הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהארכת תוקף חוק האזרחות והכניסה לישראל, כנסת 20, פרוטוקול מספר 5, 2018-05-28 11:30

אבי דיכטר: אנחנו מקיימים היום שוב את הדיון בנושא חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), בבקשה שהופנתה אלינו לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה להאריך את הוראת השעה בשנה נוספת, ההארכה הנוכחית מסתיימת ב-30 ביוני 2018.

אבי דיכטר: ולכן הבקשה שהגיעה אלינו ממזכירות הממשלה לכנסת וממזכירת הכנסת אל הוועדה המשותפת היא לבחון את הבקשה ולהביא בפני הכנסת את ההמלצות לא יאוחר מ-14 יום לפני תום תקופת תוקפו של החוק, שזה בעוד שבועיים וקצת מהיום.

אבי דיכטר: לא נורא, מותר לעשות דברים טיפה מוקדם יותר אם זה לא גורם נזק.

אבי דיכטר: משרד הפנים, בבקשה.

נעמה פלאי: שמי נעמה פלאי, מהלשכה המשפטית ברשות האוכלוסין וההגירה.

נעמה פלאי: מובא בפני הוועדה צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), הארכת תוקף החוק.

נעמה פלאי: הממשלה קיבלה החלטה ב-29 באפריל שיש מקום להאריך את הוראת השעה על בסיס חוות דעת גורמי הביטחון.

נעמה פלאי: מה שמתבקש עכשיו זה דיון בוועדה לקראת הבאה בפני הכנסת, להארכת תוקף החוק בשנה נוספת.

נעמה פלאי: הבקשה להארכה מתבססת על עמדת גורמי הביטחון בדבר הצורך בהארכת תוקף החוק בשנה.

אבי דיכטר: משרד המשפטים?

אביטל שטרנברג: אין לי מה להוסיף.

אבי דיכטר: בבקשה, גורמי הביטחון ממשרד ראש הממשלה, נציג השב"כ, בבקשה.

גל א': אני גל, נציג השב"כ.

גל א': כפי שהוזכר בהתאם לעמדה המקצועית שגם הוצגה לשר הפנים, שב"כ רואה באוכלוסיית מבקשי איחוד המשפחות אוכלוסיה שטומנת בחובה גם בכוח וגם בפועל איום כתוצאה משילוב בין מה שאנחנו רואים כמרכיבי זהות ותפיסת ארגוני הטרור את האוכלוסיה הזאת - - - רלוונטי לצורך קידום פעולות טרור.

גל א': האיום להבנתנו מתחזק בעת הזו.

גל א': הוא תקף - - - בעת הזו לנוכח ההחרפה שחלה במצב הביטחוני מאז אוקטובר 2015 ונמשכת למעשה מאז ועד היום, ובאה לידי ביטוי בפיגועים שמצביעים על עלייה גם בכמות, גם בדפוס הפעולה שמוביל בסופו של דבר לנפגעים.

אבי דיכטר: אם אפשר לעבור לנושא של בפועל, כי בכוח אנחנו פחות או יותר מבינים את הטיעונים.

אבי דיכטר: אם יש טיעונים חדשים לנושא של איום בכוח.

אבי דיכטר: אם אין, אז נא לעבור לאיום בפועל.

גל א': אני אעבור אל תוך הנתונים.

גל א': הנתונים מצביעים על כך שמתוך האוכלוסיה האמורה, כפי שביקשה הוועדה בשנים 2001 ועד אפריל 2018 נרשמו 155 מעורבים בטרור, מתוכם 47 שקיבלו את מעמדם מכוח נישואים לבני זוג ישראלים.

גל א': היתר, 108, הם בני משפחה של בעלי מעמד בכוח איחוד משפחות.

גל א': אנחנו רואים עלייה מאוד משמעותית במעורבות של אוכלוסיה זו מאז 2015 בטרור, קונקרטית מאז 2015 יש פקטו 93 מעורבים, מתוכם 52 מפגעים.

גל א': כתוצאה מפעילות הטרור שציינתי עכשיו, מ-2001 ועד אפריל 2018 נהרגו 21 בני אדם ונפצעו 80.

גל א': בחודשים האחרונים אני מציין קונקרטית שני פיגועים שבלטו, שבוצעו על ידי צאצאי אחמ"שים.

גל א': הראשון, רצח הרב איתמר בן גל באריאל, הוא בוצע על ידי תושב תל אביב יפו שאביו מוצאו משכם.

גל א': והשני, רצח החייל רון קוקיא בערד בנובמבר 2017, הוא בוצע על ידי תושב פזורת אבו ג'ודה בנגב - - -

אבי דיכטר: בני כמה היו שני הרוצחים האלה?

גל א': הם היו בגירים.

בנימין אסתריבה: הם היו אזרחים?

גל א': אבו ג'ודה היה אזרח וגם הרוצח של הרב איתמר בן גל היה אזרח.

בנימין אסתריבה: אז החוק לא מדבר על זה.

גל א': סליחה?

בנימין אסתריבה: החוק שנדון פה היום לא מתייחס אליהם בכלל, הם אזרחים.

גל א': כאמור, בסופו של דבר מכלול הנתונים שהצגתי, הן הנתונים הכמותיים והן הרקע - - -

אבי דיכטר: לא הבנתי - - -

גל א': אזרח הוא אזרח.

גל א': הוראת השעה לא חלה עליו.

גל א': הוא אזרח.

אבי דיכטר: אבל עכשיו אנחנו עוסקים בסעיף הנתונים.

אבי דיכטר: אנחנו רוצים ללמוד - - -

גל א': נכון, אבל הוא נתון שלא קשור לסדר היום.

אבי דיכטר: גם אם עשינו דברים טובים וגם אם עשינו טעויות, הרי בסופו של דבר חברי הכנסת צריכים להצביע גם פה וגם במליאה, וכדאי שיכירו את הנתונים לכאן או לכאן.

גל א': אין ספק.

גל א': רק לא לשכוח שזה לא קשור לסדר היום.

אבי דיכטר: אנחנו לא עוסקים עכשיו לגופו של אדם.

אבי דיכטר: עכשיו אנחנו עוסקים בתופעה.

תמר זנדברג: אבל למה?

תמר זנדברג: - - -

ענת ברקו: למה זה לא קשור?

ענת ברקו: ברור שזה קשור.

תמר זנדברג: התופעה צריכה להיות רלוונטית לנושא הדיון.

אבי דיכטר: אנחנו עכשיו עוסקים בתופעה להבין - - -

ענת ברקו: - - - זה אבסורד.

אבי דיכטר: אנחנו עכשיו עוסקים בשמיעת הנתונים.

תמר זנדברג: אבל כדאי שהנתונים יהיו רלוונטיים לנושא הדיון.

אבי דיכטר: רגע.

אבי דיכטר: שמענו את הנתונים של משרד הפנים על הרקע.

אבי דיכטר: עכשיו אנחנו שומעים - - -

ענת ברקו: זה לא רלוונטי שכתוצאה מאיחוד משפחות?

ענת ברקו: - - -

תמר זנדברג: אבל זה לא כתוצאה מאיחוד משפחות.

ענת ברקו: - - - אנשים לא צריכים לדעת?

תמר זנדברג: אבל זה לא זה.

תמר זנדברג: זה לא המקרה.

יוסף ג'בארין: הוא בסך הכול אזרח.

יוסף ג'בארין: אזרח, החוק לא חל עליו.

יוסף ג'בארין: זה לא רלוונטי.

