העברת מקל שנעשית, של תמיכה וטיפול בחיילים הבודדים.

מירב קירשנר: לגבי שלב השירות, חשוב להדגיש, אני רוצה שקרן רק תסקור את סל הכלים כפי שציינו בפניכם.

מירב קירשנר: יש פה מגוון רחב מאד של כלים.

מירב קירשנר: גם כאשר מדובר בחיילים בודדים אנחנו רוצים לאפשר להם בחירה ולכן הגם שאנחנו חושבים שלחייל בודד הדבר הכי נכון הוא כנראה ללון בבית החייל, ששם יש מי שמסתכל עליו, נותן לו אוכל, את כל הארוחות, כולל אפשרות לפתוח מקרר בלילה, לארח חברים ועוד, אנחנו - - -

מרדכי יוגב: מירב, בית חייל זה דבר זמני.

מירב קירשנר: אנחנו מאפשרים להם.

מירב קירשנר: אז אמרתי, אנחנו מדברים על שלב השירות.

מרדכי יוגב: לא, זה לא בית.

מירב קירשנר: אנחנו מאפשרים להם מגוון של חמישה פתרונות מסוגים שונים שהם יכולים רק לבחור.

מירב קירשנר: אני רק רוצה שקרן תסקור במהרה את כל הכלים האלה.

אבי דיכטר: בבקשה קרן.

קרן זר אביב: קוראים לי קרן זר אביב, אני ראש ענף ת"ש והייתי קצינת ת"ש ומשק"ית ת"ש ב-24 השנים האחרונות וליוויתי אלפי חיילים בודדים בשירותם.

אבי דיכטר: אני אתן לך יותר זמן, דברי יותר לאט.

קרן זר אביב: אוקיי, תודה, אז אני אעשה את זה יותר לאט.

קרן זר אביב: יש בכל נקודת זמן בצבא 6,500 עד 7,000 חיילים בודדים, אוכלוסייה במיקוד מאד מאד גבוה של מפקדים, של סגלי ת"ש, אוכלוסיית ליבה של מערך הת"ש, כמובן של המפקדים בראש ובראשונה, לאפשר להם שירות מלא, מועיל, בכבוד.

קרן זר אביב: חייל בודד זכאי למעטפת מלאה שכוללת סיוע כלכלי, כוללת הטבות דיור שעליהן אני תיכף אפרט וכוללת עוד הטבות נלוות שהן חופשות, שהן שי בחגים, שהן יום סידורים ודברים נוספים.

ענת ברקו: את יכולה להגיד מילה על יום הסידורים?

ענת ברקו: מתי זה?

מירב קירשנר: אחת לחודשיים.

קרן זר אביב: יום סידורים זה אחת לחודשיים באופן פרטני כשמפקד משחרר חייל ופעם בשנה אנחנו מרכזים את כל גופי הממשלה ליום מרוכז, שבו ניתן שירות לחיילים.

קרן זר אביב: אז זה ככה שני אירועים.

קרן זר אביב: במקרו צה"ל משקיע בחיילים הבודדים מדי שנה כ-200 מיליון שקלים ואם אני יורדת רגע לנושא דריל דאון לנושא הדיור, שהוא הלב של האירוע, אז אנחנו מציעים לחיילים הבודדים שלושה פתרונות דיור ועוד פתרון נוסף שאני פחות אוהבת לקרוא לו פתרון, כי הוא שכר הדירה.

קרן זר אביב: כל משק"ית ת"ש שתעצרו ברחוב ותשאלו אותה מה תמליצי לחייל הבודד שלך איפה לגור, היא תגיד לכם – לא יודעת באיזה סדר – אימוץ בקיבוץ, בית חייל – שזה בעיני כן בית – אולי שווה לבקר שם, ודירות של האגודה למען החייל, שאנחנו יכולים לפתוח כמות דירות שהיא בלתי מוגבלת, שבהן החייל מקבל הכל.

קרן זר אביב: הכל.

קרן זר אביב: הוא לא צריך לשלם שקל.

קרן זר אביב: הרשות נתונה.

קרן זר אביב: הבתים פתוחים.

קרן זר אביב: אנחנו פותחים בתים בהמשך לצורך ושם החייל מקבל לא רק מיטה ומקרר ומכונת כביסה, הוא מקבל ליווי אישי, ליווי חברתי, מענה במזון ומישהו שרואה אותו.

קרן זר אביב: כשחייל בודד בוחר להשכיר דירה - - -

פנינה תמנו: כביסה, מייבש כביסה.

קרן זר אביב: שירותי כביסה, WIFI, מזגנים.

קרן זר אביב: זאת אומרת הדירות מרוהטות.

קרן זר אביב: ושוב, כל פתרון דיור יש לו את הסגנון שלו, את הייחודיות שלו.

ענת ברקו: כמה דירות כאלה יש?

קרן זר אביב: היום יש 100.

דויד גלבוע: אני רק רוצה רגע לומר.

דויד גלבוע: הבית החם נותן מענה - - -

אבי דיכטר: סליחה, מי אתה?

דויד גלבוע: קוראים לי דודי גלבוע.

דויד גלבוע: אני במקרה יושב ראש מרחב מרכז של האגודה למען החייל, אבל אני באתי לדבר על דברים אחרים.

דויד גלבוע: רק במקרה של בית חם – הוא באמת נותן מענה מדהים.

דויד גלבוע: יש לנו אב בית - - -

פנינה תמנו: אבל רק ל-100.

קרן זר אביב: לא, לא.

קרן זר אביב: אני אפרט.

פנינה תמנו: אתם אומרים 100 בתים.

קרן זר אביב: לא, לא.

קרן זר אביב: אני אתייחס כבר.

דויד גלבוע: לא, לא.

דויד גלבוע: פנינה, אחר כך אני גם אדבר על הדברים הלא טובים, אבל קודם אני אדבר על הדברים הטובים.

דויד גלבוע: הבית החם נותן מענה מצוין.

דויד גלבוע: הוא באמת ברמה גבוהה.

דויד גלבוע: יש בו את כל מה שצריך.

דויד גלבוע: יש בו אב בית, מטפל אישית בחיילים.

דויד גלבוע: באמת ברמה.

דויד גלבוע: ואני אישית כיושב ראש מרחב עושה לפחות פעמיים בשנה ביקור בבתי האב כדי לראות מה קורה ואם חסר משהו.

דויד גלבוע: חסרים דברים אחרים במקומות אחרים.

דויד גלבוע: יש בעיות.

דויד גלבוע: אבל בנושא של בית חם וגם בבית החייל, אנחנו כאגודה למען החייל נותנים פתרון טוב.

דויד גלבוע: הוא לא הפתרון הכי טוב, אבל הוא פתרון טוב וזו הנקודה.

אבי דיכטר: כן, קרן.

קרן זר אביב: אני חוזרת רגע קודם כל לשאלתך.

קרן זר אביב: אז יש היום 100 דירות שמשכנות 600 חיילים ויחד למען החייל ערוכים לפתוח דירות ללא מגבלה.

קרן זר אביב: זאת אומרת לפי הצורך.

קרן זר אביב: אין מגבלה.

קרן זר אביב: אנחנו יכולים לפתוח דירות והחיילים בוחרים.

מירב קירשנר: הבסיס הוא בחירה של החיילים.

קרן זר אביב: כשחייל בודד בוחר להשכיר דירה, שזה מבחינתנו – מבחינת המפקדים – הדבר הפחות מומלץ.

קרן זר אביב: אני הייתי אמורה היום להרצות בפו"מ בקורס של מפקדים, וזה אחד המסרים גם למפקדים, לא רק לסגלי הת"ש.

קרן זר אביב: הקושי הוא לא רק המיטה ומכונת הכביסה.

קרן זר אביב: הקושי הוא הרבה יותר עמוק.

קרן זר אביב: הוא קושי תפקודי, הוא קושי של בדידותי, הוא קושי תפקודי של מי מבשל.

קרן זר אביב: זאת אומרת אני נמצא במקום שאף אחד לא רואה אותי, קורים שם דברים.

קרן זר אביב: אנחנו כמבוגר אחראי מעודדים את החיילים להגיע לפתרונות הדיור שנותנים להם את כל המעטפת ולא דורשים מהם שקל.

קרן זר אביב: זה לגבי הטבות הדיור.

ענת ברקו: ומה הרוב מעדיפים?

פנינה תמנו: את השכירות.

קרן זר אביב: הרבה מאד חיילים בודדים מעדיפים לשכור דירה.

פנינה תמנו: כמה מתוך ה-7,000?

קרן זר אביב: בערך חצי.

פנינה תמנו: אז יש קושי.

מירב קירשנר: לא, אבל צריך לזכור פנינה, אפרופו מחצית, שיש גם שוני מהותי באוכלוסייה.

מירב קירשנר: מחצית מהחיילים הבודדים הם לא חיילים שנזקקים לסיוע והגם שכך הם מקבלים את כל ההטבות.

מירב קירשנר: אנחנו לא בודקים מה היכולות של ההורים בחו"ל.

מירב קירשנר: חייל בודד הוא חייל בודד והם מקבלים את כל המעטפת.

מירב קירשנר: אלה שבוחרים - - -

פנינה תמנו: ואמרה בצדק חברת הכנסת ברקו, שרוב המקרים הקשים הם דווקא חיילים שגדלו בארץ, גרים בארץ.

מירב קירשנר: נכון.

מירב קירשנר: כשאנחנו מדווחים על מחצית, אז אני אומרת שלא אלה דווקא אלה שמעדיפים את שכר הדירה.

מירב קירשנר: כשאנחנו יודעים שחייל שרוי במצוקה של ממש, אנחנו עושים כל מה שאפשר כדי לשכנע אותו להיעזר באימוץ בקיבוץ, ביחד למען החייל, על מנת שהמעטפת תהיה מעטפת שלמה.

מירב קירשנר: פה חשוב להדגיש שלא זו בלבד שאנחנו לא מודדים אם הוא עשה שיחת טלפון להורים.

מירב קירשנר: ההיפך.

מירב קירשנר: אנחנו מעודדים קשר עם המשפחה.

מירב קירשנר: אנחנו לא שוללים להם את ההכרה כבודדים ויותר מזה, אנחנו גם בוחנים אפשרויות לייצר פתרונות של גישור, כי אנחנו חושבים שלהיות בודד יש משמעות מאד כבדה, שהיא לא הדברים האלה בלבד.

איציק שמולי: גברתי, קרן הייתה בישיבה האחרונה של השדולה והיא שמעה במו אוזניה שלושה או ארבעה מקרים מאנשים שונים שלא מכירים זה את זה, שהם התקשרו להורים שלהם ועצם יצירת הקשר שללה להם את ההכרה כחיילים בודדים.

קרן זר אביב: אני בשום שלב לא הצלחתי לקבל את הפרטים של החיילים כדי לענות עניינית על המקרים הללו, אבל אני חיה את תא הכרת הבודד שנמצא אצלי באגף ואני - - -

איציק שמולי: אני חושב שגם את וגם אני הרגשנו באוטנטיות של הבכי של החיילים שהיו שם, נכון?

קרן זר אביב: בסדר גמור, אז זה שווה בדיקה.

איציק שמולי: אני לא יכול לבדוק את זה, את יכולה לבדוק את זה.

פנינה תמנו: כן, אבל שוב, אדוני יושב הראש, זה שוב, זו גם התעלמות.

פנינה תמנו: כשאת אומרת לי אין דבר כזה חייל בודד שנמצא בלי בית או בלי קורת גג, בעיני זה חבל מאד.

פנינה תמנו: אין דבר הזה אין.

קרן זר אביב: אז אני רוצה לומר - - -

פנינה תמנו: את רוצה, אני אביא לך עדויות.

פנינה תמנו: אין דבר כזה אין.

פנינה תמנו: בסופו של דבר חיילים מעלים את זה לרשת, חיילים פונים אלינו.

פנינה תמנו: אם אתם אומרים אין, שם מתחילה הבעיה.

מירב קירשנר: בואי נדבר על הרשת.

קרן זר אביב: בואו נדבר על הרשת.

פנינה תמנו: ויש פה גם עמותות שמטפלות.

אבי דיכטר: רגע, פנינה, אנחנו רוצים לעשות את זה בצורה שגם יהיה אפשר להבין אחד את השני.

אבי דיכטר: בבקשה.

קרן זר אביב: אז אני רוצה לומר שאין מגבלת הלנה.

קרן זר אביב: אין מגבלת הלנה.

קרן זר אביב: חייל שרוצה, מקבל לינה, גם אם זה אומר הלנה זמנית מיידית בבית החייל.

קרן זר אביב: זה קורה לנו.

קרן זר אביב: אני באופן אישי מתעסקת גם עם הדברים האלה.

קרן זר אביב: ביום חמישי האחרון טלפון מקצינת ת"ש בכירה שפרשה מצה"ל – אמיתי, אמיתי – חיילת בודדה יושבת במספרה כמה שעות ככה.

קרן זר אביב: היא קולטת אותה וניגשת אליה ובאותו לילה דאגנו לה ללינה.

קרן זר אביב: זאת אומרת אנחנו מתעסקים בזה יום יום.

קרן זר אביב: הרשות נתונה ואין שום מגבלה.

קרן זר אביב: בואו נדבר רגע על פוסטים.

קרן זר אביב: הדבר הזה שנקרא טייטל חייל בודד שפוגש את הרשת החברתית הוא כלי מאד עוצמתי שעושים בו שימוש ואין לנו שום יכולת להתחרות עם הדבר הזה.

קרן זר אביב: זאת אומרת כשמוקד בודדים שלי, שאנחנו רואים פוסטים כאלה ומיד אנשים עושים צילום מסמך ושולחים אלי – רע"ן ת"ש בצה"ל – אנחנו מיד פונים לחיילים ובודקים מה קרה.

קרן זר אביב: ובהרבה מקרים אנחנו מגלים כל מיני דברים ומגישים סיוע או מבינים שהחייל הוא לא באמת.

קרן זר אביב: זה נורא נחמד ונעים להעלות פוסט ומיד יש פידבק.

קרן זר אביב: זה פידבק שהוא בלתי אמצעי, שהוא מיידי, שהוא מאד עוצמתי, שלמערכת מאד מאד גדולה יש את היכולת שהיא קצת שונה מהיכולת של רשת חברתית לבצע.

ענת ברקו: תוכלי להתייחס גם לנושא של חיילים בודדים, דע לך שעקב פציעה, אני נתקלתי במקרה שאנחנו ליווינו חייל בודד שהגיע מארצות הברית לשרת.

ענת ברקו: היה לוחם, נפצע בקרסול, ריסק אותו ובסופו של דבר איך שהוא היה צריך לקבל את הטיפול הרפואי, הוציאו אותו לדחיית שירות בלי שכר דירה, בלי שום דבר והמשפחה באה, לקחה אותו לארצות הברית.

ענת ברקו: אמרו אנחנו אפילו לא רוצים שיטפלו בו פה.

ענת ברקו: זה ביזיון הדבר הזה.

ענת ברקו: אז גם את זה.

פנינה תמנו: עוד הערה למה שהיא אמרה.

פנינה תמנו: אנחנו לא מדברים על חיילים שעדיין לא מוגדרים בודדים.

פנינה תמנו: כשאני רואה ברשתות ואני בסוף יוצרת איתם קשר, חיילים שהבית שלהם ריק והם חיילים בודדים.

פנינה תמנו: דירת חיילים בודדים.

פנינה תמנו: אז מחצית בוחרים לשכור דירה ואני חושבת שבסופו של דבר צריך לבדוק אם אנחנו נותנים מפתח ואמרתי את זה, צריך לבדוק איך אנחנו מביאים להם ריהוט, צריך לראות איך אנחנו באמת בודקים שהם לא ישנים - - -

קרן זר אביב: מי נותן מפתח ל - - -

פנינה תמנו: מה זאת אומרת?