ענת ברקו: אבל הם מראים לך את הדפוס.

קריאה: אבל זה לא דפוס.

ענת ברקו: זה דפוס.

תמר זנדברג: אבל מה זה קשור לחוק הזה?

תמר זנדברג: איזה דפוס זה?

תמר זנדברג: דפוס של מה?

אבי דיכטר: סליחה, סליחה, אנחנו ניתן לו לסיים - - -

ענת ברקו: כשיש מעורבות בטרור של אנשים שהם כתוצאה מאיחוד משפחות - - -

תמר זנדברג: אבל זה לא מה שהוא אמר.

תמר זנדברג: זה לא מה שהוא אמר.

תמר זנדברג: את יכולה לחזור על זה גם אלף פעם, זה לא הופך את זה לנכון.

אבי דיכטר: חברי הכנסת, חברי הכנסת - - -

ענת ברקו: זה לא מיותר לשמוע נתונים אם הם נוגעים לנושא.

תמר זנדברג: אבל הם לא נוגעים לנושא.

ענת ברקו: לא, בכלל לא.

ענת ברקו: ממש לא.

תמר זנדברג: מה לעשות.

אבי דיכטר: גבירותיי ורבותי, ענת - - -

ענת ברקו: אותי זה מעניין.

אבי דיכטר: בבקשה, גל.

גל א': בשורה התחתונה, כאמור, אנחנו סבורים שהאיום הביטחוני ממשיך ומתקיים, ולפיכך ומכוח כך כאמור עמדת השב"כ היא להמשיך ולקיים את הוראת השעה שנה נוספת.

גל א': התבקשנו בנפרד על ידי הוועדה להתייחס גם לעניין הקטינים המעורבים בפעילות טרור.

גל א': אם הוועדה מבקשת שאני אציג את הנתונים, אני יכול להציג.

אבי דיכטר: אם אתה יכול, גם לאור הדיון המנומס שהיה כאן קודם, לציין את ההקשרים.

אבי דיכטר: הרי אם אתה הולך לדבר על קטינים – התא המשפחתי, איך הוא מורכב לפי מה שאתם יכולים לפרט, אתם או משרד הפנים, כי בסופו של דבר אנחנו עוסקים בסוגיה שהיא ארוכת שנים, וחשוב להבין מאיפה צומחות הרגליים.

גל א': התופעה של דור ב' היא תופעה מוכרת שהולכת והופכת להיות תופעה שיש לה ערך משמעותי בנתוני הטרור.

אבי דיכטר: אתה יכול לפרט לטובת חברי הכנסת?

אבי דיכטר: אני לא בטוח שכולם יודעים למה הכוונה.

תמר זנדברג: קודם תסביר מה ההגדרה של דור ב'.

גל א': אני אסביר - - -

תמר זנדברג: רק רציתי לחדד את השאלה.

תמר זנדברג: בדיון הקודם נעשתה הבחנה, ותקן אותי אם טועה, אני אומרת את זה מהזיכרון, בין מה שמוגדר דור ב' לפי החוק, ובין ילדים שנולדו להורים שנמצאים בתהליך איחוד משפחות.

תמר זנדברג: אז תגיד לנו בדיוק – סליחה, אני פשוט מצטטת מהזיכרון, אני יכול לחפש את החומר הקודם, אני אעשה את זה בזמן שתדבר.

תמר זנדברג: אבל תגיד לנו מה זה דור ב' לפי ההגדרה שלך כאן לצורך ההגדרה הביטחונית ומה זה לפי החוק, לפי חוק באזרחות.

קריאה: ומה זה דור א'?

גל א': דור ב' נופל על הגדרה של צאצא להורה שזכה במעמדו מכוח הליך איחוד משפחות והורה ישראלי.

גל א': הוא יכול לזכות במעמדו מכוח זה שיש לו הורה ישראלי.

גל א': חלקם זוכים במעמדם מכוח הזכות שמוקנית להורה.

גל א': חלק אחד זוכה במעמדו כיוון שהוא עובר בעצמו תהליך שמוכר כתהליך איחוד משפחות.

תמר זנדברג: יחד עם ההורה הלא-ישראלי?

גל א': תחת ההגדרה דור ב' אני מתייחס גם לאלה וגם לאלה.

תמר זנדברג: ושניהם מוגדרים בחוק?

גל א': ההתייחסות שלי אינה התייחסות שנגזרת מתוך החוק, אלא התייחסות מתוך מציאות ביטחונית שאותה אנחנו רואים.

גל א': זו המשגה.

תמר זנדברג: כן, אבל אנחנו דנים פה בחוק.

תמר זנדברג: אנחנו רוצים לדעת, אם אנחנו נאשר או לא נאשר את ההארכה הזו, איזו משתי הקבוצות האלה יושפעו.

תמר זנדברג: מה שלא יושפע הוא לא במנדט שלנו כרגע.

ענת ברקו: יש עוד אלמנט, איך אתה מגן על החברה הישראלית, שזה האלמנט החשוב ביותר, מפני טרור.

ענת ברקו: זה צריך לעמוד לנגד עינינו.

תמר זנדברג: זאת שאלה אינפורמטיבית.

תמר זנדברג: אם אפשר תשובה לשאלה אינפורמטיבית.

תמר זנדברג: זה לא דיון פוליטי.

גל א': אני מבקש להשיב.

גל א': ההמשגה כאמור היא המשגה שנעשה בה שימוש על ידי שב"כ מכוח זה שאנחנו רואים במציאות שמתקיימת ביחס לטרור תופעה בקרב אותם ילדים שמעורבותם בטרור גבוהה מחלקם היחסי באוכלוסיה.

גל א': ולפיכך בחנו מדוע התופעה הזו מתקיימת, ומצאנו שבקרב אותם ילדים יש מרכיב בולט של זהות כפולה - - -

קריאה: קונפליקט זהויות.

גל א': גם רגל ישראלית וגם רגל שנוגעת למרכיבי חיים פלסטיניים, מה שמייצר במידה מסוימת איזושהי תלישות שמובילה בסופו של דבר לעלייה בהיקף המעורבות שלהם ביחס לאוכלוסיות אחרות.

גל א': זו הסיבה שהנתון הזה נמנה כאן, מתוך הבנה שמדובר בתופעה כוללת שיש לה מרכיב שלם אחד שאנחנו חושבים שאי אפשר להפריד אותו מהעובדה שהם זכו מכוח מעמד הוריהם בכך שיש להם גם מעמד - - -

תמר זנדברג: אבל מה - - - לתופעה הזו יושפע מהאישור שלנו את החוק הזה היום?

גל א': כלל המעורבים בסופו של דבר בטרור מקרב אותם קטינים שנתבקשנו לציין, אני אציין פשוט את - - - על מנת לתת תשובה.

גל א': 21 מתוכם - - -

קריאה: רק אם אפשר בהצגת הנתונים לציין מי הוא אזרח מלידה ומי קיבל אזרחות - - -

גל א': אני עונה.

גל א': 21 מתוכם קיבלו את מעמדם מכוח כך שיש לו הורה ישראלי, שמכוח מעמד הורה הם קיבלו את האזרחות.

גל א': עוד חמישה - - -

תמר זנדברג: אלה לא מושפעים מהחוק?

גל א': נכון, שיש הורה ישראלי, ולפיכך - - -

תמר זנדברג: הורה אזרח ישראל ולכן הילד הוא אזרח ישראל.

תמר זנדברג: הוא לא קשור לחוק הזה.

תמר זנדברג: הוא יהיה אזרח כך או כך - - -

נעמה פלאי: - - -

בנימין אסתריבה: נכון שהוא נולד להורים מעורבים - - -

תמר זנדברג: מה זאת אומרת, היה איחוד?

תמר זנדברג: ואם לא יהיה איחוד משפחות, עדיין אחד ההורים הוא ישראלי - - -

נעמה פלאי: - - -

תמר זנדברג: רגע, מה זאת אומרת?

תמר זנדברג: אם אחד ההורים - - -

אבי דיכטר: רגע, רגע, שנייה - - -

תמר זנדברג: ילד שנולד לאזרח ישראל - - -

אבי דיכטר: רגע, שאלת שאלה ואנחנו רוצים לשמוע את התשובה.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: עוד שאלה.

תמר זנדברג: אותו ילד לא מושפע מהחוק, מה שציינת עכשיו, שהוא נולד להורה ישראלי ולכן הוא ישראלי.

בנימין אסתריבה: גם אם הוא יהיה מעורב בפיגועים.

תמר זנדברג: כן, לא משנה הוא מעורב או לא, הוא ישראלי.

אביתר ג': רק הערה בנוגע לנתונים, בדיון שהיה פה בנובמבר הוצגו נתונים שמדברים על זה שאיחוד משפחות ישיר, מעורבות מ-2001 עד 2017, אני מדבר על בכלל, לא רק קטינים, 45, ודור ב' 93.

אביתר ג': זאת אומרת בערך שליש, שני שליש.

תמר זנדברג: אבל דור ב' זה שתי קבוצות, אלה שמושפעות מהחוק הזה ואלה שלא מושפעות.

תמר זנדברג: כמה אלה שמושפעות מהחוק?

אביתר ג': אין לי את הפילוח הזה.

אביתר ג': ההסבר ניתן.

אביתר ג': אנחנו מסתכלים על התופעה ועל מה המשמעות שלה.

תמר זנדברג: כן, אבל אנחנו לא מאשרים פה את כלל התופעה.

תמר זנדברג: אנחנו מאשרים משהו אחד ספציפי, ואנחנו רוצים לדעת על פעולה שאנחנו עושים, מה התוצאה שלה.

אבי דיכטר: רגע, רגע, תמר.

אבי דיכטר: אנחנו עוד לא בשלב ההצבעה.

אבי דיכטר: אנחנו מנסים להבין כרגע את תמונת הנתונים.

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: כדי לגבש את עמדתנו לגבי ההצבעה, אנחנו רוצים להתבסס על נתונים שרלוונטיים להצבעה.

אבי דיכטר: אני מבקש לשמוע את הנתונים בצורה רגועה ככל שניתן.

אבי דיכטר: בבקשה.

גל א': אז אני חוזר.

גל א': כאמור, מכלל הקטינים שהיו מעורבים בטרור בקרב מה שאנחנו מכנים דור ב', המושג שאנחנו עושים בו שימוש בדור ב', 21 זכו למעמדם כפי שציינתי מכוח המעמד שיש להורה, ועוד שישה – אחד קיבל תושב ארעי כנגזרת של תהליך איחוד משפחות שהוא עמד בתהליך ברשות עצמו, ועוד חמישה מתוך השישה זכו במעמד של תושבות קבע, גם כאן, גם במסגרת התהליך שהם עברו וגם במסגרת הזכות שהוקנתה להורה, שהוא עצמו תושב קבע.

גל א': אני לא רוצה להפריד מה מבין החמישה זה בזכות ההורה ומה זה בזכות ההליך שהוא עצמו עבר.

אבי דיכטר: אבל מה זה ה-21 שבזכות ההורה?

אבי דיכטר: זה כשאחד מההורים הוא אזרח ישראלי, והשני?

גל א': השני הוא פלסטיני שעבר תהליך איחוד משפחות.

אבי דיכטר: בגלל זה אתם קוראים לו דור ב'?

תמר זנדברג: הוא אזרח.

תמר זנדברג: מה זה דור ב'?

גל א': המושג דור ב' מתייחס לצאצא של הורה ישראלי והורה פלסטיני שעבר תהליך איחוד משפחות.

גל א': זה מה שנכלל תחת המושג.

אבי דיכטר: אחד או יותר.

גל א': אחד או יותר.

עמר בר-לב: זה אותו דור בין אזרח ישראלי?

עמר בר-לב: - - -

קריאה: חלק כן וחלק לא.

תמר זנדברג: יש כאלה שכן ויש כאלה שלא.

תמר זנדברג: החוק חל על אלה שלא.

עמר בר-לב: אז לפי מה אני - - -

תמר זנדברג: הוא לא חל על אלה שכן.

תמר זנדברג: אז איך אפשר לדון?

אביתר ג': ברגע שבן הזוג, הבעל או האישה הוא אזרח ישראלי אז הוא אזרח ישראלי - - -

עמר בר-לב: אז למה התשובה שנתת היתה חלק כן וחלק לא?

עמר בר-לב: ילד שנולד לזוג מעורב - - -

גל א': הסברתי לפני שנכנסת - - -

אבי דיכטר: תסביר פעם נוספת.

אבי דיכטר: חברי הכנסת רוצים הסבר יותר איטי.

גל א': אגב, אני מציע, התהליך שמי שאחראי עליו זה משרד הפנים ואפשר לשמוע את זה בצורה מסמכת ממשרד הפנים.

אבי דיכטר: תיכף נשמע את משרד הפנים.

אבי דיכטר: נעמה, את מציגה את זה?

גל א': אני אציין בקצרה מהו התהליך שמתקיים לגבי אותם ילדים.

גל א': אותם ילדים שכאמור אחד מהוריהם הוא ישראלי יכולים לזכות במעמדם - - - זה שיש להם הורה ישראלי.

גל א': בעצם כשהם נולדים ההורה הישראלי מקנה זכאות לאזרחות לאותו ילד.

גל א': חלק מהילדים בין אם הגיעו לארץ לאחר שהם נולדו בשטחים, או אז הם נדרשים לעבור תהליך איחוד משפחות, ובין אם מדובר בילדים שהגיעו מעל גיל מסוים לישראל, נדרשים לעבור תהליך בפני עצמם.

גל א': הם לא זכו במעמד בצורה אוטומטית שנגזרת ממעמד ההורה הישראלי.

גל א': או אז הם נופלים לתוך הקטגוריה - - -

עמר בר-לב: - - - יהודה ושומרון.

גל א': נכון.

גל א': אם למשל הוא נולד באיזור.

גל א': אכן.

עמר בר-לב: לא.

עמר בר-לב: אז הוא צריך לעבור תהליך נוסף בשביל לקבל אזרחות ישראלית.

גל א': זו אפשרות אחת, דוגמה אחת למצב שבו יידרש - - -

קריאה: סליחה, זה לא נכון.

אבי דיכטר: אני רוצה לשמוע את משרד הפנים בהקשר הזה, להשלים את מה שנאמר כאן מצד הפרוצדורה.

נעמה פלאי: מה שמוצע כאן זה התופעה הכללית שקרויה איחוד משפחות, ככותרת כללית למצב שבו יש לנו ישראלי והורה תושב איזור שמבקש לקבל מעמד מכוח נישואיו לישראלי, בין אם הישראלי הוא תושב קבע ובין אם הישראלי הוא אזרח.

נעמה פלאי: ופה מדובר על תופעת איחוד המשפחות כתופעה כללית רחבה שלגביה מדברים.

נעמה פלאי: לגבי הילדים יש באמת חלוקה.