פנינה תמנו: אתם נותנים להם סיוע בשכר דירה.

פנינה תמנו: אי אפשר להגיד להם קחו סיוע בשכר דירה ותחיו איך שאתם רוצים.

קרן זר אביב: אנחנו מזמינים את החיילים הבודדים ללון בפתרונות דיור מדהימים ומעולים.

פנינה תמנו: אבל את רוצה לכפות עליהם את הבחירה.

פנינה תמנו: יש להם בחירה, יש להם זכות בחירה.

קרן זר אביב: אני לא כופה עליהם.

ענת ברקו: לא, אבל אם הם לא שורדים, אז כן צריך להכתיב להם, כי הם בוחרים - - - כלכליים - - -

פנינה תמנו: ברקו, אני לא מסכימה איתך.

פנינה תמנו: אני חושבת שאנחנו צריכים להעניק להם דירה מרוהטת, כי עם כל הכבוד לא נותנים דירה ריקה לחייל.

קרן זר אביב: אנחנו מעניקים להם דירה מרוהטת - - -

פנינה תמנו: צריך להעניק לו לפחות מיקרוגל, שיוכל לחמם את האוכל.

קרן זר אביב: אנחנו מעניקים להם דירה מרוהטת.

מירב קירשנר: דירה מרוהטת - - -

פנינה תמנו: לא, יש הרבה דירות שהן לא מרוהטות.

פנינה תמנו: הם מקבלים שכר דירה ולא כולן מרוהטות.

אבי דיכטר: לא, לפי דעתי אתם מדברים על שני דברים שונים.

אבי דיכטר: פנינה ומירב, אני אומר רק כדי שהסוגיה הזאת תלובן.

אבי דיכטר: לפי הבנתי, מה שמירב וקרן אומרות זה שהחייל הבודד יש לו אפשרות לגור בדירה שלכם.

קרן זר אביב: נכון.

פנינה תמנו: נכון, זה מהדירות ש - - -

אבי דיכטר: והיא הדירה המרוהטת והיא אמרה שאין הגבלה של דירות.

אבי דיכטר: רגע חברה, רק שנייה.

אבי דיכטר: בצורה מסודרת.

אבי דיכטר: זו סוגיה שכדאי ללבן אותה.

אבי דיכטר: בואו נלך רגע צעד צעד.

אבי דיכטר: לפי מה שאמרת אין לכם מגבלה של דירות.

קרן זר אביב: נכון.

אבי דיכטר: שניים, אם חייל בוחר לא לגור בדירה שמוצעת לו אלא לשכור דירה, אז הוא יכול לקבל - - -

מירב קירשנר: הוא מגיע לריאיון ואנחנו מזהירים אותו מלעשות את זה.

מירב קירשנר: אנחנו מסבירים לו שזה לא הדבר הנכון עבורו והוא רוצה - - -

אבי דיכטר: בעצם אם אני מתרגם את זה לשפת הדיון, מה שצה"ל אומר לחייל הבודד – יש לך אפשרות לגור בדירה שלנו, מרוהטת, עם מיקרו ומכונת כביסה וכו' - - -

דויד גלבוע: לא בכל מקום אבל.

אבי דיכטר: רגע.

אבי דיכטר: האלטרנטיבה שאתה בוחר היא אלטרנטיבה שאתה מקבל סיוע מאיתנו בשכירת הדירה, אבל אנחנו לא יכולים להיות מעורבים איפה הדירה, איך היא נראית, מה יש בה, מי יש בה ואיזה אמצעים תצטרך לקבל שירות - - -

פנינה תמנו: אתה עלית על הנקודה ועל השוני בקטגוריות סיוע שאנחנו מדברים.

פנינה תמנו: אכן הם מדברים על אותן 100 דירות שכרגע נמצאות והם אמרו שככל שיש ביקוש ככה גם יהיה ההיצע.

פנינה תמנו: אני מדברת על אותה בחירה ה - - - של החיילים הבודדים.

פנינה תמנו: מרביתם, אם לא כמחציתם, בוחרים לקחת דירה בשוק החופשי.

פנינה תמנו: ואני חושבת החיילים האלה לא צריכים לפנות ברשתות לעזרה.

פנינה תמנו: צה"ל יכול להעמיד מחסן רהיטים, כי יש גם-.

פנינה תמנו: אתה יודע מה?

פנינה תמנו: אין לי בעיה שזה יהיה מחסן רהיטים מתרומות של אנשים טובים.

פנינה תמנו: אין לי בעיה שיסגרו, הרי הם נותנים תלושים, תווי קנייה.

פנינה תמנו: שיסגרו את זה מהם.

פנינה תמנו: היום ריהוט עולה יקר, עולה 40,000, 50,000 שקלים ואני חושבת שלא נכון להשאיר את החיילים האלה בלי מענה.

פנינה תמנו: אפשר להמשיך ולנפנף באותן דירות, אבל אנחנו רוצים לפתור את הבעיה של אותה מחצית מהחיילים שבוחרים אחרת.

דויד גלבוע: אולי אני יכול לעזור כאן?

אבי דיכטר: לא, לא, שנייה.

קרן זר אביב: רגע, אני רוצה לסיים.

אבי דיכטר: אני רוצה לתת לצה"ל לסיים ואז לשמוע נוספים.

אבי דיכטר: חברי הכנסת, נא רשמו את ההערות שלכם לשלב השאלות.

אבי דיכטר: בבקשה.

קרן זר אביב: שלושה דברים נוספים שאני רוצה לגעת בהם.

קרן זר אביב: אחד, מעבר לסיוע הקבוע שכל חייל בודד מקבל, יש את ארגז הכלים לסיוע כלכלי שהצגתי בוועדות שונות ואני אציג גם כאן.

קרן זר אביב: כ-60 מיליון שקלים שרובם ככולם מבוזרים לרמת מפקדים וקצינות ת"ש ביחידות.

קרן זר אביב: הארז מכיל כלים לסייע.

קרן זר אביב: בנוסף, במצבים אד-הוק, שכמפקד מגיע לביקור בית, ודרך אגב, זה עלה כאן, מפקד מחויב לפי פקודות צה"ל לבקר חייל בודד.

קרן זר אביב: מרגע שהוא נקלט, תוך חודש, להגיע לבית שלו, לראות איפה הוא גר ולראות אם הוא צריך סיוע.

קרן זר אביב: הוא לא יוכל לרהט לו את הדירה ב-40,000-50,000 שקלים, אבל הוא יכול לסייע לו במענקים, בריהוט, בציוד בסיסי ברמה מסוימת מקרן הסיוע מקופת הידידות, שזה כלי שקיים בתוך ארגז הכלים, אבל לא ברמות שאת מצפה.

פנינה תמנו: לא, אני לא מצפה להרבה.

פנינה תמנו: אני מצפה למיטה ומכונת כביסה ומיקרו גל ומקרר, בואי.

קרן זר אביב: ארגז הכלים לסיוע כלכלי מכיל כלים שהם מכווני מטרה, שהם מבוזרים.

קרן זר אביב: 35 מיליון שקלים בתווי קנייה לרשתות מזון שבהם החייל יכול לקנות מזון ברמה מיידית מהיום למחר, או לקנות את המיקרו גל או את הגופייה, או את התחתונים או כל הדברים שקיימים, הבסיסיים, שכל אחד צריך וכמובן מענקים נוספים.

קרן זר אביב: אני רוצה לדבר רגע על שיתוף הפעולה עם משרד הרווחה, יושבת פה אורית להב.

קרן זר אביב: אנחנו בתהליך שמסתמן למקום מאד מאד חיובי שנרקם כבר בשלוש השנים האחרונות.

קרן זר אביב: ואכן בשנת 2016 בקשות שלנו לטופס א', לטופס ב' להעברות מידע נשללו.

קרן זר אביב: אנחנו חידשנו את השיח עם משרד הרווחה ואנחנו בשיח למול תכנית יתד, כדי להדק את שיתוף הפעולה בין גורמי הת"ש לבין הגורמים הסוציאליים במדינה, לרבות תהליך של העברות מידע שמתגבש – ואולי אורית אחר כך תתייחס – לאיזה שהוא תהליך שנוכל להגיע לחיילים האלה ובאמת באמת להכיר בהם בצורה מהירה יותר לפני הגיוס.

איציק שמולי: קרן, אתם יכולים להתייחס לאיזה מספר של אנשים, של חיילים?

איציק שמולי: על מה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: כי אם אנחנו יודעים ששיעורי העוני בתוך החברה בכללותה זה באזור ה-18-19% ויש לנו משהו אדיר של 800,000 ילדים עניים, בסוף כשהם מגיעים לצה"ל בכמה, איזו אוכלוסייה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: מה הגודל שלה?

קרן זר אביב: על בודדים או בכלל?

איציק שמולי: לא, בכלל, עניים.

איציק שמולי: זקוקים לסיוע.

קרן זר אביב: אותו שיעור בערך.

איציק שמולי: של 20%?

קרן זר אביב: תראו, אתה יודע, כשאני סופרת את הנתונים של מי שאני מטפלת בו, זה לא חד חד ערכי.

קרן זר אביב: לא דומה חייל שקיבל ממני פעם בשנה מענק כי הייתה מצוקה נקודתית, למול חייל שמקבל הרבה מאד פעמים את המענקים, כי לצורך העניין הוא לא בודד והוא לא תשמ"ש והוא לא עמד בתבחינים, אבל הוא זקוק לסיוע ואנחנו נוגעים בו מתוך ארגז הכלים בצורה שיטתית והרבה פעמים בשנה.

קרן זר אביב: אז זה נבדק - - -

איציק שמולי: כי תסתכלי על המספר של מקבלי התשמ"ש בצה"ל בשנת 2017 – 2,870.

איציק שמולי: זה נשמע לי לא פרופורציונאלי לשיעורי העוני שמגיעים לצה"ל, אז - - -

ענת ברקו: טוב, עד שמאשרים להם תשמ"ש יוצאת להם הנשמה.

קריאה: בדיוק, זו בדיוק הטענה.

איציק שמולי: רגע, ענת, תתחברי רגע לטענה.

איציק שמולי: מגיעים לצה"ל, לדעתי, 20% מהמגיעים לצה"ל הם עניים.

ענת ברקו: כל חייל חמישי הוא עניים.

איציק שמולי: אז אם תשמ"ש, למיטב הבנתי זה הכלי המרכזי - - -

ענת ברקו: הוא צריך להיות עני מרוד כדי לסייע מהצבא.

איציק שמולי: אז אתה מבין, אדוני יושב הראש?

איציק שמולי: אם 20% מהמועמדים לשירות הם עניים בהגדרה, זה הנתונים של ביטוח לאומי, בסוף מקבלי תשמ"ש זה פחות מ-3,000 אנשים.

קריאה: ואז הם נגררים לעריקות, כדי לעזור למשפחה שלהם.

מירב קירשנר: לא, יש תשמ"ש - - -

פנינה תמנו: הטענה היא מאד נכונה ומאד צודקת.

איציק שמולי: זה נשמע לי לא פרופורציונאלי.

מירב קירשנר: לא, יש פה נתונים שונים של תשמ"ש הורים ותשמ"ש נשוי, כשתשמ"ש הורים זה מסוג אחד ותשמ"ש נשוי זה לכזה שהוא מעצם היותו נשוי בשירות חובה.

איציק שמולי: הנתון של ה-3,000 מתייחס לשני הסוגים.

מירב קירשנר: אני רוצה רגע להדגיש את עניין ההלנה.

מירב קירשנר: תראו, בסוף אדם צריך לרצות לעזור לעצמו.

מירב קירשנר: אנחנו יכולים להחליט שאנחנו לא רוצים לאפשר בחירה בכלל.

מירב קירשנר: יכול להיות שנגיע לזה.

ענת ברקו: יכול להיות שזה מה שאתם צריכים לעשות, כדי לא לסבך אותם.

מירב קירשנר: יכול להיות שנגיע לזה פעם.

מירב קירשנר: אני רוצה להדגיש, כבר התייחסנו לזה שמי שרוצה לגור באמצעים השונים: קיבוץ, בית חייל או דירות, מקבל את מלוא המעטפת באופן שלם.

מירב קירשנר: מי שמבקש לשכור דירה, חלקם הם כאלה שידם משגת, האחרים מזומנים לראיונות, מזהירים אותם מפני הבחירה הזאת, אבל הם רוצים לגור במרכז הכרך, לפעמים עם אח בוגר או מי שלא שירת או כל דבר אחר, לפעמים עם חברות, חברים, לא חשוב למיניהם.

מירב קירשנר: לאלה צה"ל לא יודע להיכנס לבתים.

מירב קירשנר: לפעמים הם נופלים בפח עם כל מיני חוזים בעייתיים, וגם לזה יש לנו תמיכה של עמותה שמסייעת, אבל זו בחירה שחיילים עושים ופה אנחנו לא נכנסים לבתים של אנשים פרטיים ומתחילים להפוך אותם מהיסוד.

מירב קירשנר: לעתים זה חדרים מאד קטנים ולמרות שכך יש תרומות ויש שיטה חדשה שמאפשרת להם דרך אפליקציה לקבל אמצעים וסיוע תוך חודש ימים בסך הכל.

מירב קירשנר: כל מה שאפשר - - -

פנינה תמנו: כולל ריהוט?

מירב קירשנר: כולל מרכיבי ריהוט בסיסיים.

מירב קירשנר: מקרר שדיברת עליו – בהחלט כן, אבל הבחירה היא באמת לדחוף אותם לא להשתמש בפתרונות האלה.

מירב קירשנר: אלה יותר רלבנטיים - - -

דויד גלבוע: אני עושה את זה - - -

מירב קירשנר: הנה, הוא בדיוק עושה בזה.

מירב קירשנר: אלה יותר רלבנטיים לחיילים שידם משגת ומחצית מהחיילים הבודדים הם כאלה שידם משגת.

פנינה תמנו: לא, זה רלבנטי גם לכאלה שרוצים לגור עם האחים שלהם והם יתומים.

פנינה תמנו: זה רלבנטי להמון חיילים שזה נותן להם את החופש לחיות אחרי מסכת חיים לא פשוטה.

פנינה תמנו: דווקא אלה המקרים הקשים, אני יכולה להבין מדוע הם בוחרים לחיות בשכירות.

פנינה תמנו: אני לא חושבת שצריך לשלול מהם את חופש הבחירה.

פנינה תמנו: צריך לדעת איך לפתור את זה ואיך מנגישים ומוצאים יותר פתרונות.

פנינה תמנו: זה מה שאני אומרת.

מירב קירשנר: אז יש את מלוא הפתרונות.

מירב קירשנר: הוא רוצה להוסיף.

אבי דיכטר: אתה רוצה להוסיף משהו?

דויד גלבוע: כן, אני רוצה לומר כמה דברים.

דויד גלבוע: רק רקע קטן לפני תחילת הדברים.

דויד גלבוע: אני הייתי קצין בצבא, בכיר, נפצעתי פעמיים בקרב ויש לי מה שנקרא שד לעזור לחיילים כל יום.

דויד גלבוע: כל יום אני מגיע לאחד הבסיסים לעזור לחיילים.

דויד גלבוע: אבל אני רואה כאן בעיה אחת.

דויד גלבוע: אחת זו בעיה של תשמ"ש, שיש בעיה שעד שמכירים בדברים, בינתיים בפייסבוק וכל המקומות מפורסמים הדברים.

דויד גלבוע: אנחנו לא יכולים גם לתת מענה, כי צבא - - -

מירב קירשנר: לכן חשוב להקדים הכל.

דויד גלבוע: לכל הדברים.