נעמה פלאי: החלוקה היא שילד שנולד להורה אזרח או אזרח, אלא אם מדובר בדור שני שלא נולד בישראל ואז זה משהו אחר, אבל ככלל ילד שנולד לאזרח הוא אזרח.

נעמה פלאי: שוב, הם מדברים כאן על ההיבט הרחב יותר של התופעה בהקשר של הורה אחד אזרח, והורה שני שקיבל מעמד מכוח הנישואים שלו לאותו הורה אזרח ישראלי, ואז נולד הילד שהוא אותו ילד שעליו מדובר.

בנימין אסתריבה: סליחה, הילדים האלה שהם לא נופלים תחת החוק, רק שהיא תדגיש.

תמר זנדברג: כן, בדיוק.

נעמה פלאי: יש סוג שלני של ילדים, שהם ילדים שנולדו לתושב קבע, הורה אחד תושב קבע, הורה שני הוא ההורה הזר תושב האיזור, ואז זה כן תנאי של הליך שמתקיים ובמסגרתו הוא מקבל מעמד תלוי מגורים במדינת ישראל, תלוי גורמי ביטחון, ואז הוא ממשיך מכאן - - -

תמר זנדברג: וכמה כאלה היו מעורבים בפיגועים?

נעמה פלאי: ואז הוא ממשיך מכאן עד למעמד שהוא יכול לקבל בסופו של דבר, שזה מעמד קבע, תלוי הגיל שלו, לפי הכללים שנקבעו.

תמר זנדברג: כמה כאלה היו מעורבים בפיגועים?

אבי דיכטר: זה לא למשרד הפנים.

אבי דיכטר: אבל אני רוצה לשמוע את משטרת ישראל, בבקשה.

תמר זנדברג: לא, אבל אדוני היושב-ראש - - -

אבי דיכטר: לא, היא לא הכתובת.

תמר זנדברג: אין שום בעיה, אבל שתיתן את התשובה הכתובת כי אנחנו מקיימים פה דיון על נתון שהוא לא נכון.

אבי דיכטר: אני בדיוק מפנה אותך לכתובת.

נעמה פלאי: בנתון כללי של - - - איחוד משפחות כשהוראת השעה מתייחסת לנושא הכללי - - -

תמר זנדברג: לא, לא, לא.

תמר זנדברג: אי אפשר לנפח סתם נתונים.

אבי דיכטר: תמר, תמר, תמר זנדברג - - -

תמר זנדברג: אנחנו רוצים לדעת מה מהנתון יושפע מההחלטה שלנו היום.

תמר זנדברג: זה הדבר הכי טריוויאלי בעולם.

תמר זנדברג: ועד עכשיו כל אחד נותן תשובה ואין תשובה.

אבי דיכטר: אני מבטיח לך שתקבלי תשובות, רק לפי סדר מסוים.

אבי דיכטר: בבקשה, רב פקד אדי קובל.

אדי קובל: מהות הוראת השעה היא ביטחונית.

אדי קובל: לנו יש פחות say היות ואנחנו כמשטרת ישראל מהווים מסננת פלילית כגורם ממליץ למשרד הפנים בלבד.

ענת ברקו: מה באשר לאנשים בהיבט הפלילי, מעורבות בפשיעה?

עדי לוסטיגמן: זה לא רלוונטי לחוק.

אדי קובל: זה אכן לא רלוונטי כל כך לחוק.

ענת ברקו: לא, אבל סתם לידע כללי.

אדי קובל: אם את שואלת, אני אגיד לך.

אדי קובל: בהחלט יש מעורבות בפלילים.

אדי קובל: אין שום ספק.

אדי קובל: אנחנו מזהים את זה.

אדי קובל: גם - - - נתונים בנובמבר, נדמה לי.

אבי דיכטר: מה השתנה בחצי השנה האחרונה בנושא הזה?

אדי קובל: שום דבר לא השתנה בחצי שנה האחרונה.

אבי דיכטר: לא לטובה ולא לרעה?

אדי קובל: כן.

אדי קובל: אותם נתונים.

אדי קובל: ממש ככה.

אבי דיכטר: ומה בגדול?

אבי דיכטר: אם אתה יכול לומר לנו.

אדי קובל: שאנחנו ממליצים לסרב למשהו כמו 10% מבין אלה שפונים למשרד הפנים - - - פחות או יותר.

אדי קובל: אנחנו מקבלים כ-45,000 פניות בשנה, ומתוכן - - -

ענת ברקו: מעבר לזה, יש כאן גם סכנה של איבוד זהות של המדינה - - -

אבי דיכטר: כן, אבל זה ברקע.

אבי דיכטר: זה לא היה המרכיב - - -

ענת ברקו: כמובן שזה איום ביטחוני.

יוסף ג'בארין: זה לפחות לא הטיעון שלהם.

ענת ברקו: זה כמובן איום ביטחוני.

יוסף ג'בארין: הטיעון הגזעני עדיין לא עלה פה - - -

ענת ברקו: גזעני?

ענת ברקו: ! מדינה רשאית לשמור על זהותה ולא לאפשר לכל - - -

יוסף ג'בארין: הערבים מקלקלים את הזהות שלה?

ענת ברקו: אני רוצה להגיד לך שכל אחד שמביא שלוש נשים מעזה, אחת מאיו"ש ואחת מפה.

ענת ברקו: זה בעיה.

אבי דיכטר: כללי הדיון הם מאוד ברורים.

אבי דיכטר: זכות ההתפרצות, גם זה במינון סביר, שמורה לחברי הכנסת.

אבי דיכטר: זכות ההתייחסות ניתנת לכל השאר.

ענת ברקו: והילדים - - - תשתמש בגזענות, גזענות.

ענת ברקו: הגזענות היא של ערבים כלפי יהודים.

אבי דיכטר: אתה רוצה להמשיך?

אדי קובל: בחצי משפט אני רוצה להגיד שאנחנו מזהים, זו לא תופעה, כי היו מקרים בודדים של מעורבות במקרים של סד"צ, אירועי סדר ציבורי כאלה ואחרים שאנחנו מזהים כמעורבים במזרח ירושלים.

ענת ברקו: וסד"צ אתה לא מכניס תחת ביטחוני?

ענת ברקו: איך זה לא נכנס לשב"כ תחת ביטחוני, ההפרות סדר?

אדי קובל: ביטחוני זה פררוגטיבה של השב"כ.

אדי קובל: אנחנו לא נכנסים.

אדי קובל: לא חוצים את הגבול.

ענת ברקו: אבל סד"צ זה גם כן ביטחוני.

אדי קובל: סד"צ זה סדר ציבורי.

קריאה: הכול ביטחוני.

אדי קובל: יש מעורבות.

אדי קובל: אני לא יודע לנקוב במספרים, אבל יש מעורבות.

אבי דיכטר: אם אתה לא יודע לנקוב במספרים, האם אתה יודע לנקוב בהיקפים?

אבי דיכטר: האם ירד?

אבי דיכטר: האם עלה?

אבי דיכטר: האם לא השתנה?

אדי קובל: לא השתנה שום דבר.

אבי דיכטר: לא לכאן ולא לשם?

אדי קובל: שום דבר.

עמר בר-לב: הוא אומר שזה לא התחום שלו.

עמר בר-לב: התחום שלו זה רק פלילי.

עמר בר-לב: אז הוא לא הכתובת לתשובה הזו.

עמר בר-לב: כתובת התשובה זה השב"כ.

אבי דיכטר: זו פעם ראשונה שאני שומע שמשטרת ישראל אחראית רק לתחום הפלילי.