דויד גלבוע: כתוצאה מזה אני התגייסתי ואני עצמי, עם עוד חברים, מנסה כל יום להגיע לחייל אחד כזה ולהביא לו כל מה שהוא צריך.

דויד גלבוע: במידה והוא פונה אלי, אני אהפוך את העולם כדי שאנחנו, כאגודה למען החייל וכצבא, ניתן את המענה.

דויד גלבוע: הבעיה היא אותם אנשים שנופלים באמצע או עם שכר הדירה או עם דברים אחרים שמסתבכים ובאינסטינקט המיידי הם פונים לרשת וכשהם פונים לרשת, כל העולם רוצה לעזור להם.

דויד גלבוע: כולם רוצים לעשות טוב.

דויד גלבוע: הבעיה העיקרית היא שהמפקדים, ברגע שיש בעיה, צריכים ליפול על החייל הזה ולראות איך פותרים את הבעיה.

דויד גלבוע: אני כמפקד לא עזבתי אף פעם חייל בודד בדבר הזה.

דויד גלבוע: גם היום, כשאני יודע שיש לחייל בעיה, גם אם בשתיים בלילה אני אלך אליו, אני אגיע – אני לא יודע – לכל מקום בארץ כדי להביא לו, עם אוטו, עם מפקד, עם הכל כדי לעזור לו.

דויד גלבוע: הבעיה היא שלפעמים הטווחים שהם רוצים לקבל את הפתרונות הם טווחים במיידי ולא תמיד יש לך מיידי.

מירב קירשנר: ורק מהסוג שהם רוצים.

מירב קירשנר: באמצע תל אביב, במגדל - - -

פנינה תמנו: לא כולם, זה לא נכון.

פנינה תמנו: סליחה, זה לעשות - - -

דויד גלבוע: הבעיה העיקרית היא - - -

אבי דיכטר: רגע, רגע, שנייה.

מירב קירשנר: יש לנו דברים אחרים, אנחנו - - -

פנינה תמנו: זה לא להאמין, הם מחפשים לחיות - - -

אבי דיכטר: תודה.

אבי דיכטר: אני רוצה לעבור לעמותות נוספות.

מירב קירשנר: אמרתי שיש כאלה שלא רוצים - - -

אבי דיכטר: מה שמך?

יאיר הס: יאיר הס, מנכ"ל עמותת הלל.

אבי דיכטר: יאיר הס, מנכ"ל עמותת הס, בבקשה.

אבי דיכטר: שלוש דקות לרשותך.

יאיר הס: תודה.

יאיר הס: לא מפתיע אולי, אני אדבר על החשיבות של חופש הבחירה, לא רק בהקשר של יציאה לשאלה.

יאיר הס: חופש הבחירה והזכות של אדם לבחור מי יגור איתו בחדר, או הזכות שלו לאיזו שהיא פרטיות במהלך השנים של השירות, הם קריטיים לחוסן הנפשי של החייל.

יאיר הס: צריך לזכור, הפתרון הזה שאומר לחייל אתה במהלך השירות תהיה ביחידה הזאת, תעשה את הדברים האלה ותעשה כל מה שאנחנו אומרים וכשאתה יוצא הביתה אתה תגור עם הבן אדם שאנחנו אומרים לך לגור איתו בתוך החדר ואתה תבחר את מקום המגורים לפי מה שאנחנו יכולים להציע לך – עדיין יכול להשאיר חיילים במצב של הגברה של המצוקה.

יאיר הס: מה גם שלא תמיד אותו חייל שגר איתך בחדר זה הבן אדם שאתה מסתדר איתו או שמתנהל בצורה שאתה יכול לחיות איתה.

יאיר הס: לכן אנחנו בעמותת הלל מעודדים את החיילים לקחת את הפתרון, לבחור בפתרון של סיוע בשכר הדירה.

יאיר הס: זאת אומרת אני מאמין שחייל צריך גם תמיכה נוספת ואנחנו כאן בשבילה להציע אותה לחיילים שאנחנו מסייעים - - -

ענת ברקו: אתה לא מרגיש שהם מסתבכים בגלל זה?

יאיר הס: חלקם מסתבכים בגלל זה, אבל אני גם מכיר הרבה מאד מצבים של חיילים שנמצאים בדירות של האגודה למען החייל למשל, שממוקמות בירושלים, לדוגמא בשכונת הר חומה, ללא תחבורה ציבורית וסליחה, מוצאים את עצמם – חייל שיוצא אחרי שלושה שבועות הביתה לסוף שבוע ורוצה לצאת לבלות ואין לו את הכסף למונית, אז הוא מוצא את עצמו נמצא באזור שהוא לא יכול לצאת.

יאיר הס: או לדוגמא אני יכול להגיד שיש לנו קבוצות של חיילים – שלושה-ארבעה חיילים – ששוכרים דירה ביחד, הם בוחרים לתמוך אחד לשני, הם בוחרים לעזור אחד לשני, גם באמצעות הסיוע בשכר דירה שהם מקבלים מהצבא, גם באמצעות תוספת שאנחנו נותנים להם, כי הסיוע בשכר דירה לא מספק – ועוד רגע נדבר על זה.

יאיר הס: אז אותם חיילים בהחלט מייצרים לעצמם פתרון טוב ומוצלח.

יאיר הס: וצריך לזכור, זכותם של החיילים לבחור את המקום שהם גרים בו, לבחור את האנשים שהם גרים איתם – הרי מדובר על שניים בחדר.

יאיר הס: הזכות לבחור את הבן אדם שאני גר איתו, שוב, זה לא רק עניין של זכות, זה גם עניין שזה באמת נותן לחייל את הכוח הנפשי להמשיך ולהחזיק בשירות.

פנינה תמנו: חד משמעית.

יאיר הס: לא תמיד לחיות בקיבוץ, ושוב, יש קיבוצים שנותנים מעטפת נפלאה, אבל גם לפעמים אנחנו מכירים חיילים שמשרתים במקום רחוק, קיבלו דירה בקיבוץ במקום שכוח אל ומבודד והם נמצאים שם, בקצה של הקיבוץ, ברווקיות ומה לעשות, אין ארוחות.

יאיר הס: הקיבוץ הופרט, אין ארוחה בחדר האוכל, אין כבר את מה שהיה פעם בקיבוץ והם מוצאים את עצמם מבודדים.

יאיר הס: אז אנחנו גם רואים מצבים כאלה.

יאיר הס: לכן, עצם אפשרות הבחירה של החייל לבחור את החברים שלו, את האנשים שאיתם הוא רוצה לבלות את הזמן הקצוב שבו החייל יוצא החוצה, היא חשובה וקריטית.

יאיר הס: עכשיו אני רוצה לדבר על הסיוע הזה.

יאיר הס: הסיוע בשכר דירה עומד על סך של 1,000 שקלים לסיוע בשכר דירה ו-300 שקלים לחשבונות.

יאיר הס: הסכום הזה חייב לגדול.

יאיר הס: אני מבין שהצבא כרגע מדבר וציינתם שמי שבוחר את זה זה חיילים שידם משגת.

יאיר הס: התשובה היא לא.

יאיר הס: מי שבוחר את זה צריך להיות חייל שרוצה לבחור את זה.

יאיר הס: כל חייל שרוצה לבחור את זה – צריכה להיות לו הזכות לבחור בדרך הזאת וזה לא יכול להיות פתרון שפתוח רק לחיילים שידם משגת או לחיילים שמקבלים עזרה נוספת מעמותת הלל.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: יש כאן עוד עמותה?

ענת ברקו: בכמה אתם עוזרים להם?

יאיר הס: בכמה מאות שקלים בחודש.

אריה קולקר: מהמרכז לחיילים בודדים.

אבי דיכטר: בבקשה, רק את שמך, אם אפשר.

אריה קולקר: אני אריה קולקר מהמרכז לחיילים בודדים.

אריה קולקר: אני מנהל מגורים.

אריה קולקר: אני חושב שלציין רק את הנקודה הראשונה, שרק חצי מהחיילים הבודדים בוחרים לגור בדירות אל"ח, זה אומר את הכל.

אריה קולקר: אם זה היה פתרון כל כך נפלא עבור חיילים בודדים, אני חושב שהייתה רשימת המתנה הרבה יותר ארוכה ממה שהיא היום ולא רק חצי היו בוחרים את זה.

אריה קולקר: אני רק אציין את הנקודה שהבעיות הכלכליות שאיתן מגיעים החיילים, שזה עקב השירות בצה"ל, לא אלה שמגיעים עם בעיות כלכליות ולא אלה שלא יודעים להתמודד כלכלית.

אריה קולקר: יש שתי בעיות שצה"ל מייצר לחיילים הבודדים, שגורמות להם לבעיות כלכליות.

אריה קולקר: אחת זה עיקוב ותקלות בתשלומים.

אריה קולקר: הזכויות שמגיעות להם מבחינת שכר דירה, שהוא לא מקבל שכר דירה – ארבעה, חמישה, שישה.

אריה קולקר: במצב של ערב חג הזה חייל שלא מקבל שכר דירה שמונה חודשים חוזר לדירה שלו ובעל הדירה שלו זורק את הדברים שלו לכביש ואומר לא שילמת לי, הפרת חוזה ושלום על ישראל.

אריה קולקר: אם תקלות כאלה היו פעם ב-, לא הייתי אומר מילה.

אריה קולקר: יש לי בקשות פינוי לעזרה, פניות רק בשנת 2017 - אנחנו עומדים על 732 רק בשנה הזו, שאנחנו עוד לא בסוף מאי, של בקשות לעזרה איך אנחנו מטפלים בנושא שלא קיבלנו שכר הדירה שמגיע לנו.

פנינה תמנו: מהצבא.

אריה קולקר: מהצבא.

אריה קולקר: ערב חג, חייל אחד, אני אמסור לך את המספר האישי שלו אחרי החג, ישן אצלי בדירה - - -

קריאה: סליחה, מה המספר שלו?

אריה קולקר: אני מתכוון בשנת 2017 – 1,152 פניות הבאנו לעמותה, בקשות שלא קיבלו את שכר הדירה בזמן שמגיע להם.

אריה קולקר: וגם אם זה עיכוב של שבוע, חודש או אפילו יותר.

אריה קולקר: השנה אנחנו מעל 700 ואנחנו עוד לא ביוני.

ענת ברקו: זה מספר אסטרונומי.

פנינה תמנו: זו הבירוקרטיה עליה אנחנו מדברים.

אריה קולקר: אנחנו מקבלים פלוס מינוס 30,000 פניות בשנה בכל מיני בקשות לעזרה ועידוד וכל מיני דברים.

אריה קולקר: אני מתייחס רק למה שמתייחס לשכר דירה שלא שולם בזמן.

ענת ברקו: למי אתה מעביר את זה בצבא?

אריה קולקר: אנחנו עובדים הרבה מול מערך הבודדים בדרך כלל ואנחנו משתדלים לדבר ישירות מול קצינות הת"ש, כי זה בדרך כלל – אה, לא הכנסתי את החוזה כמו שצריך.

אריה קולקר: אני יודע שהחיילים שלי הביאו חוזה ארבע, חמש, שש פעמים או שזה לא נחתם בצורה שצה"ל אוהב.

אריה קולקר: עם כל הכבוד, השוק האזרחי זה השוק האזרחי, צה"ל זה צה"ל.

אריה קולקר: מה שקורה בתוך הש.ג.

אריה קולקר: זו בעיה של צה"ל, מה שבשוק האזרחי, אני לא רוצה שצה"ל יכול להתמודד איתו.

אריה קולקר: העיכוב בתשלומים זה דבר שבדרך כלל בכל אזור החיילים הבודדים לא תמצא חייל אחד בודד שיודע מראש שמתי שהוא התשלום לא יעבור בזמן.

אריה קולקר: הבעיה השנייה הכי גדולה זה עיכוב בהכרה כחייל בודד, בעיקר אצל חוסר עורף משפחתי.

אריה קולקר: זה תהליך מסורבל, ארוך וזה מתעלל בחיילים.

אריה קולקר: זה חברה שמשרתים בצבא שלנו, שרוצים להיות חלק אקטיבי וטוב וחלק של העם וחלק של האוכלוסייה ורק מתעללים בהם ללא הפסקה.

אריה קולקר: מה זה כשבן אדם עזב את הבית ולא בקשר עם ההורים שלו, בבקשה פעם בחצי שנה תיצור איתם קשר להוציא אישור שאתה לא גר אצלם.

אריה קולקר: הבן אדם לא גר אצלם כבר שנים.

אריה קולקר: כבר שנים ברחוב לפני שהוא התגייס, הצליח להתגייס, שזה גם חתיכת תעלומה שהוא יצליח, ולא מאפשרים להם לאשר את החייל הבודד יותר מחצי שנה לפעמים.

איציק שמולי: אדוני יושב הראש, אני יכול להגיד הערה?

אבי דיכטר: כן, שמולי.

איציק שמולי: אני מצטער, אני צריך לצאת לדיון מקביל בכספים, אבל לדעתי, אדוני יושב הראש - זה עולה גם מהדברים שנאמרו פה - יש פער פה שהוא לא סביר ולדעתי הוועדה צריכה לעמוד עליו, גם אם לא בדיון הזה, אז אולי בהמשך.

איציק שמולי: אין ספק שנציגי צה"ל – ואני לא אומר את זה חס וחלילה בציניות – עושים כל מה שהם יכולים כדי לעזור לחיילים, קל וחומר כשאתם נתקלים בסיטואציות ברשתות.

איציק שמולי: אין בכלל ספק במקום הזה.

איציק שמולי: אנחנו חושבים שיש פער גם מבחינת ההכרה במספר החיילים הבודדים וגם כאשר ניתן הסיוע, אז הצבא מסמן V במקום הזה שהוא כבר נתן סיוע, אבל בפועל לפעמים החייל נשאר עם מצוקה כלכלית, גם אחרי שהוא מקבל סיוע.

איציק שמולי: עם זה אי אפשר להתווכח.

איציק שמולי: ובסוף, לדעתי כל עוד לא ניישב את הפער הזה בין הנתונים, שמצד אחד אנחנו יודעים שלצבא נכנסים בערך 20% מהמועמדים מרקע כלכלי קשה, מתחת לקו העוני ומצד שני בתוך הצבא מספר האנשים שאתם נוגעים בהם לא מגיע לדעתי ל-20%.

איציק שמולי: אני מדבר על מספר החיילים שמקבלים את המענה המיטבי, את הכולל.

איציק שמולי: גם ת"ש, גם דיור, לא מגיע ל-20%.

איציק שמולי: לדעתי כאן הפער וכאן בדיוק הבעיה וכל עוד לא נדע לקבל מכם – וזה כתוב בנקודה מספר 11 – בידי צה"ל לא קיים מידע אודות נתוני העוני של חיילים המשרתים בצבא – לדעתי גם לא נוכל לפתור את הבעיה לאשורה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

דויד גלבוע: עיקר הבעיה אגב בחיילים האלה, זה עיקר הבעיה ולמפקדים אין פתרונות ואז קורית הבעיה.

פנינה תמנו: לא שמעתם לב, אבל עלה פה - - -

קרן זר אביב: זה ממש לא נכון.

פנינה תמנו: ראש העמותה דיבר על בירוקרטיה וזה צריך להוסיף על הדברים שלך, איציק, שהבירוקרטיה היא גם בעייתית.

פנינה תמנו: אנחנו לא אומרים שהצבא לא נותן או לא רוצה לתת, אבל אם בסוף זה נופל על בירוקרטיה או על עיכובים, אז מהר מאד החייל יכול למצוא את עצמו - - -

מירב קירשנר: אבל זה בדיוק עונה על אותם מקומות.

מירב קירשנר: יש למעלה מ-60 מיליון שמבוזרים למפקדים ומאשפרים להם לתת מענה אד-הוק, ללא אישורים, כולל הכרה, כולל הלנה.

פנינה תמנו: זה 60 מתוך ה- 200?

מירב קירשנר: לא.

קרן זר אביב: לא, לא, ממש לא.

מירב קירשנר: יש גם חלק גדול שזה תווי מזון, שזה תווים שמוזרמים לחיילים.

מירב קירשנר: זה הרבה מעבר לזה.

פנינה תמנו: אבל התווים זה בדיחה.

פנינה תמנו: 150 שקלים לת"ש.

מירב קירשנר: לא, ממש לא.

קרן זר אביב: לא, זה יכול להגיע ל-500 שקלים בכל נקודת זמן וזה קורה וזה קורה המון וזה 35 מיליון שקלים.

קרן זר אביב: זה ממש לא בדיחה.

קרן זר אביב: וזה קורה מהיום למחר.

אבי דיכטר: קרן, רק לעשות לעצמנו סדר לרגע, בצד חברת הכנסת פנינה מדברת מהזווית של החייל, לא מהזווית של התקציב.

אבי דיכטר: כי המשפט 35 מיליון שקלים או 200 מיליון שקלים, נדמה לי שנקבת כזה מספר, זה מספר אדיר בכל קנה מידה ותיכף ננסה להבין – הוא תקציב שבא ממה?

אבי דיכטר: מאיזה סעיף תקציבי?

אבי דיכטר: אבל כשפנינה, איציק או אחרים שואלים, הם שואלים מבחינת החייל.

קרן זר אביב: אז אני יכולה להראות לכם את זה.

קרן זר אביב: אני אשמח להעביר את זה.

קרן זר אביב: חייל בודד מקבל 150 שקלים בחודש באופן קבוע.

פנינה תמנו: אבל מה הוא יכול לעשות עם 150 שקלים?

אבי דיכטר: רגע, פנינה, זה לא עובד ככה.

קרן זר אביב: אני רוצה להשלים משפט, אני אשמח.

קרן זר אביב: חייל בודד לוחם משתכר 4,028 שקלים בחודש, כולל הכל.

קרן זר אביב: ניסיתי להגיד שה-150 שקלים זה משהו שניתן אוטומטית.

קרן זר אביב: אתה חייל בודד, אתה מקבל את זה אוטומטית.

קרן זר אביב: מפקד יכול לאשר עוד 500 שקלים בכל נקודת זמן.

קרן זר אביב: כשנכנס חייל למפקד, לאו דווקא בודד, ואומר יש מצוקה או שמשק"ית הת"ש יוצאת מביקור בית ורואה שיש שם מצב קטסטרופאלי, אני יודעת בלחיצת כפתור לאשר להם עד 600 שקלים שלמחרת בבוקר החייל הולך, בלי - - -

אבי דיכטר: באופן חד פעמי.

קרן זר אביב: והולך ונכנס לסופר ורוכש מה שהוא צריך הביתה, בין אם הוא בודד ובין אם הוא - - -

מירב קירשנר: זה בנוסף ל-4,000 שקלים.

פנינה תמנו: המפקד הישיר שלו?

קרן זר אביב: כן, כן, חד משמעית.

קרן זר אביב: כל ה-60 מיליון של ארגז הכלים, שהם לא קשורים ל-200 מיליון שקלים של תמיכה קבועה בחיילים בודדים מבוזרים לשטח.

קרן זר אביב: הכל מבוזר לשטח בקווים קצרים.

קרן זר אביב: האישור הוא של מפקד יחידה, של קצינת ת"ש, לא אצלי.

קרן זר אביב: זה לא עולה בכלל לשום - - -

פנינה תמנו: האגודה למען החייל אומרים שלא המפקד הישיר ויכול להיות שבשטח זה באמת לא המפקד הישיר.

קרן זר אביב: זה מפקד יחידה, זה בשיחת טלפון וזה בלחיצת כפתור וזה קורה.

פנינה תמנו: עכשיו את אומרת משהו אחר.

פנינה תמנו: אני שאלתי האם זה המפקד הישיר, היא אומרת לא, מפקד יחידה.

פנינה תמנו: יש חיילים, הרבה מאד חיילים - - -

קרן זר אביב: רמת גדוד, מה זאת אומרת?

קרן זר אביב: מה ההבדל הגדול?

אבי דיכטר: רגע, לא הבנתי.

קרן זר אביב: את צריכה להבין את העוצמה של הכלי הזה.

קרן זר אביב: הכלי הזה אומר שאם חייל עכשיו נכנס למ"פ שלו ומעלה מצוקה אקוטית, המ"פ בשיחת טלפון מאשר את זה מול המג"ד ומשק"ית ת"ש מזרימה את זה, לא משנה איפה היא נמצאת בצבא, מתחברת למערכת, מזרימה.

קרן זר אביב: כל לילה יש העברת נתונים לרשתות ובבוקר כשהוא נכנס לכל סופר שבהתקשרות, וזה בפרישה ארצית, הוא רוכש מזון.

קרן זר אביב: הוא רוכש את הדברים שהוא צריך הביתה.

קרן זר אביב: בואו לא נקל ראש בכלי הזה.

מירב קירשנר: וזה חוץ מה-4,000 שקלים, וכנ"ל לגבי העניין הזה של ציוד.

מירב קירשנר: יש לנו מחסנים לציוד.

מירב קירשנר: אנחנו מקבלים תרומות וגם הדבר הזה כבר לא נמצא באכ"א.

מירב קירשנר: זה מבוזר לקציני השלישות בפיקודים וחייל שהם מגיעים למסקנה שזקוק לציוד, מקבל ציוד בשיטה הזאת תוך 30 יום הביתה.

מירב קירשנר: מחסנים נוספים של אל"ח אני לא מציינת פה עכשיו.

מירב קירשנר: זה דברים נוספים.

אבי דיכטר: אבל קרן או מירב, אם אתן יכולות להתייחס גם לנושא של השכירויות שעלה כאן בצורה כמעט על ידי כל המתייחסים עד כה.

מירב קירשנר: אם הוא אומר שהנושא שעולה שם זה העניין של כן העביר חוזה תקין או לא העביר חוזה תקין, אז אפשר לראות איפה מצויות הבעיות.

מירב קירשנר: קודם כל כל היתר, אלה שמתגוררים באמצעים שאנחנו מסתפקים, כמובן לא צריכים את שכר הדירה הזה.

מירב קירשנר: אנחנו מעבירים את זה במישרין כשמדובר במוסדות.

מירב קירשנר: ובמקרים כאלה, כנראה, אני לא מכירה, ודאי לא במספרים כאלה, זה כנראה נשען על אותם סיפורים של חוזים מורכבים והמצאות שעושים - - -

אבי דיכטר: לא הבנתי, מה זה המצאות?

מירב קירשנר: כל מיני חוזים שעושים עם אנשים פרטיים, שהנה, הוא מציין פה - - -

אריה קולקר: כן, זה בדרך כלל חוזה סטנדרטי לחלוטין, השם לא חתמו במקום הנכון.

אריה קולקר: סנטימטר שמאלה, או ימינה.

אריה קולקר: זה דרישות שאני שמעתי רק בחודש האחרון.

מירב קירשנר: אני לא חושב שסנטימטר - - -

אריה קולקר: ועם כל הכבוד עדיין עיכוב תשלום של ארבעה חודשים זה קצת מגוחך וזה הממוצע.

מירב קירשנר: אנחנו לא מכירים את זה.

מירב קירשנר: שיעביר שמות.

פנינה תמנו: 1,000 מקרים.

פנינה תמנו: מירב, אבל הוא מציג 1,000 מקרים.

אריה קולקר: 1,000 מקרים רק בחצי השנה האחרונה.

מירב קירשנר: לא.

אריה קולקר: לא, אני משקר, אוקיי.

ענת ברקו: תגידו, אפשר לתת להם סיוע משפטי בחתימה על החוזים האלה?

ענת ברקו: מישהו שייתן להם - - -

קרן זר אביב: הם יכולים לקבל.

ענת ברקו: שייתן להם סיוע משפטי שיחתמו בנוכחות עורך דין.

פנינה תמנו: עורכי דין, מילואימניקים שיסכימו לזה.

מירב קירשנר: יש סיוע משפטי ויש גם עמותה שנותנת להם סיוע רחב יותר כדי שלא יצטרכו ל - - - מול הרשויות.

פנינה תמנו: מירב - - -

מירב קירשנר: רגע, אני רוצה להתייחס - - -

פנינה תמנו: התחושה היא שאתם מערימים קשיים על אלה שרוצים לבחורה דירה.

מירב קירשנר: לא, ההיפך, אנחנו - - - -

אבי דיכטר: שנייה פנינה, שנייה.

אבי דיכטר: בבקשה, מירב.

מירב קירשנר: אני רק רוצה שקרן תתייחס לעוד שני דברים, לעניין ההכרה ולחל"ת.

קרן זר אביב: לעניין ההכרה חשוב להבין משהו.

קרן זר אביב: קודם כל מי שהוא חד חד ערכי כמו יתום, כמו עולה חדש, מבוזר לדרגת סג"מ.

קרן זר אביב: קצינת ת"ש שסיימה אתמול קורס קצינות מוסמכת לאשר, להכיר בקו הכי קצר שקיים, שאין יותר קצר מזה.

קרן זר אביב: מה שעולה ממנו - - -

ענת ברקו: מה היא מוסמכת להכיר?

קרן זר אביב: להכיר בחייל בודד.

קרן זר אביב: יתום, מה שהוא חד חד ערכי.

קרן זר אביב: כמו שאמרת מקודם, הוריו לא יקומו מהקבר.

קרן זר אביב: חד חד ערכי - - -

מירב קירשנר: או שההורים לא מתגוררים בארץ.

קרן זר אביב: יש לנו קישור למסוף משרד הפנים, זה רמת סג"מ היום - דרך אגב, זה כבר הרבה שנים, משנת 2006 - מכירה בחיילים האלה כבודדים.

קרן זר אביב: איפה המורכבות?

קרן זר אביב: המורכבות היא בחסרי העורף המשפחתי.

פנינה תמנו: שזה 50%.

קרן זר אביב: נכון, נכון, בהם הדילמה - - -

מירב קירשנר: אבל אני הסברתי קודם, אנחנו יוזמים בשלב המלש"ב.

קרן זר אביב: נכון.

מירב קירשנר: אנחנו הולכים לפנימיות, אנחנו מזמינים את החיילים אלינו.

מירב קירשנר: כ-40% מהמלשב"ים מגיעים לראיון נוסף, שהוא ראיון ת"ש, כי אנחנו מגששים באפילה.

מירב קירשנר: אין לנו נתונים על מי הם אותם מקבלים השלמות הכנסה, קצבאות וכיוצא בזה, כדי לזהות מי ייתכן וזקוק לעזרה.

אבי דיכטר: רגע, שנייה, אני רוצה שאתם תסיימו ואחרי זה אני רוצה לשמוע את משרד הרווחה.

קרן זר אביב: אני רק רוצה לספר קצת על המורכבות של הכרה בחייל חסר עורף משפחתי.

קרן זר אביב: כי תראו, להכיר זה הכי קל, זה הכי קל.

קרן זר אביב: זה נשמע כאילו אני שמה את החותמת – חייל בודד.

קרן זר אביב: אבל כשחייל בא ומספר, יש מנעד אדיר של סיפורים, יש כאלה שהוא מביא אישור שהוא יצא למסגרת חוץ ביתית בגיל 12, הוא גר בפנימיות מאז.

קרן זר אביב: זה מבוזר, דרך אגב, גם ללשכות הגיוס, אבל זה מאד קל לקבל החלטה לגבי החיילים האלה, אנחנו מקבלים.

קרן זר אביב: כשחייל בא ומספר סיפור שלא מגובה בכלום, בכלום, זאת אומרת לא באישור מעובדת סוציאלית, כלום.

קרן זר אביב: זאת אומרת הוא פשוט מספר סיפור: לפני חודשיים רבתי עם ההורים שלי, יצאתי מהבית.

קרן זר אביב: ההחלטה להכיר בו כבודד יש בה אלמנט - - -

מירב קירשנר: והרבה פעמים אומרים לנו דברים אחרים.

קרן זר אביב: נכון.

קרן זר אביב: ויש בה גם אלמנט ערכי, שלשים חותמת ולהגיד הוא חייל בודד זה לסתום את הגולל על חזרתו הביתה, כי הנה אני מראה לו את הדרך החוצה.

קרן זר אביב: אז האתגר ובעיני זה דיני נפשות.

קרן זר אביב: אני צריכה לישון טוב בלילה, שתא הכרת הבודד שלי מקבל החלטות נכונות על החיילים האלה.

קרן זר אביב: גם להכיר לכאורה זה הדבר הכי קל, אני טוענת שגם לשים את החותמת חייל בודד במקום שזה לא נכון, זה נזק אדיר לחיבור של החייל הזה למשפחה.

פנינה תמנו: אני מסכימה, אבל - - -

אבי דיכטר: רגע, שנייה, פנינה.

קרן זר אביב: ואף אחד לא היה רוצה - - -

מירב קירשנר: ולכן מה שחשוב בתהליך הזה - - -

פנינה תמנו: כן, אבל אתה נותן להן לדבר ויש לנו שאלות.

אבי דיכטר: אבל רגע אחד.

אבי דיכטר: פנינה תרשמי את השאלה.

אבי דיכטר: אנחנו נעסוק בזה בשלב השאלות.

אבי דיכטר: בבקשה.

מירב קירשנר: במהלך התהליך הזה הוא יקבל מענק והלנה - - -

פנינה תמנו: אה, במהלך התהליך?

מירב קירשנר: בוודאי.

קרן זר אביב: בוודאי, בוודאי.

מירב קירשנר: עד שמתקבלת החלטה לגביו.

מירב קירשנר: הלנה כל יום.

קרן זר אביב: יש סטאטוס שנקרא הלנת פרט.

קרן זר אביב: כשבא חייל ששללנו את הבודד, כי אנחנו מבינים שיש פה משהו שהוא טרי, שהוא עוד לא באמת באמת נתק קשר שמצדיק את ההכרה כבודד, הוא מקבל לינת פרט בבית החייל.

קרן זר אביב: דרך אגב, הרבה מהם בוחרים לחזור הביתה, כי הם רוצים טייטל בודד.

קרן זר אביב: הוא רוצה את שכר הדירה, הוא רוצה את החיים העצמאיים וכשאני לא מכירה בו כבודד, הוא חוזר הביתה.

מירב קירשנר: ויש שם אם או אב בית שמדברים איתם ולפעמים גם מאפשרים איזו פגישה עם המשפחה, כדי שהדברים לא יהיו מכל ריב משפחתי תצמח עזיבה של הבית, דברים שאנחנו לא רוצים לעודד.

מירב קירשנר: ההיפך, אנחנו יוצרים את האקלים לחבר מחדש.

מירב קירשנר: בכל מצב שבו הדברים הם ברורים, אנחנו מכירים מיד.

מירב קירשנר: אין פה פרוצדורות ואין פה בירוקרטיות.

מירב קירשנר: דבר נוסף, נשאלנו לגבי הוצאה לחל"ת של חיילים בודדים.

מירב קירשנר: גם כאן ממש לאחרונה הצלחנו - - -

ענת ברקו: דח"ש.

קרן זר אביב: נכון, דח"ש.

מירב קירשנר: כן, דח"ש.

מירב קירשנר: ייצרנו שני פתרונות.

מירב קירשנר: האחד זה אפשרות להמשיך ללון במקום שבו הוא לן, בין אם זה בית חייל או בין אם זה משהו אחר, כולל חובה של מפקדים וסגלי ת"ש ללכת לבקר את החייל הזה.