עמר בר-לב: זה מה שהוא אומר.

אבי דיכטר: זה חידוש לא מרענן.

אבי דיכטר: משטרת ישראל היא גורם שמופקד גם על ההיבט הביטחוני, בתוך ישראל בוודאי.

אדי קובל: אבל בבואנו לבחון את הבקשות לאחמ"ש, אנחנו בוחנים את המסוכנות הפלילית.

אדי קובל: כמובן שאם יש נגיעה למסוכנות הביטחונית, אנחנו מפנים אותה - - -

אבי דיכטר: כדי שיהיה אפשר לעשות דיון ולקבל החלטה, כל חבר כנסת לעצמו, אנחנו מבקשים להבין את הרקע.

אבי דיכטר: אנחנו מבקשים להבין את הרקע הביטחוני, קיום מהות החוק, ואנחנו מבקשים להבין את הרקע הפלילי כי הוא בכל אופן נותן לנו תובנות נוספות למרות שהחוק לא עוסק בזה.

אבי דיכטר: האם אתה יכול להאיר את עינינו גם בהיבט הביטחוני מעבר להיבט הפלילי?

אדי קובל: אז כפי שאמרתי, בהחלט יש מעורבות של מבקשי אחמ"ש גם בעבירות סדר ציבורי.

אדי קובל: לנקוב במספרים כעת אני לא אוכל.

קריאה: מה זה סדר ציבורי?

אדי קובל: סדר ציבורי זה הובלת הפגנות, זה השתתפות בהפרות סדר על רקע לאומני.

אבי דיכטר: איך אתה מזהה את אותם אנשים כבולטים יותר או בולטים פחות?

אבי דיכטר: לא הבנתי.

תמר זנדברג: אני רק רוצה להבין, השתתפות במשהו כזה זה מבחינתנו עילה למה?

תמר זנדברג: איך זה קשור למה שאנחנו?

תמר זנדברג: - - -

אדי קובל: מספיק שלאדם נפתח הליך פלילי בעקבות השתתפותו בהתפרעות - - -

תמר זנדברג: אבל זה דבר שיכול לקרות לכל אזרח, ובשביל זה אתם משטרה.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת?

תמר זנדברג: אני לא מבינה.

יוסף ג'בארין: זו הבעיה עם המילה מעורבות.

אדי קובל: לכן אנחנו מכלילים את ההשתתפות בהפרות סדר בתוך התחום הפלילי.

יוסף ג'בארין: כמעורבות, ועדיין אין הרשעה אפילו.

תמר זנדברג: נו, ולכן מה זה קשור לחוק?

תמר זנדברג: מה זה קשור לחוק?

אבי דיכטר: ההערה שלך נכונה.

אבי דיכטר: זה לא קשור לחוק.

אבי דיכטר: אבל אמרתי, אנחנו רוצים רגע להבין את הרקע, ואחרי ששמענו את הרקע, לא בנתונים, אז לכן קצת קשה להבין את זה.

תמר זנדברג: אפשר לחזור לנתונים שקשורים לחוק?

אחמד טיבי: אדוני, בתיקים רשום מעורבות כסיבה?

אחמד טיבי: השתתפות בהפגנה בלי הרשעה?

אדי קובל: אנחנו לא מתייחסים לתיקים שהם ללא הרשעה.

אדי קובל: מתייחסים רק להרשעות ולתיקים שמתנהלים כרגע - - -

יוסף ג'בארין: אבל הנתונים של השב"כ כוללים לא רק הרשעות.

אבי דיכטר: בוא נשמע את הנתונים מהשב"כ - - -

יוסף ג'בארין: הוא אומר, זה נכון, זה לא רק הרשעות.

אבי דיכטר: אני רוצה להבין את הנתונים.

אבי דיכטר: אמרת קודם באיזושהי אמירה על השנים האחרונות.

אבי דיכטר: אתה יכול לומר לנו על אילו שנים מדובר ומה הנתונים?

גל א': השנים האחרונות, הכוונה היא בין 2015 לעת הזו.

אבי דיכטר: זה גל הטרור האחרון?

גל א': נכון, מאז החל גל הטרור האחרון.

גל א': אני אציין את הנתונים ואשווה אותם לתקופה שקדמה לגל האחרון, שהחלה ב-2001 והסתיימה למעשה ב-2014.

גל א': הנתונים מצביעים על כך שמה שאנחנו כוללים תחת פיגועים משמעותיים, קרי: פיגועי דקירה, ירי, פיגועי מטען ודומיהם, סך הכול נמנו 26 פיגועים שכאלה בין השנים 2015 ל-2018 מקרב האוכלוסיה המדוברת, ובין השנים 2001 ל-2014 במתווים דומים נמנו 13 פיגועים.

גל א': כלומר, אנחנו רואים עלייה של פי שניים בהיקף הפיגועים המשמעותיים בתקופה שבין 2015 ל-2018.

עמר בר-לב: זה של דור ב', הפיגועים האלה?

אדי קובל: גם מי שזכה במעמדו מכוח תהליך איחוד משפחות זה גם דור ב'.

תמר זנדברג: אבל כמה מהם כאלה שיושפעו מהחוק הזה?

תמר זנדברג: זה נתון שהוא לא רלוונטי להחלטה שעומדת בפנינו כרגע.

גל א': אני לא מתחמק.

גל א': ציינתי, אמרתי, שב"כ לא מפריד את התופעה - - -

תמר זנדברג: לא, א נחו לא דנים בתופעה כאן.

תמר זנדברג: אנחנו דנים בחוק.

ענת ברקו: אנחנו דנים בחוק ואנחנו רוצים למנוע תופעה ואנחנו רוצים להגן על ביטחון המדינה.

ענת ברקו: להמ בא החוק הזה?

תמר זנדברג: יפה.

תמר זנדברג: אז עכשיו שמענו את התופעה בכללותה.

תמר זנדברג: ועכשיו, על מנת לאשר חוק אנחנו רוצים את הנתון שרלוונטי לחוק.

תמר זנדברג: זו בקשה לא הגיונית.

תמר זנדברג: היא אפילו בסיסית.

אביתר ג': קודם כל, הנתונים שהועברו הם הנתונים שנתבקשו על ידי הוועדה ואותם העברנו.

אביתר ג': זה בדיוק מה שהוועדה ביקשה.

תמר זנדברג: אני אישית ביקשתי את הנתון הזה בדיון הקודם, שהיה בנובמבר 2017, והוועדה ביקשה בסיכום שלה לקבל - - -

גל א': הוועדה פנתה אלינו לקבלת נתונים?

תמר זנדברג: אני לא יודעת.

תמר זנדברג: אז בואו לא נקבל החלטה בחוק עד שלא נקבל את מה שביקשנו לפני חצי שנה.

תמר זנדברג: אני לא מבינה.

תמר זנדברג: זה דיון סתם.

אבי דיכטר: כן, בבקשה.

גל א': דבר נוסף - - -

תמר זנדברג: רגע, לפני הנוסף.

תמר זנדברג: סליחה, אדוני היושב-ראש - - -

אבי דיכטר: לא, לא, יש פה מנהל דיון - - -

תמר זנדברג: לכן אני פונה אליך.

אבי דיכטר: ויש פה סדר דיון.

אבי דיכטר: שמעתי אותך, ואני רוצה רגע לשמוע את הדברים - - -

תמר זנדברג: אבל את הדברים האלה כבר שמענו.

תמר זנדברג: זאת הפעם השנייה.

אבי דיכטר: את יכולה לצאת עד שאנחנו נחזור לדברים שאת רוצה לשמוע.

אבי דיכטר: בבקשה.

תמר זנדברג: לא, אבל מה שאני רוצה לשמוע זה מה שרלוונטי לדיון.

אבי דיכטר: תמר, תראי - - -

תמר זנדברג: אי אפשר למרוח את זה סתם.

תמר זנדברג: אני מבקשת ממך, הבקשה שלי אליך - - -

אבי דיכטר: שמעתי את בקשתך.

ענת ברקו: היא רוצה שיבה - - -

אבי דיכטר: רגע אחד, נו.

ענת ברקו: זה מה שהיא רוצה.

ענת ברקו: היא רוצה להציף אותנו, זה מה שהיא רוצה, בטרוריסטים ומחבלים.

אבי דיכטר: שמעתי את בקשתך ושמעתי את הערתך, ואני מבקש לשמוע את הנתונים עד תומם.

ענת ברקו: זה מה שהיא רוצה.

אבי דיכטר: בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אלה הערות שאתה קיבלת בדיון האחרון.

יוסף ג'בארין: אתה בעצמך ביקשת את הנתונים הללו.

יוסף ג'בארין: אני הייתי בדיון האחרון.

אבי דיכטר: תודה על התזכורת.

אבי דיכטר: בבקשה.

גל א': אלה כאמור הנתונים שהתבקשו על ידי הוועדה, ואותם כאמור הצגתי.

גל א': אין נתונים נוספים שאני שומר באמתחתי.

אבי דיכטר: אבל אני רוצה להבין, כשאתה אומר 26 פיגועים מאז 2015 בשנתיים וחצי או בשלוש שנים וחצי – אני לא יודע מתי התחלתם ב-2015?

אבי דיכטר: בתחילת גל הטרור?

אביתר ג': כן.

אבי דיכטר: באוקטובר, אם אני זוכר נכון.

אביתר ג': כן.

אבי דיכטר: אז זה פחות משלוש שנים, לעומת?

אביתר ג': 13 פיגועים בין 2001 ל - - -

אבי דיכטר: לעומת 14 שנים.

אביתר ג': 13.

אבי דיכטר: 2001 עד 2014.

תמר זנדברג: אבל שוב, אדוני היושב-ראש, כמה מהם על ידי אנשים שמושפעים מהחוק הזה?

אבי דיכטר: הבנתי, תמר.

אבי דיכטר: האמיני לי, אני מבין גם בפעם הראשונה.

תמר זנדברג: אז מה התשובה?

אבי דיכטר: ב-14 שנים 13 פיגועים של דור ב', מה שנקרא?

גל א': 13 פיגועים של כלל האוכלוסיה, גם אחמ"ש וגם דור ב'.

אבי דיכטר: גם אחמ"ש וגם דור ב', של כל הגילאים?

גל א': אמת.

אבי דיכטר: ומ-2015, בשלוש השנים האחרונות, פי שניים, 26 פיגועים?

גל א': נכון.

אבי דיכטר: מה המשמעות של זה?

אבי דיכטר: מה אתם לומדים מזה?

גל א': כפי שציינתי, אנחנו רואים עלייה שהיא בעיקרה פועל יוצא ממעורבות של דור ב'.

גל א': אני מזכיר שהחוק שנחקק בראשיתו כדי להתמודד עם תופעת הטרור, למעשה עצר את האפשרות של הורים להגיע במסגרת התהליך ולקבל מעמד.

גל א': בפועל אנחנו רואים את העמקת התופעה של ילדיהם של אותם הורים שכן זכו במעמדם, עד שעצרנו במסגרת החוק את האפשרות, והופכים להיות אלה שמובילים את הטרור בפועל.

אבי דיכטר: אבל בכל אופן, כמות של פי שניים פיגועים בשלוש שנים לעומת 14 שנים, זה נתון דרמטי.

אבי דיכטר: אני לא זוכר בדיונים הקודמים שהצגתם כזה גידול.

אבי דיכטר: זה נתון דרמטי.

קריאה: וזה כשהחוק בתוקף.

אבי דיכטר: זה נתון דרמטי.

גל א': הוא נתון דרמטי בהקשר מאוד מסוים.

גל א': ההקשר שעליו הצבעתי הוא ההתפרצות בתופעה של ביצוע פיגועים במהלך אוקטובר 2015, - -

תמר זנדברג: אבל זה לא קשור לחוק.

תמר זנדברג: זאת האינתיפאדה - - -

גל א': גלים שנמשכים עד עכשיו, - -

תמר זנדברג: יש עדיין.

גל א': שבהם יש מובהקות למעורבות של מי שקשור לאוכלוסיית האחמ"שים.

אבי דיכטר: אבל שואלת חברת הכנסת תמר זנדברג בצדק, זה קשור בעובדה שלהם יש נטייה יותר גדולה להתלבש על מהומות או על גל טרור כזה?

אבי דיכטר: הרי הגידול הזה הוא פנומנלי.

אבי דיכטר: זה לא עניין של מה בכך.

אבי דיכטר: זה פי שניים בשלוש שנים, לעומת 2014.

גל א': ההסבר שנתתי הוא כאמור הסבר שנוגע לזיקה המעורבת.

גל א': הזיקה היא גם זיקה לישראל אבל גם זיקה למשפחה שנמצאת בשטחים.

יוסף ג'בארין: אולי הם בני הזוג גם נפרדים?

יוסף ג'בארין: אתם בודקים גם את זה?

גל א': אני מדבר על אותם אלה שהיו מעורבים בפיגועים, ומה שבדקנו מעלה שיש להם חיים שחלקם בישראל וחלקם בשטחים, מה שמחזק את הזהות המפוצלת המורכבת, ומוביל בסופו של דבר - - -

אבי דיכטר: רק לסבר את האוזן, שני מקרי הרצח שתיארת, אתה יכול לעשות לנו סדר, שני הרוצחים מול מה שנשאר כאן - - -

תמר זנדברג: הוא ענה.

תמר זנדברג: הם לא רלוונטיים.

אבי דיכטר: איך הם קשורים למשפחות ביהודה ושומרון?

אבי דיכטר: כן קשורים, לא קשורים, איך קשורים.

גל א': במקרה של הרצח של הרב בן גל, מדובר במפגע שחי גם בישראל וגם בשכם יחד עם אביו לאחר רצח - - -

אבי דיכטר: אביו גר בשכם?

גל א': אביו הוא שכמי, הוא גר בשכם, עם משפחה שבה הוא היה משולב בחלק מהזמן, ובחלק מהזמן כאמור הוא חי בישראל.

גל א': זה בדיוק הביטוי לזהות המעורבת של רגל פה, רגל שם.

תמר זנדברג: אבל החוק הזה ישפיע עליו באיזושהי צורה?

בנימין אסתריבה: אם אבא שלו לא היה מקבל מעמד, הוא לא היה אזרח?

גל א': התשובה היא שזה בדיוק חלק מאותה תופעה שעליה מדובר.

תמר זנדברג: החוק הזה ישפיע עליו באיזושהי צורה?

אביתר ג': עליו כבר לא.

אביתר ג': אבל עליו בעוד חמש שנים.

תמר זנדברג: עוד פעם, תסביר.

אביתר ג': זה מה שגל אמר קודם.

אביתר ג': החוק הזה נועד במקור למנוע תופעה ביטחונית שעלתה, ואת כל המשמעויות שלה.