מירב קירשנר: הדבר השני זה מענק שאנחנו מזרימים להם לפני היציאה שלהם לדח"ש כזה או לחל"ת, על מנת לאפשר להם להתארגן ולקבל סיוע.

ענת ברקו: למה להוציא אותם לדח"ש?

אבי דיכטר: תרשמו את השאלות.

אבי דיכטר: אני מבקש לשמוע את הגברת להב ממשרד הרווחה, בבקשה.

אורית להב: אז דבר ראשון אני אתחיל ואגיד שקוראים לי אורית להב, אני מפקחת ארצית במשרד הרווחה, בשירות נוער, צעירות וצעירים.

אורית להב: אני אתחיל ואגיד שהתחיל שיתוף פעולה יחד עם הצבא סביב מספר נושאים, ביניהם חיילים ומצבי סיכון כאלה ואחרים, לאו דווקא עניים.

אורית להב: מצבי סיכון כאלה ואחרים במסגרת תכנית יתד, התכנית הלאומית, מי שמכיר, תכנית יתד גם בכמה רמות.

אורית להב: אני כן אתייחס למה שנאמר פה על היציאה מהשירות.

אורית להב: לקראת היציאה מהשרות נכון להיום בארבעה חודשים האחרונים כל החיילים הבודדים מקבלים סדנה של יתד ואפשרות לעבור לעו"ס יתד.

אורית להב: עו"ס יתד זה עובדת סוציאלית שנמצאת ברשויות המקומיות.

אורית להב: הם לפעמים בוחרים שלא.

אורית להב: זאת אומרת זו זכותם המלאה וזה בסדר גמור, כמו שנאמר פה.

אורית להב: הם לפעמים בוחרים שלא, חשוב לי גם להגיד את זה.

אורית להב: לגבי העברות מידע – העברות המידע בעצם נמצאו, ותראו, אפשר להתייחס לזה בכמה רמות.

אורית להב: דבר ראשון לא כל המשפחות העניות בישראל מוכרות במשרד הרווחה.

אורית להב: קודם כל חשוב להגיד את זה.

אורית להב: הרבה מאד מהמשפחות לא מוכרות במשרד הרווחה או היו פעם מוכרות.

אורית להב: זאת אומרת גם העברת מידע מסודרת עכשיו, של המשרד לצבא, לא תביא את כל ה-20% עליהם דיבר פה קודם חבר הכנסת איציק שמולי.

אורית להב: אז זה דבר אחד.

אורית להב: דבר שני, הרבה מהנוער שלנו – ואני בין יתר התפקידים שלי אני מפקחת ארצית על המסגרות של נוער בקהילה, מספר מסגרות של נוער בקהילה – נוער בקהילה היום שואל אותנו במסגרות האם אתם מעבירים מידע לצבא.

אורית להב: זה אחת השאלות הראשונות שהם שואלים אותנו בכל ורסיה אפשרית.

ענת ברקו: הם לא רוצים.

דויד גלבוע: אבל - - -

אורית להב: רגע, אני אסיים, אני מבטיחה.

אורית להב: נכון להיום אנחנו אומרים להם שלא וחד משמעית אני אומרת היום שאנחנו יכולים לסגור חצי מהמסגרות שלנו היום אם אנחנו נעביר מידע לצבא.

אורית להב: אני יכולה להגיד על הילדים שלי, כשהם צריכים עזרה הם לא נשלחים לא למסגרות אחר הצהריים בקהילה של משרד הרווחה ולא למסגרות של עמותות ולא למסגרות של אף אחד ואני מעריכה שמרבית הילדים שלכם לא נשלחים למסגרות של משרד הרווחה.

אורית להב: לכן מעולם לא יעברו הנתונים שלהם לצבא על מסגרות כאלה ואחרות.

אורית להב: לכן אני אומרת שלהעברת נתונים יש בצידה מחיר מאד כבד לאוכלוסיות שהן גם ככה מוחלשות וחשוב לדעת גם את זה.

מירב בן ארי: מצד שני איך המפקד יידע?

מירב בן ארי: אתם כל הזמן תקועים שם כבר שנים.

מירב בן ארי: אני 10 שנים ניהלתי פנימייה לנוער בסיכון - - -

אורית להב: שנייה, אבל - - -

מירב בן ארי: - - - עם המ"מ, כי לא ידע שהבית שלו הרוס.

אורית להב: אני עוד לא סיימתי.

אבי דיכטר: פנינה, חשבתי שאת הכי.

אבי דיכטר: רגע, מירב, מירב.

מירב בן ארי: הוא לא מגיע עם הצרות - - -

אבי דיכטר: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

אבי דיכטר: אורית.

אורית להב: אבל אני עוד לא סיימתי.

אבי דיכטר: לא, לא, את הסדר תשאירי לי.

אבי דיכטר: את התשובות אני משאיר לך.

אורית להב: מעולה, אז אני אסיים.

אורית להב: אני מבטיחה שאני אסיים.

אורית להב: מה שמצאנו היום כפתרון, שהוא פתרון לדעתי מוצלח, שהוא באמצע, שהוא נותן גם מענה למה שחברת הכנסת בן ארי אומרת וגם מענה למה שהצבא.

אורית להב: זה בעצם מעבר שכל המידעים של המתגייסים יגיעו לצבא ממשרד הרווחה.

אורית להב: אנחנו מקווים, זה בתוך תהליך כרגע של בדיקה ואישור.

פנינה תמנו: למה לא מבקשים אישור של החייל?

פנינה תמנו: של המלש"ב?

אורית להב: שנייה, שנייה.

אורית להב: אז זה מה שאנחנו עושים, סליחה.

קריאה: זה הרעיון.

אבי דיכטר: אם אני לא קוטע אותך את יכולה לדבר.

אורית להב: אני ממשיכה, אוקיי.

אורית להב: בעצם נעביר מסמך מסודר שיועבר מהצבא לכלל כלל המטופלים שרלבנטיים, כמובן שהם לפני גיוס, מלש"בים ולמשפחות שלהם, במטרה להבהיר באמת מה הצבא היום יכול לתת.

אורית להב: בצורה מסודרת נעביר את המידע.

אורית להב: מי שיסכים - - -

קרן זר אביב: וגם להפריך את האגדה שאומרת שזה פוגע בקב"ע ובשירות, כי זה לא נכון.

קרן זר אביב: זה פשוט לא נכון.

אורית להב: בדיוק, להפריך.

אורית להב: אני גם אגיד יותר מזה - - -

ענת ברקו: אם הם מראש יודעים שהם היו בפנימייה, ברור שיש אינדיקציה של - - - וצורך לתת מענה.

ענת ברקו: הרשימות האלה - - -

פנינה תמנו: לא כולן, לא כל הפנימיות.

פנינה תמנו: בואו לא נתייג את כל הפנימיות.

ענת ברקו: לא, אבל יש פנימיות שיודעים שיש בהחלט אנשים - - -

אבי דיכטר: כן, אנחנו מבקשים לתת לאורית לסיים.

קרן זר אביב: אני אומרת שהיום יש קשר ישיר של הצבא עם כלל הפנימיות של הרווחה.

קרן זר אביב: היום יש קשר ישיר של הצבא בשלל תכניות, ביניהן תכנית - - -

מירב בן ארי: תעשי את הקשר בין הצבא לפנימיות.

מירב בן ארי: את אומרת שיש קשר ישיר, מה הקשר?

קרן זר אביב: יש קשר ישיר נכון להיום.

קרן זר אביב: לשכות הגיוס מגיעות פעם בחודש והן בקשר עם רכזי בוגרים.

קרן זר אביב: אנחנו עושים להם צו אחוד.

קרן זר אביב: אנחנו מדברים עם המשל"בים.

קרן זר אביב: זאת אומרת יש שם ריכוז של חיילים שהם נוער בסיכון - - -

ענת ברקו: מדברים עם המלשב"ים?

קרן זר אביב: בוודאי, בוודאי.

קרן זר אביב: משק"ית ת"ש, לשכת גיוס, קצינת ת"ש מגיעה לפנימיות- - -

מירב קירשנר: אנחנו גם מאפשרים לרכזים - - -

אבי דיכטר: רגע, רגע.

אבי דיכטר: קרן, אתן לא יכולות לדבר כל אחת - - - אחר.

פנינה תמנו: אני משתדלת להתאפק, אבל כולם פה - - -

אבי דיכטר: אני מעריך את זה מאד.

אבי דיכטר: אורית, בבקשה.

אורית להב: שאלת על הקשר היומיומי עם הצבא.

אורית להב: אז ככה, אנחנו במסגרת תכנית יתר – זה בסך הכל בשנה האחרונה ולכן זה בהתהוות ואין דברים שנוצרים מהיום להיום במסגרות כל כך גדולות – אבל יש לנו היום תכנית שנקראת תכנית ניצוץ – זה נוער, צעירים וצבא.

אורית להב: היא תהיה בסופו של דבר על פי נתוני הצבא, איפה שיש נשר גבוה וגיוס נמוך יחסית בערים בישראל.

אורית להב: זו תכנית שאמורה לתת מענה בדיוק על הקשר עם הצבא.

אורית להב: אנחנו יושבים באופן רצוף עם קרן רע"ן ת"ש, עם ברה"ן – בריאות הנפש, עם קצינת פניות ציבור, עם תומכ"א, שזה תכנון ומנהל כוח האדם בצה"ל.

אורית להב: הם גם חלק מהתכנית הלאומית, מהשולחן העגול של התכנית הלאומית, תכנית יתד.

אורית להב: ביום יום שלנו אנחנו מטפלים במסגרות של חיילים שמועברים בצורה הדדית, כמובן באישור שלהם ובאישור של המשפחה שלהם, גם במשפחות שלהם, כשהמטרה היא לתת מענה שלם בתוך התכנית הזאת.

אורית להב: זאת אומרת הצבא נותן את המענה שקשור בחייל ומשרד הרווחה, הרשויות המקומיות, מחלקות הרווחה – נותנים את המענים שקשורים במשפחות.

אורית להב: כמובן שכרגע זה בתוך תהליך.

אורית להב: כרגע זה קיים במספר ערים בישראל.

מירב בן ארי: העובדת של יתד מכירה את כל המלש"בים של משפחות רווחה?

אורית להב: לא.

אורית להב: עובדת יתד היא מגיל 18.

מירב בן ארי: אני יודעת מה זה עובדת יתד.

מירב בן ארי: אנחנו שמנו את הכסף הזה, 100 מיליון שקלים, 30 מיליון שקלים, 70 מיליון.

מירב בן ארי: תאמיני לי, תעירי אותי בלילה אני אקריא לך מה זה יתד.

אורית להב: מאה אחוז.

מירב בן ארי: אני רק אומרת שהמטרה ביתד, שזה 18 פלוס, הייתה שגם המלש"בים, שהם משפחות רווחה, העובדת של יתד תכיר אותם.

מירב בן ארי: הרי אם יש לך 5 עובדות יתד בירושלים, נכון, תגידי 75% משרה, הכל בסדר, האם היא מכירה?

אורית להב: אז היא מכירה חלק.

מירב בן ארי: אז אמרת יש כאלה.

מירב בן ארי: היא צריכה להכיר את המלשב"ים ממשפחות הרווחה.

אבי דיכטר: מירב, או שאת שואלת שאלה או שאת רוצה להתייחס.

מירב בן ארי: אני שאלתי שאלה.

אבי דיכטר: להתייחס זה תוך כמה דקות תהיה לך הזדמנות.

מירב בן ארי: אני שאלתי על יתד ועל החיבור למלשב"ים.

אבי דיכטר: אורית בבקשה.

אורית להב: אני אגיד לא רק על יתד, יש גם נוער, צעירות, צעירים במחלקות וכיום מכירים, אני לא יכולה להגיד לך שאת כולם.

אורית להב: התשובה היא בוודאות לא, בסדר?

אורית להב: אני כבר אומרת, התשובה היא בוודאות לא.

אורית להב: אף פעם לא מכירים את כולם, אבל כן מכירים היום הרבה מאד.

אורית להב: בתוך התהליך של הקשר יש את מדור קהילה בצבא, שהוא מדור המלש"בים.

אורית להב: אנחנו יודעים גם עם מיטב ועם מדור קהילה כדי לייצר את הקשר הזה ובאמת למצוא פתרונות ייחודיים וגם נמצאים ביום יום, קרן לא סתם אומרת, נמצאים ביום יום פתרונות ייחודיים פר מקרה.

אורית להב: חליפה אישית פר מקרה.

מירב בן ארי: אוקיי.

אורית להב: מירב, אני משתפת בכנות.

אורית להב: להגיד לך שכל כולם מכירים את כולם ותמיד הכל מטופל פרפקט?

אורית להב: אנחנו בתוך תהליך כרגע.

אורית להב: הצבא בהחלט פתח את שעריו ואנחנו פתחנו את שערינו.

אורית להב: יש פה שילוב ידיים מאד משמעותי.

אבי דיכטר: תודה אורית.

אורית להב: - - - מאד משמעותי וזה נעשה יום יום ועובדים על זה יום יום.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: בבקשה, אתה רצית להתייחס.

נועם אביטל: כן.

נועם אביטל: קודם כל שמי נועם אביטל, אני רציתי לדבר - - -

אבי דיכטר: מאיפה אתה?

נועם אביטל: אני מנהל את הקבוצה ברשת, הקבוצה הכי גדולה ברשת שדיברתם עליה לגבי חיילים בודדים.

נועם אביטל: בגדול אני רוצה לגעת לפני כן בנקודה אישית שלי.

נועם אביטל: אני חייל בודד לשעבר, השתחררתי בשנת 2014 ואני רוצה לגעת.

נועם אביטל: במהלך כל השירות שלי אני גרתי בדירת אל"ח, דירה בנתניה שהוקצתה לי וזה מה שקיבלתי אני רוצה להגיד, כי עברנו פה על אלמנט של שכירויות וכל מיני אופציות כאלה ואחרות, העניין של הדירה הוא לא נוח.

נועם אביטל: אני כל השירות שלי שרדתי, שרדתי בשיניים בדירה שכל הזמן מתחלפים בה אנשים, באים חיילים, חיילים עפים מהדירה - - -

פנינה תמנו: בדירה שהם מציעים.

נועם אביטל: שאני קיבלתי מהאגודה למען החייל.

נועם אביטל: הייתי חוזר פעם בשבועיים - - -

פנינה תמנו: מירב, חשוב שתקשיבי לו.

נועם אביטל: הייתי לוחם והייתי חוזר פעם בשבועיים וכשהייתי חוזר הייתי פוגש אנשים שאני לא מכיר בדירה, שישנים לי בחדר, שנוגעים בארונות, שאין אוכל במקרר, האוכל רקוב במקרר.

נועם אביטל: לא באמת הפיקוח קיים כמו שצריך.

מירב קירשנר: זה השתנה.

נועם אביטל: זה בנושא שלי.

פנינה תמנו: אבל כל דבר את - - -

אבי דיכטר: רגע, רגע.

קרן זר אביב: מתי השתחררת?

נועם אביטל: השתחררתי בשנת 2014, מיד אחרי צוק איתן.

קרן זר אביב: אז אנחנו בשנת 2018 היום, כדאי שתבוא לבקר בדירות אל"ח.

קרן זר אביב: אנחנו נשמח.

נועם אביטל: בסדר גמור.

נועם אביטל: אני רק רציתי להגיד בפן האישי שלי.

אבי דיכטר: כן, נועם.

מירב קירשנר: אנחנו לא שמים אוכל במקרר, כי זה באמת נמצא כלא נכון.

קרן זר אביב: אנחנו נותנים הטבה כספית.

מירב קירשנר: אחרי סקר שעשינו.

נועם אביטל: אז עכשיו אני אגע במשהו אחר.

נועם אביטל: אני מנהל את הקבוצה הגדולה ברשת שאנשים פחות מחבבים ואוהבים, את הפוסטים ואת הבקשות של החיילים, אני יודע את זה.

נועם אביטל: כל הדבר הזה הוא מיזם חברתי, התנדבותי בלבד, על סמך זה שאני באתי מהמקום הזה ואני באתי במצב כלכלי קשה, ללא הורים, ללא סיוע כלכלי ושרדתי בשיניים ואף אחד פה לא יכול לקחת את זה ממני, לא משנה מה.

פנינה תמנו: ואנחנו שמחים שאתה פה היום.

ענת ברקו: כל הכבוד.

נועם אביטל: והקבוצה הזאת קיימת עם מרכז גדול של רכזים, של מתנדבים בארץ, בנתניה בעיקר, כי אני ספציפית נמצא בנתניה.

נועם אביטל: בירושלים, בתל אביב, בחיפה, המון מתנדבים מהמון מקומות, שלצערנו אנחנו מקבלים אלפי פניות ביום.

נועם אביטל: דיבר אבי על מספר פניות שהוא מקבל.

נועם אביטל: אני מקבל ביום מעל 40 פניות, שלפחות 5 מהן אין לי איך לפתור ואני יודע לפתור הרבה דברים עם עמותות.

ענת ברקו: עניים, לא רק בודדים, נכון?

נועם אביטל: עניים, לא בודדים.

ענת ברקו: עניים, תדגיש את זה.

ענת ברקו: עניים.

נועם אביטל: הם במצב כלכלי.

נועם אביטל: אני יכול לעזור בריהוט.

נועם אביטל: בשביל זה עם ישראל יודע לעזור בריהוט.

נועם אביטל: עם ישראל יודע לקחת ולארח חיילים.

נועם אביטל: הקבוצה שלנו מונה 30,000 אנשים, גם אזרחים, גם חיילים, מכל הסוגים ומכל המקומות.

נועם אביטל: ואנחנו מסננים פוסטים ולא כל דבר שמישהו רוצה ומעלה, עולה שם.

נועם אביטל: יש באמת סינון מאד מאד גדול.

אבי דיכטר: איזה קשר יש לך עם צה"ל?

נועם אביטל: הקשר שלי עם צה"ל הוא עם המרכז לחיילים בודדים.

ענת ברקו: מי במרכז?

קרן זר אביב: המוקד לחיילים בודדים.

נועם אביטל: לא, לא עם המוקד.

נועם אביטל: עם המרכז.

פנינה תמנו: עם המרכז, זה גם עמותה.

נועם אביטל: נכון.

אבי דיכטר: לא, לא, רגע.

אבי דיכטר: אני שאלתי האם יש קשר עם צה"ל?

נועם אביטל: אני לא עמותה פורמאלית.

נועם אביטל: אנחנו לא איזה שהוא ארגון גדול.

נועם אביטל: אנחנו מיזם חברתי התנדבותי, שקיים ברשת.

נועם אביטל: קיים ברשת למעלה משש שנים ועובד ונותן את התשובות לחיילים.

נועם אביטל: חיילים שנופלים בין הכיסאות – אתם דיברתם עליהם.

נועם אביטל: אתם לא יודעים איפה הם נמצאים.

קרן זר אביב: איך זה נקרא?

נועם אביטל: זה נקרא אנשים טובים למען חיילים בודדים.

נועם אביטל: כולם, כל מי שמתעסק עם חיילים בודדים - - -

אבי דיכטר: נועם, אני רוצה להבין האם כאידיאולוגיה אתם לא מחפשים קשר עם צה"ל, או - - - לא מאפשר לכם?

נועם אביטל: לא, לא, ממש לא.

אבי דיכטר: אז מה בדיוק?

אבי דיכטר: מה הבעיה שלכם ליצור קשר עם צה"ל, אם אתם - - -

פנינה תמנו: למה הם צריכים ליצור קשר?

אבי דיכטר: רגע אחד, סליחה, פנינה, תתני לי את התשובה בזמנך.

אבי דיכטר: אני שואל שאלה את נועם ואת צה"ל.

אבי דיכטר: אני מנסה רגע להבין.

אבי דיכטר: יש פה אחד שמרכז את הבעיות ויש פה אחד שמרכז גם את הבעיות וגם את המענים, לפחות ברמה הממלכתית.

אבי דיכטר: אני שואל למה לא התחברתם עד היום?

אבי דיכטר: מה מנע את זה?\

נועם אביטל: קודם כל כמובן שאנחנו מחוברים.

נועם אביטל: לצורך העניין חייל פונה עם בעיה כזאת או אחרת, דבר ראשון טלפון למשק"ית ת"ש, טלפון למפקד, מבררים מה קורה, מה הסיפור.

נועם אביטל: יש דברים שנפתרים במקום ויש דברים שאני כבר מכיר את הסחבת: שישלח טופס, שיביא לי טפסים של אבא שלו, שישלח עם הביטוח לאומי מלפני שלושה חודשים, כאשר מדובר בחיילים שהם לא בקשר עם ההורים ואם הם צריכים ללכת להביא את הטופס הזה זה עוד בלגן ועוד סיפור.

נועם אביטל: כל מיני סיפורים כאלה שנמרחים.

נועם אביטל: אני בין היתר גם מתעסק עם בני נוער, זו העבודה שלי.

נועם אביטל: אני מתעסק עם בני נוער בסיכון בשכונות, בקהילה, בפנימיות.

מירב בן ארי: במסגרת מה אתה מתעסק עם בני נוער בסיכון בשכונה ובקהילה?

מירב בן ארי: באיזו מסגרת?

נועם אביטל: במסגרת החינוך הבלתי פורמאלי מטעם נתניה.

מירב בן ארי: איזה חינוך?

נועם אביטל: תחת קידום נוער בשכונות של נתניה.

מירב בן ארי: באיזה מסלול?

עליזה לביא: אתה עובד עירייה?

נועם אביטל: אני לא עובד בעירייה.

נועם אביטל: אני עובד בעמותה לחינוך בלתי פורמאלי תחת קידום נוער בנתניה.

מירב בן ארי: בנתניה?

נועם אביטל: נכון.

מירב בן ארי: איפה בנתניה?

נועם אביטל: בכל - - -

פנינה תמנו: אבל מירב, אני לא מצליחה להבין.

פנינה תמנו: הוא בן אדם-.

פנינה תמנו: רגע, אני רוצה להבהיר, שנייה.

פנינה תמנו: איך יתכן?

פנינה תמנו: הוא קודם כל לא חייב לנו תשובות.

פנינה תמנו: הוא הקים קבוצת ווטסאפ, הוא בא לוועדה - - -

מירב בן ארי: בטח שהוא - - -

פנינה תמנו: הוא בן אדם פרטי, בן אדם טוב שהקים קבוצת ווטסאפ.

פנינה תמנו: אנחנו חיים בשנת 2018.

מירב בן ארי: פנינה, את מתבלבלת, אני לא נגדו.

פנינה תמנו: רגע, אבל ככה הוא מרגיש.

פנינה תמנו: אתם חוקרים אותו.

אבי דיכטר: פנינה.

אבי דיכטר: תסיים בבקשה, נועם.

אבי דיכטר: מירב ופנינה, אתן לא צריכות אותנו לדיון הזה.

אבי דיכטר: כן נועם.

נועם אביטל: אני רוצה לסיים עם זה, זה בסדר.

נועם אביטל: מה שאני רוצה להגיד זה שהחברה שנופלים בין הכיסאות הם עדיין נופלים.

נועם אביטל: אני והקבוצה הזאת מקבלים אותם.

נועם אביטל: אני יודע שזה לא נעים לאוזן להרבה אנשים לשמוע את זה ולקבל את זה שאנחנו צריכים להיעזר בדבר הזה, אבל זה קורה.

נועם אביטל: זה קיים בתפוצה מאד מאד גבוהה ואת הבעיה הכלכלית הזאת חייבים לפתור בהמון דרכים.

אבי דיכטר: אוקיי, תודה רבה.

אבי דיכטר: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור, רשות השאלות לחברי הכנסת.

אבי דיכטר: שלוש דקות לחבר.

פנינה תמנו: תן למירב, היא באה אחרי.

פנינה תמנו: מירב, את רוצה?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אני - - -

אבי דיכטר: לא.

אבי דיכטר: פנינה, את רוצה?

אבי דיכטר: בבקשה.

מירב בן ארי: אני המציעה.

אבי דיכטר: ענת, את רוצה?

ענת ברקו: כן.

אבי דיכטר: בבקשה.

אבי דיכטר: שלוש דקות לרשותך.

פנינה תמנו: אני חושבת שכשיש קבוצה, נתחיל בדברים האחרונים שנאמרו, כשיש קבוצת ווטסאפ שאומרת שהיא מקבלת 40 ו-50 פניות, חשוב שגם הצבא יתאים את עצמו למציאות שאנחנו קיימים בה ולראות איך אתם עושים חיבור.

פנינה תמנו: יכול להיות שבאמת לחיילים מסוימים קל יותר לפנות.

פנינה תמנו: נקודה שנייה שחשוב לי להתייחס אליה לגבי הרווחה, אני חושבת שנכון שהרווחה מתעקשים על כך שלא כל הפרטים יועברו באופן של שגר וקבל, מהסיבה הפשוטה שיש ערך שהוא מאד מאד חשוב.

פנינה תמנו: אנחנו לא רוצים לתייג או להשאיר במעגלים של עוני כל מי שגדל בבית עני או כל מי שגדל בפנימייה וגם צריך להיזהר לא לקטלג את כל הפנימייסטים.

פנינה תמנו: אני עצמי הייתי בפנימייה.

פנינה תמנו: אני מכירה את האנשים האלה, שלא כולם אוהבים.

פנינה תמנו: אנשים לפעמים גם בוחרים לא לקבל עזרה.

פנינה תמנו: לכן חשוב מאד שיש את הפשרה הזאת ששואלים את המלש"ב האם הוא רוצה עזרה או לא רוצה עזרה, אלא אם כן באמת זה מגיע למקום של קיצון.

פנינה תמנו: אני חושבת שחשוב, מירב, דווקא כמישהי שיודעת כמה אתם מתאמצים ורוצים לסייע לחיילים, כן לראות באלו נקודות יש בירוקרטיה שמקשה על חיילים ואיפה האנשים האלה נופלים בין הכיסאות.

פנינה תמנו: לא אני ולא העמותות יכולים לדבר בשם.

פנינה תמנו: כמובן שמי שראש עמיתה או מי שהיה בעצמו חייל בודד יכול להשמיע את דברו.

פנינה תמנו: יש חיילים שפונים אלי, אני כן מציעה שתקיימו איזה שולחן עגול או יום פתוח, משהו שלא גורם לחיילים לפחד או לחשוש, כדי שתשמעו איפה בדיוק הליקויים.

פנינה תמנו: היה נדמה לי גם שבעניין של האופציה של חייל שיכול ללכת ולשכור דירה בחוץ, קצת מערימים קשיים.

פנינה תמנו: כי אתם צריכים להיות כנים עם עצמכם, האם באמת מערימים קשיים בתהליך הזה, כי 1,000 פניות בשנה זה לא דבר שאפשר לנפנף.

פנינה תמנו: בעניין הזה אני חושבת ששווה לשבת גם עם אריה, כדי לראות איך אתם פותרים את הסוגיה הזאת.

פנינה תמנו: אמרתם שיש לכם מחסנים.

פנינה תמנו: אולי זה לא מספיק נגיש, מחסני הריהוט.

פנינה תמנו: צריך לראות איך מנגישים.

פנינה תמנו: אולי אפילו משתפים פעולה עם האנשים שכן רוצים לתרום רהיטים.

פנינה תמנו: אבי, ממשרד הביטחון, מלשכת השר, אני לא מצפה שאתם עכשיו תוציאו על כל חייל 40,000 שקלים.

פנינה תמנו: זה לא המטרה.

פנינה תמנו: אני פשוט חושבת שצריך לעשות פה איזה איגום משאבים והנגשה של הדברים.

פנינה תמנו: כי בסוף אם הכל טוב, אז למה אנחנו פה?

פנינה תמנו: אז למה חיילים מפרסמים ברשת?

פנינה תמנו: אז למה חיילים פנו אלי ופנו לעוד חברי כנסת?

פנינה תמנו: הרי אנחנו לא באמת מחפשים את הצבא פה, אבל אנחנו כן מצפים שהצבא ייתן את דעתו על הנושאים האלה ובמיוחד כשהחיילים האלה מאד חוששים לדבר ולהביע את עצמם.

פנינה תמנו: אני חושבת, אדוני יושב הראש, שצריך בסופו של דבר גם שזה יהיה אופרטיבי.

פנינה תמנו: אנחנו לא מכירים את כל רזי הסיוע.

פנינה תמנו: אז אתם נתתם פה תשובה כאילו התמונה היא ורודה לחלוטין.

פנינה תמנו: אני חושבת שצריך לעשות שיעורי בית ואז לכנס את הוועדה למעקב בעוד שלושה חודשים, לראות מה אפשר לקדם ולראות מה המסקנות שגם הצבא הגיע בשיתוף פעולה עם אותם חיילים, אחרי ששמע אותם.

אבי דיכטר: תודה רבה פנינה.

אבי דיכטר: ענת, בבקשה.

ענת ברקו: תודה אדוני יושב הראש.

ענת ברקו: קודם כל אני חושבת שהצבא, מההיכרות שלי איתו, עשה דרך משמעותית ביותר לטובת חיילים בודדים, לטובת חיילים עניים ולטובת האפשרות שלמפקדים תהיה הגמישות התפקודית לתת מענה.

ענת ברקו: אני יודעת שהנושא הזה קרוב לליבו של שר הביטחון, לא פעם דיברנו על זה.

ענת ברקו: חיילי מק"מ, חיילים של חיילות גיוס מיוחד, בהחלט הנושא הזה מצוי אצלו על השולחן.

ענת ברקו: הנושא של עידוד מוטיבציה של חיילים, דווקא חיילים עניים או חיילים שהגיעו ממסגרות, הצבא יכול והוא קרש ההצלה האחרון שלהם להתחיל באמת חיים שהם נורמטיביים.

ענת ברקו: אני רוצה להציע לכם וגם מירב אפילו דיברה איתי על הנושא הזה.

ענת ברקו: חיילים שיודעים שמוחקים להם את הרישום הפלילי בעקבות החוק שלי, בתמיכת שר הביטחון, הם יודעים שהם מקבלים הזדמנות חדשה באמת להתחיל את החיים, זה מאד מאד מעורר אותם.

ענת ברקו: לכן חשוב שהם ייפגשו עם קצינים, המלשב"ים הללו, ויידעו מה הצבא נותן להם כהזדמנות להתחיל חיים חדשים, בלי הסטיגמות שמלוות אותם מהעבר.

ענת ברקו: זה יעיל וזה חשוב.

ענת ברקו: אנחנו יודעים למשל שתהליך ההכרה צריך לעבור שדרוג.

ענת ברקו: זו טופסולוגיה בלתי אפשרית וגם אם יש תקלות בנושא של החוזים, אני מבינה את זה שאתם לא יכולים לקבל כל מיני סמרטוטים ולהגיד שזה חוזה משפטי.

ענת ברקו: אז שיהיה סיוע משפטי לחיילים האלה.

ענת ברקו: להציע להם לא לחתום על חוזים ולא להסתבך כלכלית, בלי שמישהו נמצא איתם.

ענת ברקו: יש עורכי דין פרטיים שהיו מוכנים לסייע לחיילים.

ענת ברקו: אם הייתם אומרים להם תשמעו, תנו לנו אפשרות שאתם תסייעו ל-10 חיילים בחודש, תעשו את זה על חשבונכם.

ענת ברקו: אני בטוחה שאנשים היו שמחים לעשות את זה.