אביתר ג': אנחנו רואים היום חלק מהתפתחות התופעה ממה שהיה עד 2003, 2004 ו-2005, מה שכן אושר.

אביתר ג': ברור שאם ילד נולד לאזרח, הוא אזרח.

אביתר ג': ולכאורה הוא היה ממילא אזרח כי החוק לא פוסל את אזרחותו, אבל החוק מנסה למנוע את התופעה שהסיכון הביטחוני שלה מוצג פה.

תמר זנדברג: רגע, רגע, איזו תופעה?

אביתר ג': אותה תופעה שיוצרת זיקה כפולה של אנשים, ואנחנו רואים את זה אחר כך בפעילות טרור יותר גבוהה.

תמר זנדברג: איך החוק ימנע את זה הבא?

בנימין אסתריבה: לא.

בנימין אסתריבה: איך החוק היה מונע את הבחור הזה?

בנימין אסתריבה: איך הוא היה מונע?

תמר זנדברג: כן.

תמר זנדברג: בדיוק.

בנימין אסתריבה: הנה, הוא אזרח.

בנימין אסתריבה: הוא עדיין אזרח.

גל א': החוק מונע את התופעה.

תמר זנדברג: איזו תופעה?

תמר זנדברג: אם בן אדם אזרח ונולד לו ילד, אז הוא אזרח.

אביתר ג': אם בן אדם אזרח ונולד לו ילד, הוא אזרח.

אביתר ג': אבל ככל שבן אדם עוד לא אזרח ונולד לו ילד, אז הילד עוד לא אזרח.

בנימין אסתריבה: אז למה אתם נותנים דוגמאות של אזרחים שהחוק לא קשור אליהם?

אבי דיכטר: רגע, רגע, שנייה אחת - - -

שולי מועלם-רפאלי: יש שם תופעה שאנחנו רוצים לקעקע מן היסוד.

תמר זנדברג: כן, אבל החוק לא מקעקע - - -

שולי מועלם-רפאלי: הם רוצים למנוע את התופעה הזו בעתיד.

תמר זנדברג: לא, לא.

תמר זנדברג: סליחה.

תמר זנדברג: אבל הוא לא ימנע את התופעה שהוא מדבר עליה עכשיו בעתיד.

אבי דיכטר: עדי, בבקשה.

עדי לוסטיגמן: אני עורכת דין עדי לוסטיגמן, מארגון רופאים למען זכויות אדם.

עדי לוסטיגמן: אנחנו מתנגדים לחוק.

עדי לוסטיגמן: אנחנו חושבים שהחוק הזה הוא חוק גזעני שלא היה צריך לבוא לאוויר העולם, ובטח לא צריך להמשיך לעמוד בתוקף בשנה ה-16.

עדי לוסטיגמן: אבל אנחנו מבינים שלתפיסת השב"כ בחוק הזה עדיין יש צורך למרות ההתנגדות שלנו, ולכן בדיונים האחרונים אנחנו דיברנו על היקף החוק ועל אפשרויות לתיקונים של החוק והבדיקה אם החוק הכרחי בהיקף הנוכחי שלו.

עדי לוסטיגמן: אחת הקבוצות שדיברנו עליהם היא קבוצה של ילדים בני 14 עד 18, ילדים של תושבי ירושלים המזרחית, שהם בשונה מילדים של אזרחים, בין אם ההורה התאחד כאן ובין אם לא, ובין אם אבא שלו יהיה ממקום זה או אחר, עדיין ברגע שיש הורה אחד אזרח, הילד יהיה אזרח והחוק לא חל עליו.

עדי לוסטיגמן: אנחנו דיברנו על אותם ילדים של תושבי ירושלים המזרחית שהחוק כן חל עליהם, והחוק נכון להיום אומר שילדים בין גילאי 14 עד 18 לא יכולים לקבל תושבות קבע, אפילו לא תושבות ארעית, הם נשארים עם היתרים צבאיים שמכוחם הם אמורים לחיות כאן בלי זכויות סוציאליות רחבות, בלי אפשרות לנהוג כשהם גדלים, במקום שבו אחד ההורים שלהם הוא תושב והם - - - הטבעית של אותו הורה.

עדי לוסטיגמן: אנחנו ביקשנו נתונים לגבי אותה קבוצה של ילדים שהחוק חל עליהם באופן ישיר, שהחוק מונע מהם מתן מעמד, שהחוק פוגע בזכות החוקתית שלהם ושל ההורים שלהם, זכות יסוד להגן על טובת הילד, ילד בן 14 שטובתו היא שהוא יהיה בעל מעמד יציב וזכויות ושהמעמד שלו יושווה למעמד של ההורים שלו.

עדי לוסטיגמן: מה הנתונים לגביהם?

עדי לוסטיגמן: אנחנו באים לכאן דיון אחרי דיון משנת 2016, ומבקשים את הנתונים שבגלל שהחוק הוא לשעה היו אמורים לפני כל הארכה והארכה לאורך השנים להיות בפני השב"כ.

עדי לוסטיגמן: נאמר לנו עכשיו מנציג השב"כ גל שיש חמישה או שישה ילדים כאלה.

עדי לוסטיגמן: לא נאמר לנו מה הגילאים של הילדים האלה, לא נאמר לנו מה טיב המעורבות של הילדים האלה.

עדי לוסטיגמן: לא ברור לנו לחלוטין.

עדי לוסטיגמן: זה התערבב עם נתונים אחרים.

עדי לוסטיגמן: הרי מדובר במספרים בודדים.

עדי לוסטיגמן: לא נאמר לנו את ההתפלגות של השנים.

עדי לוסטיגמן: מאחר שמדובר לפי הנתונים שנמסרו לנו עכשיו, ב-2001 ועד 2018, בשישה מקרים לכל היותר, או חמישה, לא הבנתי אם חמישה או שישה, אבל לכל היותר שישה מקרים מ-2001 עד 2018, והחוק מגביל את אותם ילדים בצורה כל כך גורפת.

עדי לוסטיגמן: האם הוועדה הזאת לא אמורה לקבל נתונים על המקרים של הילדים האלה?

עדי לוסטיגמן: באיזה גילאים הם?

עדי לוסטיגמן: באיזה שנים הם?

עדי לוסטיגמן: למה החוק צריך לחול עליהם?

עדי לוסטיגמן: האם הקבוצה הזאת היא קבוצה כל כך מסוכנת?

עדי לוסטיגמן: מערבבים לנו נתונים של 28 מקרים בסך הכול, ו-22 מקרים הם של אזרחים שמקבלים אזרחות מלידה, ויכול להיות שאם ההורה לא היה מקבל איחוד משפחות אז הילד היה גר בשטחים, והנה, ההורה לא מקבל, ועדיין הדברים האלה קורים.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: בהקשר הזה, האם אתם יכולים לתת לנו נתון גילאים, לא רק 2001 עד היום, אלא 2015 עד היום, כדי להבין רגע איפה אנחנו עומדים בנושא הזה.

עדי לוסטיגמן: ורק להשלים את התמונה לפני שניתנים הנתונים, גם דיברנו על אנשים מבוגרים שלגביהם יש אפס נתונים, וגם בעניין הזה עד היום הוסבר לנו שגם בגיל 100 הצטמררתי לקרוא את הפרוטוקול של הדיון הקודם למרות שהייתי כאן, שגם - - - יש סיכון אבל יש אפס נתונים לגבי אנשים בגילאים האלה ועד היום לא נמסר לנו למה אי אפשר שההיקף של החוק הזה יהיה היקף שנובע מהערכת הסיכון ומהסיכונים על פי נתונים שקיימים, ולא נובע מאפס נתונים.