ענת ברקו: לעבור על החוזה, לתת להם את ההערות.

ענת ברקו: הם היו שמחים שיש להם אפשרות לעזור לחיילים.

ענת ברקו: כדאי לעשות את זה.

ענת ברקו: הנושא של התשמ"ש – המספר הבלתי הגיוני של מקבלי תשמ"ש בצה"ל – תשלומי משפחה – צריך לעבור בדיקה.

ענת ברקו: רביזיה.

ענת ברקו: אני יודעת שיש מענקים, אבל הנושא של התשמ"ש, כשיש לנו מדינה עם כל כך הרבה עניים, לדעתי זה תת דיווח ותת הכרה.

מירב בן ארי: נכון.

ענת ברקו: זאת אומרת שזה שני דברים.

ענת ברקו: חיילים עניים מתביישים, אנחנו יודעים את זה, ואז הם יוצאים לעריקות ואז זה מעגל והמון פעמים זה נגמר בשחרור מאי התאמה לצה"ל וזה חבל.

מירב בן ארי: מצד שני יש הרבה מקבלי תשמ"ש שלא צריכים לקבל תשמ"ש.

ענת ברקו: זה חיילים שיכלו לשרת.

ענת ברקו: זאת אומרת בינתיים לפי המספרים אנחנו רואים שהמספרים הם קטנים, אין כל כך הרבה שלא צריכים.

ענת ברקו: הם מעבירים אותם שבעת מדורי גיהינום כדי לקבל את ההכרה.

מירב קירשנר: לא, לא, נכון, זה עניין של אוכלוסיות.

מירב בן ארי: אני אתייחס לזה אחר כך.

ענת ברקו: אז צריך לראות שמי שלא מגיע לו, שלא יקבל תשמ"ש.

ענת ברקו: על חשבון, על מי אתם מדברים?

מירב בן ארי: אל תדאגי, אני תיכף אגיד לך.

ענת ברקו: על החרדים?

מירב בן ארי: לא.

ענת ברקו: על מה?

מירב בן ארי: הדתיים הנשואים שמקבלים תשמ"ש והם בעצם לא מתחת לקו העוני.

ענת ברקו: אוקיי, אז בדיוק.

מירב בן ארי: והיו צריכות להגיע לפה תקנות לפני שנה.

ענת ברקו: אז אנחנו צריכים לדבר על זה שיש משפחות שמקבלות 5,000 שקלים לחודש והם פותחים את הממטרות בקריה.

ענת ברקו: גם את זה אני לא רוצה לראות.

מירב בן ארי: אין בעיה.

ענת ברקו: עכשיו לגבי הסיוע בשכירות, אמרנו סיוע משפטי, ליווי ואני שוכנעתי – נועם – מה שאתה אמרת, אני שוכנעתי מזה שבאמת כנראה הפתרון של דיור ושכירת דירה, כדי שהיא תהיה בית, הוא כנראה צורך, כדי לקבל תחושה של בית ולא - - -

נועם אביטל: מסגרת של בית.

ענת ברקו: לינה חמה, מיטה חמה כמו שאתם מציעים, שזה טוב, אבל זה טוב לטווח קצר, לא טוב לשלוש שנים למישהו שזה באמת הבית שלו וכנראה שאין ברירה.

ענת ברקו: הנושא הנוסף, אדוני יושב הראש, שאנחנו לא פתרו אותו, דחיית שירות בעקבות פציעה לחיילים בודדים.

ענת ברקו: יש ניתוק מהצבא, אין ליווי וצריך לוודא שמי שנפצע תוך כדי שירות גם-.

ענת ברקו: אל תוציאו אותו לדחיית שירות אם הוא חייל בודד.

ענת ברקו: אין אפשרות לעשות את זה.

ענת ברקו: אין השגחה עליו.

ענת ברקו: עוצרים לו את כל המענקים.

ענת ברקו: הם פשוט באמת נזרקים והדברים האלה ידועים לי באמת ממקור ראשון.

ענת ברקו: לגבי ביטוח לאומי – אם אפשר להעביר סוג של אינדיקציה בלי פרטים מיוחדים, כדי באמת לא לפגוע בפרטיות, כדאי שאתם תדעו שיש איזו שהיא פרה-דיספוזיציה לבעיות או לקשיים והצבא יהיה מוכן לזה ואפשר יהיה לטפל בחיים יותר טוב.

ענת ברקו: זה חשוב.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: מירב.

מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס, בוודאי.

מירב בן ארי: הן פשוט היו לפני והן מציעות הדיון, אז נתתי להן.

מירב בן ארי: ברור, אני באתי בכוונה בשביל שני דברים עיקריים, שכבר עסקנו בהם כבר לפני שנה.

מירב בן ארי: אחד זה הנושא של המידע.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם גם מניסיון אישי עם האזרחות שלי, לפני הכנסת, סופר קריטי בעיני.

מירב בן ארי: רק אנשים שלא מכירים את מערכות הרווחה יכולים לבוא ולהגיד לצבא אתה לא צריך את המידע הזה, זה יפגע בו.

מירב בן ארי: אם הילד הוא בוגר פנימייה, אם הילד הוא חסר עורף משפחתי, המפקד הוא הראשון שצריך לדעת.

מירב בן ארי: אתה יודע כמה פעמים מצאתי את עצמי מדברת עם מ"מ, ודרך אגב רוב הזמן של לוחמים, כי אין מה לעשות, היו לי חיילים עניים שלא הצליחו להשתלב במסגרת הקרבית, כי תוך שבועיים-שלושה אני מקבלת תגובה מהמ"מ שאומר לי יש לך בחור מצוין, רק שהוא חייב לחזור הביתה לעבוד.

מירב בן ארי: אז אני אומרת לעצמי אם היו יודעים, אם משק"ית הת"ש הייתה מקבלת אותו ביום הראשון ואומרת לו בוא תראה כל מה שמגיע לך, לא הייתי צריכה אחרי זה להתעסק בלארגן לו תווים, תלושים ומגבית.

מירב בן ארי: שאגב, יושב פה הלל ואני מניחה שגם הבחור הצעיר, שלא ישתמע מדברי, אני לא נגדך, רק התעניינתי בך.

מירב בן ארי: עושים הרבה עבודה שלך פרו-בונו מאחורה, אבל זה לא אמור להיות ככה.

מירב בן ארי: כי אם בא בחור צעיר עם רקע בסיכון מה שנקרא, או מערכות רווחה, עדיף.

מירב בן ארי: רק אנשים שהם סופר מקצועיים מבינים כמה ידע זה כוח וכמה זה יכול לעזור.

מירב בן ארי: אני אומרת את זה גם מהמקום שבו הייתי, אבל גם מהמקום שכבר ישבנו בדיונים במשרד הביטחון, בקריה.

מירב בן ארי: זה היה לפני שנה וחצי, כשעוד היה הבחור עם הכומתה הסגולה, התת אלוף, שכחתי את שמו, בחור נהדר, גדי, נכון.

מירב בן ארי: נהדר וישבנו.

מירב בן ארי: אז הנה, עכשיו קראתי, דרך אגב, את הנתון המעניין.

מירב בן ארי: בתקופה האחרונה התחדש השיח בנושא בין צה"ל למשרד הרווחה ורק בשביל זה היה שווה לבוא.

מירב בן ארי: כי אם התחדש השיח, בעיני זה כל כך מקצועי שמגיע בחור, המלש"ב, יודעים עליו.

מירב בן ארי: נכון, אם מלש"ב בא ואומר אני לא רוצה ויש התנגדות, על הכיפאק, הוא בן 17, הוא יודע.

מירב בן ארי: אבל אם אין התנגדות, למה שהמפקד לא יידע?

מירב בן ארי: אני רואה אבי, שכבר יש פה שינוי, אז דיינו, אני מברכת עליו, שרק יתעצם.

מירב בן ארי: בגלל זה גם שאלתי אותך על יתד, כי בדיוק בשביל זה שמנו עובדים סוציאליים.

מירב בן ארי: הרי מה היה כל העניין?

מירב בן ארי: העניין שלא היו עובדים סוציאליים עד גיל 18.

מירב בן ארי: באה המדינה, הכניסה בשנת 2017 ב-256 רשויות עובדים סוציאליים, שהתפקיד שלהם זה זה.

מירב בן ארי: לחבר בין הצבא.

מירב בן ארי: נכון, גם שירות לאומי, גם עוד דברים אחרים, אבל גם זה.

מירב בן ארי: ודבר שני התשמ"ש.

מירב בן ארי: זה עלה פה עם ענת וזה עלה שם, בצד השני ומכירים.

מירב בן ארי: אנחנו כבר לפני שנה היינו בדיונים עם צוות מיוחד שהוקם.

מירב בן ארי: בואו נוציא רגע את האמת, נשים את הקלפים על השולחן ונגיד שיש מאות, אולי אלפים, אני נזהרת בלשוני, שמקבלים תשמ"ש שהם לא צריכים את התשמ"ש.

מירב בן ארי: שהם באים ממשפחות שהן בסדר גמור.

מירב בן ארי: סליחה, אני לא אגיד מבוססות, חלילה, אני לא מסתכלת בכיס, אבל הם מגיעים ממשפחה שיש לה עורף.

מירב בן ארי: אבל הם מקבלים תשמ"ש כי הם מתחתנים בגיל מוקדם והיו, אני לא יודעת, אני אשמח אם ידווחו לוועדה איפה זה עומד.

מירב בן ארי: היו אמורות להגיע תקנות חדשות, אבי, שבאות ואומרות בואו נבחן מחדש את מקבלי התשמ"ש.

מירב בן ארי: כבר לפני שנה הוקם צוות, אני מודה שהכרתי את המילואימניק שהיה מעורב בזה אישית.

מירב בן ארי: לדעתי הנושא ה זה חייב והצבא צריך לבוא ולהגיד - - -

ענת ברקו: יש פה ייצוג לצוות הזה?

מירב בן ארי: תיכף הצבא יענה.

מירב בן ארי: אני רק אומרת שהנושא - - -

אבי דיכטר: לא, אני לא יודע מה זה תיכף, אין לנו תשמ"ש פה.

אבי דיכטר: לתשמ"ש אין לנו את הזמן פה.

מירב בן ארי: הנה, עשר שניות אחרונות, סיימתי.

מירב בן ארי: אני רק אומרת שאנחנו חייבים לפתור את הנושא של התשמ"ש.

מירב בן ארי: האם יש בתוך הצבא מאות חיילים שקבלים תשמ"ש ולא אמורים לקבל אותו?

מירב בן ארי: שאלה חברת הכנסת עם סימן שאלה.

מירב בן ארי: זהו.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אם יש תשובות או התייחסות, מירב אז בבקשה.

מירב קירשנר: קרן, את רוצה להתייחס?

קרן זר אביב: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שעלו.

קרן זר אביב: קודם כל אני שוב חוזרת ואומרת שיש מעטפת שלמה משמעותית והצבא משקיע משאבים אדירים, לא רק כלכליים, דרך אגב, קשב של מפקדים.

קרן זר אביב: זאת אומרת נורא קל לראות את המקרים האלה שלא צלחו, אבל לצידם יש הרבה, הרבה, הרבה יותר מקרים של חיילים מטופלים, שהצבא מעלה אותם על דרך המלך ומשנה להם את החיים.

קרן זר אביב: לגבי משרד הרווחה, שיתוף הפעולה הוא קריטי בעיני.

קרן זר אביב: זאת אומרת אנחנו פורצים פה דרך שהיא קריטית והיא תעזור לנו לגעת בהם לפני הגיוס ולהביא אותם ליום הגיוס כשהם כבר מוכרים ומטופלים.

קרן זר אביב: מפקדים מלווים חיילים בודדים – נגעתי בזה מקודם – באופן צמוד.

קרן זר אביב: שוב, הבירוקרטיה שמדברים עליה כאן רודדה ככל הניתן, אבל אתם צריכים לזכור שגם אנחנו מחויבים למינהל תקין.

קרן זר אביב: אני לא יכולה לחלק 200 מיליון שקלים לכל מי שבא ואומר אני חייל בודד.

קרן זר אביב: זאת אומרת בסוף יש איזו מינימום של בירוקרטיה שהיא מחויבת המציאות, שמשרתת מטרה ואנחנו מאד מרדדים אותה, ככל שניתן.

קרן זר אביב: לגבי חיילים שיוצאים לדח"ש, סוכם מענה והוא ממומש.

קרן זר אביב: זאת אומרת שכחייל נמצא בוועדה רפואית וברגע שאנחנו מבינים שהוא הולך להשתחרר אנחנו מזרימים לו מיד מענק מאד משמעותי, שבעצם הוא שווה ערך למה שהוא אמור לקבל כחייל בודד בשירות.

קרן זר אביב: אנחנו מסדירים - - -

ענת ברקו: כל חודש?

קרן זר אביב: לא.

קרן זר אביב: אנחנו מזרימים לו את זה קדימה.

קרן זר אביב: זאת אומרת בכפולות של חודשים קדימה, בצורה מיידית לפני שהוא משתחרר זה קורה.

קרן זר אביב: לגבי עמותות – אנחנו בשנה האחרונה בתהליך.

קרן זר אביב: תראו, העמותות עושות עבודה מדהימה וכבודן במקומו מונח.

קרן זר אביב: אנחנו בתהליך של הסדרה ובאמת להכיר את העמותות לעומק ויש כאלה שמכירים אותן יותר ויש כאלה שפחות, שפועלות בעצם - - -

יאיר הס: חבל שהן לא הוזמנו לכאן.

קרן זר אביב: אני לא הזמנתי לכאן אף אחד.

קרן זר אביב: אנחנו הזמנו את העמותות להיפגש.

מירב קירשנר: אבל אנחנו נפגשים איתן כל הזמן.

מירב קירשנר: אני רק לפני שבוע נפגשתי אצלי במשרד עם עמותה.

יאיר הס: מצוין.

יאיר הס: אני אומר, אני חבר בפורום העמותות למען חיילים בודדים.

יאיר הס: הפורום לא קיבל הזמנה.

קרן זר אביב: אני הוצאתי לפורום העמותות לחיילים בודדים לפני שנה בערך ואנחנו ביחסים יומיומיים.

יאיר הס: אני יודע.

יאיר הס: אני אומר חבל שהנציגים לא הוזמנו.

מירב בן ארי: יאיר, הכי חשוב שהם בקשר איתן.

קרן זר אביב: ולגבי כל הדברים שנופלים בין הכיסאות, המציאות היא לא סטרילית.

קרן זר אביב: יש את מוקד הבודדים, גם עמותת מייקל לווין מפנה אלינו למוקד בודדים.

קרן זר אביב: ברמה המטכ"לית מישהו שם לי איזה שהוא זרקור על חייל למטה בגדוד, שיש איזו שהיא בעיה עם משהו ולפעמים זה קורה, אז אנחנו יודעים לפתור את זה בקווים מאד קצרים.

קרן זר אביב: אז אני מזמינה, כל אזרח יכול לפנות אלינו למוקד בודדים.

קרן זר אביב: זאת אומרת לא צריך להיות עמותה מוכרת.

קרן זר אביב: אפשר לפנות אלינו, אנחנו מאד נגישים ואנחנו מטפלים בבעיות ברגע שהן צפות.

אבי דיכטר: תודה.

מירב קירשנר: מספר דברים.

מירב קירשנר: קודם כל צה"ל כאמור עושה הכל כדי לשלב בשירות ומאפשר מגוון מסלולים ומענה מלא.

מירב קירשנר: אני מברכת פה על הדברים שנאמרו וכמובן על השירות שלך אבל חשוב להדגיש, כמו שאמרה קרן, שסדר מינימאלי חייב להיות.

מירב קירשנר: גם החבר פה שדיבר אמר שהוא מקבל 40 מקרים, 35 מקרים נפתרים מיד וחמישה הוא מטפל וגם זה לא מול צה"ל, מול מש"קיות הת"ש.

מירב קירשנר: אז אנחנו נעשה סדר ואם צריך נתחבר.

מירב קירשנר: לכן תתחבר אם צריך למוקד ותעביר פניות שלא הצלחת בהן.

מירב קירשנר: זה לא אומר שהכל יקבל מענה חיובי.

מירב קירשנר: יש לנו פורום שאחראי על רידוד הבירוקרטיה.

מירב קירשנר: אנחנו עוסקים בזה כל הזמן וכמו ששמעתם, רוב הדברים כבר נמצאים מזמן ברשותם של מפקדים ומאפשרים למפקדים, שזה הטיפול הנכון, לתת מענה.

מירב קירשנר: על שולחן עגול עם העמותות קרן כבר דיברה.

מירב קירשנר: לא הכל ורוד.

מירב קירשנר: כשמטפלים בהיקף כזה של חיילים, יש גם מקומות שבהם זה פחות מצליח, בין אם באחריות החייל ובין אם באחריותנו.

מירב קירשנר: זה בכל מקרה אחריות שלנו לפתור את העניין הזה.

מירב קירשנר: אני אבדוק את הסיפור של שכר הדירה.

מירב קירשנר: אני מניחה שזה קשור במגורים, אבל גם זאת נבדוק.

מירב קירשנר: העברנו חוברת שלמה של התייחסויות, באמת מענה מאד רחב לוועדה.

מירב קירשנר: אם צריך אתם מוזמנים גם להפיץ את זה לחברי הכנסת על מנת שיכירו יותר, כמי שנמצאים גם הם בקשר עם הציבור.

מירב קירשנר: אנחנו עוסקים כל הזמן בעידוד המוטיבציה ומתן מרחב של הזדמנויות בצה"ל, שזה אחד המקומות האחרונים שנותנים גם הזדמנויות לחיילים האלה.

מירב קירשנר: אנחנו פותחים גם קבוצות של אחרי בתיאום עם העמותה ואומרים להם לאן לייחד אותם.

מירב קירשנר: מבצעים שיח בפנימיות, מעדכנים על אפשרות למחיקת רישום פלילי וגם – ופה חשוב לציין את שיתוף הפעולה גם עם תכנית ניצוץ, גם עם מוקד, אבל יותר מזה עם משרד הרווחה.

מירב קירשנר: אנחנו גם לא מפנים עורף למי ששוגה.

מירב קירשנר: נפתחה אך בינואר האחרון תכנית חדשה, גם זה בשיתוף עם משרד הרווחה, שנקראת בית דין משלב.

מירב קירשנר: חייל עריק, שעומד בפני בית דין ומגלה נכונות להמשיך לשרת, יש לנו דבר חדש בצה"ל שהוא בית דין משלב.

מירב קירשנר: נמצאת שם אחראית מטעם משרד הרווחה, שהיא שותפה שלנו ואנחנו לחייל כזה, לא אנחנו, בית הדין בונה תכנית שיקומית משלבת בתוך היחידה, תוך שמשרד הרווחה מטפל בינתיים במשפחה שלו, כמעגל רחב יותר שצריך לתמוך את האפשרות שלו לשלב.

מירב קירשנר: צה"ל ימשיך לאפשר הזדמנויות, לפשט, לטפל בחיילים ולהכיר במי שנכון להכיר למטרת סיוע ואחריות המפקדים.

מירב בן ארי: מה עם התשמ"ש?

אבי דיכטר: תודה רבה.

מירב קירשנר: לגבי תשמ"ש אנחנו התבקשנו, כפי שאת מכירה, לדייק שם מספר דברים.

מירב קירשנר: אנחנו נשלים את זה ונבוא ונציג.

מירב בן ארי: כמה זמן - - -

אבי דיכטר: לא, חברה, אנחנו בקצה, אנחנו כבר באיחור של 10 דקות מעבר לזמן, אבל לא רציתי לעצור.

אבי דיכטר: קטנה.

פנינה תמנו: כן.

פנינה תמנו: פנה אלי חייל שהוא חוזר בשאלה.

פנינה תמנו: הוא אמר שיש להם בעיה מאד מאד קשה מהבחינה של להעניק להם סיוע בהשוואה למשל לחרדים שמתגייסים.

פנינה תמנו: אני אשאל אותו אם הוא מוכן לדבר איתכם, כי הוא חושש, אבל הוא העלה הרבה מאד טיעונים לא פשוטים ומורכבים של הקבוצה הזאת.

פנינה תמנו: זו קבוצה מאד גדולה שהם בקשר ויש להם גם קבוצות ווטאסאפ.

מירב קירשנר: אנחנו מכירים קבוצה כזאת.

מירב קירשנר: נותנים להם מענה.

מירב קירשנר: חבל שהוא חושש.

מירב קירשנר: שיפנה למוקד ויקבל מענה.

מירב קירשנר: ההיפך, אנחנו מודעים לזה שהם מתקשים להביא אישורים ולכן פה ניתן באמת מלוא המרחב כדי לפתור להם את הבעיה.

יאיר הס: אני רוצה להתייחס לזה במילה אחת.

אבי דיכטר: לא, אני מצטער מאד, אנחנו פשוט באיחור.

אבי דיכטר: אלף אני חושב שהעובדה שחלק מהעמותות היו כאן, חלק לא הגיעו, או בגלל שלא ידעו או בגלל שלא רצו.

אבי דיכטר: אני באמת חושב שהעבודה הזו היא עבודה ברוכה.

אבי דיכטר: צריך לזכור שהאחריות נמצאת על כתפיו של צה"ל.

אבי דיכטר: אנחנו רואים וכל הדיון הזה מתקיים לא בגין הפעילות של העמותות, אלא בגין האחריות שמוטלת על צה"ל ואיך הוא מממש אותה וההערות של נציגי העמותות שהגיעו לכאן הן הערות מאד חשובות מבחינתנו.

אבי דיכטר: אני אומר בצער, באותם מקרים שהעמותה לא מחוברת לצה"ל, לדעתי זה פספוס של שני הצדדים.

אבי דיכטר: גם של צה"ל – הם מפסידים מידע, גם של העמותה – הם מפסידים עוגן לממש ולתרגם את המידע הזה לשפת המעשה.

אבי דיכטר: אז נועם ואחרים, אני אומר לכם, תסגרו את זה פה, תיצרו קשר ויהיה לכם יותר קל לעזור לצה"ל ויהיה לצה"ל יותר קל לעזור לכם.

מירב בן ארי: נכון.

אבי דיכטר: הרי בסופו של דבר המידע הוא לא המטרה.

אבי דיכטר: המטרה זה הטיפול באותו חייל, שמה שאתה חווית לפני 5 שנים, לא יחווה חייל השנה.

מירב בן ארי: בדיוק.

אבי דיכטר: לגבי תקנות התשמ"ש, אני לא יודע בדיוק מה מעכב את זה.

אבי דיכטר: מבחינתנו, אנחנו לא יכולים כוועדה – ואני אומר את זה למי שלא בקיא בפרוצדורה.

אבי דיכטר: כוועדה אנחנו לא יכולים.

אבי דיכטר: אנחנו מטחנה שצריך לזרוק לתוכה בשר כדי לטחון, או לחם, לא חשוב, לגבי הצמחונים.

אבי דיכטר: המטחנה הזו עובדת, אבל אם לא זורקים פנימה תקנות, הוועדה לא יכולה להביא תקנות מעצמה.

איילת לוי נחום: בקיצור צריך להניח על שולחן הוועדה.

אבי דיכטר: צריך להניח על שולחן הוועדה, זו ההגדרה הנכונה, איילת.

אבי דיכטר: צריך להניח על שולחן הוועדה את התקנות.

אבי דיכטר: אז אנחנו מצפים לנושא הזה ונשמח להתעדכן אם יש איזו שהיא בעיה שאנחנו צריכים לדעת עליה.

אבי דיכטר: לגבי הסוגיות שעלו כאן, גם הסגירה בין צה"ל לרווחה, אני מסכים שהיא סגירה מאד חשובה.

אבי דיכטר: עם כל הצורך, בוודאי הרצון, לשמור על צנעת הפרט אבל עדיין יש פה חיבור שהוא קריטי לשני הצדדים.

אבי דיכטר: לא התרשמתי שיש כאן איזו שהיא בעיה, למעט העובדה שצריך לסגור את זה.

אבי דיכטר: אנחנו מבקשים לקבל עד נובמבר עדכון מה נסגר, עד 18 בנובמבר, למען הסר ספק, מה נסגר בין צה"ל לבין משרד הרווחה בסוגיה הזו.

אבי דיכטר: לגבי הנושא של חוזי השכירות לגבי אלה שבוחרים, אם חצי בוחרים ללכת לחוזי שכירות, אז פחות חשובה לי כרגע הסיבה, אלא יותר חשובה לי הזכאות ומימוש הזכאות או תרגום הזכאות לסיוע והעיכובים.

אבי דיכטר: אני חושב שבשנת 2018, בעידן שלנו כבר לדבר על בעיה של החוזה, שצריך ללכת עכשיו, בין החייל לבין הצבא או בין החייל לבין המשכיר, אני חושב שהיום החוזים הסטנדרטיים, הגנריים, הם צריכים כבר לתת פתרון לנושא הזה ואני מזמין את צה"ל למצוא את הדרך לתת לאותם חיילים, ל-50 אחוז מהחיילים, אם אני זוכר את הנתון שלכם – 50 אחוז מהחיילים שבוחרים בנושא הזה, עם כל הקושי שזה מחייב אותם לשלם מכיסם את רוב הסכום.

אבי דיכטר: אבל אם זו בחירה, אני אומר איך אפשר לכבד את הבחירה הזו ולא להביא אותם לדחייה של מימוש התשלום רק בגלל שהחוזה לא נוסח.

אבי דיכטר: היום זה כבר מצב שלא צריך להתקיים.

אבי דיכטר: לגבי כאלה שלא זכאים והליבון של כן זכאות, לא זכאות לוקח זמן, זה כבר דבר אחר.

אבי דיכטר: אני לא יכול וגם לא רוצה להיכנס אליו.

עליזה לביא: אני פשוט רצה בין דיונים מהירים.

אבי דיכטר: אם יש הערה קטנה.

עליזה לביא: הערה קצרה.

עליזה לביא: אני לא רוצה שתפתח דיון אחר בבקשה אחרת, אבל תראו, אני באתי ושוב, אני מצטערת שאני בין לבין כי יש לי פה דיונים מהירים, אבל בסוגיה הזאת של החיילים הבודדים, אני יושב ראש השדולה פה עם איציק בכנסת בסוגיה של חיילים בודדים.

עליזה לביא: נפגשנו כבר בכמה צמתים, אבל אחת התופעות היום בצבא זה שיש ריכוזים של חיילים בודדים גם מעורף משפחתי במקומות מסוימים בצבא ואתם יודעים את זה.

עליזה לביא: אתם יודעים את זה.

עליזה לביא: אנחנו לא נמצא במקומות כאלה וכן נמצא יותר במקומות אחרים.

עליזה לביא: אני חושבת שאתם צריכים לעשות אצלכם בדק בית.

עליזה לביא: על מה אני מדברת?

עליזה לביא: את רוצה שאני אגיד לך עכשיו?

מירב קירשנר: אני באמת לא מבינה למה את מתכוונת.

עליזה לביא: אני אגש אלייך אחרי זה.

עליזה לביא: אני מתכוונת לזה שיש היום חלוקה מאד מאד לא ברורה איך קרה שבריכוזים מסוימים יש יותר חיילים חסרי עורף משפחתי וחיילים בודדים ובמקומות אחרים פחות.

עליזה לביא: זה שייך לזה שילדים ממעמד סוציו אקונומי מסוים מגיעים למקומות מסוימים ולא מגיעים למקומות אחרים.

עליזה לביא: אני חושבת שאתם צריכים לעשות בדק בית איפה נמצאים החיילים חסרי העורף המשפחתי והחיילים הבודדים.

עליזה לביא: אני יכולה לעזור לך, כי אני יודעת פחות או יותר איפה הם נמצאים וגם אתם יודעים את זה.

עליזה לביא: ולבוא ולתגבר את המקומות האלה.

עליזה לביא: בואו נלך לגדודים הלוחמים.

עליזה לביא: בסדר?

עליזה לביא: בואי נתחיל בגדודים הלוחמים.

אבי דיכטר: אבל בואי, עליזה - - -

עליזה לביא: בסדר, אדוני יושב הראש.

עליזה לביא: אל תסתכלי עלי.

קריאה: שיש שם או אין שם, לא הבנתי?

מירב קירשנר: יש שם המוני חיילים בודדים.

עליזה לביא: נכון, אבל אני חושבת שהמערך והמענה צריכים להיות הרבה יותר משמעותיים שם.

עליזה לביא: מש"קית לפלוגה לא מספיקה היום.

עליזה לביא: היא לא מספיקה.

עליזה לביא: אני לא מאשימה את הצבא, זאת החברה בישראל, אבל אני חושבת שיש היום מקומות שאתם צריכים לתגבר.

עליזה לביא: לא יכול להיות.

עליזה לביא: אני לא אדבר על בני המשפחה שלי שהם מ"מ ומ"פ.

עליזה לביא: הם היום צריכים הכשרה כקציני סעד.

עליזה לביא: ומה עושים דבר ראשון?

עליזה לביא: מרימים טלפון לשפרה, מרימים טלפון ולא מגיעים אליכם, כי עד שמגיעים אליכם – החיילים חייבים מלא כסף.

עליזה לביא: כי הם נמצאים בדירה עם שותפים, השותפים לא שילמו את הכסף, החייל מוצא את עצמו עם 5,000 שקלים, לקח הלוואה בשוק האפור.

עליזה לביא: המפקד מיד צריך לשחרר אותו, שילך להביא כסף.

עליזה לביא: אני נותנת לך את מקרים אחרי מקרים אחרי מקרים.

עליזה לביא: אני אומרת לכם כצבא, לכו תבדקו איפה הריכוזים של החיילים הבודדים.

עליזה לביא: למה זה קורה זה בעיה שלנו איך זה קרה, שיש ריכוזים כאלה גדולים, אבל בואו כרגע, כעזרה ראשונה, תבדקו אתם איפה הריכוזים הגדולים ותתגברו את המקומות האלה.

אבי דיכטר: תודה רבה עליזה.

עליזה לביא: מש"קית היום בגדוד לוחמים, מש"קית לפלוגה לא מספיקה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אנחנו פשוט חייבים לסיים.

אבי דיכטר: אני אומר לאנשים שהגיעו לכאן, גם לשני משרדי הממשלה הרלבנטיים – משרד הביטחון ומשרד הרווחה – אנחנו מבקשים עד נובמבר לשמוע את הסטאטוס של המגעים לקיבוע המידע הזה.

אבי דיכטר: אני קורא לעמותות שנמצאות כאן, שהעלו את הבעיות או מאפיינים בבעיות האלה, נא להעביר לנו לוועדה את תמונת המצב שלכם במהלך המושב עד נובמבר, כדי שנדע פחות או יותר האם יש תזוזה או שהסיפור או המגעים שהיו לכם עם משרד הביטחון או עם צה"ל במקרה הזה, לא הניבו דבר או כן הניבו דבר.

אבי דיכטר: ואם יש למי מחברי הכנסת יכולת לתרום בנושא הזה לוועדה, אנחנו מתכוונים לכנס את כל המידע הזה עד נובמבר ואז להחליט על השלב הבא.

אבי דיכטר: עד המושב הבא אנחנו נעשה את זה.

אבי דיכטר: המושב הבא מתחיל באוקטובר.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: הישיבה נעולה.