אבי דיכטר: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: סליחה, כבוד היושב-ראש, רק לחדד את הנקודה על אנשים מבוגרים.

יוסף ג'בארין: הרי בדיון הקודם דיברנו על כך שאנשים מעל גיל 50 נכנסים לישראל באופן חופשי כמעט.

יוסף ג'בארין: ולכן תהינו מדוע בכלל קיים האיסור הזה לגבי איחוד משפחות.

יוסף ג'בארין: אם יש סיכון ביטחוני, הרי אם נכנסים לישראל בכל מקרה.

יוסף ג'בארין: ועד עכשיו גם לא קיבלנו תשובה ואין את הנתונים הללו.

בנימין אסתריבה: לא, קיבלנו תשובה שאין נתונים.

יוסף ג'בארין: שאין נתונים בעצם.

אבי דיכטר: בבקשה.

גל א': גיל הקטינים בעת ביצוע פעילות הטרור – קטין אחד בן 13, שלושה קטינים היו בני 14, שישה קטינים - - -

אבי דיכטר: רגע, מאיזו שנה?

גל א': הנתונים הם בין 2001 ל-2018.

אבי דיכטר: ואחרי זה תוכל לתת לנו בין 2015 ל-2018?

גל א': אין לי פה את הנתון.

גל א': אני אוכל לבדוק ולעדכן.

גל א': אני ממשיך: שלושה בגיל 14, שישה בגיל 15, שישה בגיל 16 ועוד 11 בגיל 17.

עדי לוסטיגמן: אבל אדוני שוב - - -

שולי מועלם-רפאלי: אבל גברתי, תני לנו רגע לשמוע אותו למרות ההתלהבות.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, לא שמענו את הסוף.

עדי לוסטיגמן: אבל מהמספרים אני מניחה שזה לא - - -

תמר זנדברג: כמה מהם מושפעים מהחוק?

עדי לוסטיגמן: נמסר לנו קודם שיש שני מקרים.

תמר זנדברג: זה נתון סתם.

עדי לוסטיגמן: עכשיו נמסר לנו מקרים כלליים ורחבים.

תמר זנדברג: זה כמו שיביאו לנו את כל נתוני הפשיעה של מדינת ישראל, וזה גורמי רקע.

גל א': כפי שציינתי, אנחנו לא מתייחסים - - -

תמר זנדברג: הבנו.

תמר זנדברג: אז אנחנו לא יכולים לקבל החלטה אם הם לא מתייחסים.

אבי דיכטר: סליחה, את לא יכולה לקטוע אותו.

עדי לוסטיגמן: - - - איך אפשר לא להתייחס?

עדי לוסטיגמן: - - -

אבי דיכטר: גברתי, קיבלת את רשות הדיבור, שמענו אותך בקשב רב, ובזה תמה רשות הדיבור שלך.

אבי דיכטר: בבקשה.

גל א': אנחנו לא מתייחסים אל המרכיב בין בני דור ב' לבין אחמ"שים, - -

תמר זנדברג: אז אי אפשר לקיים את הדיון הזה.

גל א': - - אלא גם וגם.

תמר זנדברג: אני מצטערת, אדוני היושב-ראש - - -

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

שולי מועלם-רפאלי: אז בואו נצביע ונאריך את החוק, וזה הדבר שצריך לעשות.

אבי דיכטר: תמר, את יכולה להשמיע הערות.

אבי דיכטר: את לא יכולה לסכם את הדיון.

תמר זנדברג: סליחה, רגע.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, כיוון שלבקשתי אתה ביקשת בשם הוועדה בדיון הקודם בדיוק את הנתון הזה – אנחנו באים לכאן כל חצי שנה, שומעים את אותם דברים, מבקשים את אותו דבר.

תמר זנדברג: זה כמו Groundhog Day.

תמר זנדברג: יש את הסרט הזה שהוא מתעורר כל יום לאותו יום.

תמר זנדברג: ועל סמך זה אנחנו מקבלים החלטה שמשפיעה על חיים של אלפי אנשים בגלל אותם שישה שאולי הם כן ואולי הם לא.

אחמד טיבי: אולי קשורים ואולי לא קשורים.

אחמד טיבי: כנראה לא קשורים.

אבי דיכטר: חברי הכנסת, התייחסויות תיכף בהמשך.

יוסף ג'בארין: רק שלא התייחסו לשאלת גיל 50, אנשים מבוגרים.

יוסף ג'בארין: אם אפשר, בכל זאת, כי זה נושא שעלה - - -

אבי דיכטר: תרשמו לכם את השאלות.

אבי דיכטר: ניתן רשות דיבור לבני פרץ, בבקשה.

בני פרץ: אני בני פרץ, פעיל חברתי עוד משנות ה-70 בכנסת הזאת.

בני פרץ: אני נכה פעולות איבה, אדם שחווה מ-1997 עד 2003 ארבעה פיגועים, בשניים הייתי פסיעה מהמוות.

בני פרץ: אני רוצה לדבר רק על דבר אחד.

בני פרץ: בחוק הזה חייבים קודם כל להפריד ממנו את תושבי ירושלים הארמנים, שהם נאמנים למדינת ישראל, והם זכאים פה לקבל ולא שיכללו אותם בכל מיני דברים בגלל המעשים.

בני פרץ: אני רוצה להגיד רק דבר אחד.

בני פרץ: מאז הסכם אוסלו, לצערי הרב, יצר האוסלו הזה לאומנות בערביי ישראל אשר אותו תושב שנותנים לו לבוא מהשטחים לפה ומאשרים לו את האישורים לשבת פה, מתעורר בסופו של דבר מאותה לאומנות וקם ומבצע פיגועים.

בני פרץ: לכן החוק הזה לא רק צריך להקשות עליהם.

בני פרץ: הוא באמת צודק, צריך לבצע אותו, וצריך לתת לו, כי אני אומר כאחד וכל אלה חבריי שסובלים, סובלים בכל פיגוע שקורה בישראל, אנחנו מתכנסים בתוכנו.

בני פרץ: אנחנו חייבים לא רק לנו, לילדינו, אלא גם לנו הפגועים, הפצועים, ההרוגים והנרצחים במדינה הזאת מאותם פיגועים שחווינו אותם, שאנחנו סובלים מהם.

בני פרץ: אני לא אומר שכל ערביי ישראל הם כאלה, אבל הם מעוררים לאומנות מסיבה אחרת, שהיא נגרמת ואחר כך היא סוחבת את האחר לבצע.

בני פרץ: במקום לדאוג איך לחיות בינינו, איך להתקיים בינינו, איך אחד לשני, כי כולנו נולדנו בצלם אלוהים.

בני פרץ: ולא משנה הדתות, כי היה משה, אחר כך באו הנוצרים, אחר כך בא מוחמד, לא משנה הם, אבל כולנו נולדנו ברוח ה'.

בני פרץ: תחשבו, כולנו בני אדם.

בני פרץ: לא כתוב באף מקום, לך תרצח, ואתם מעוררים את הרצח.

אבי דיכטר: תודה רבה, מבני לבני.

אבי דיכטר: בבקשה.

בנימין אסתריבה: שמי בנימין מהמוקד להגנת הפרט.

בנימין אסתריבה: אני רוצה להתחיל ממה שעדי מציינת.

בנימין אסתריבה: גם אנחנו מתנגדים התנגדות גורפת לחוק הזה.

בנימין אסתריבה: הוא חוק פסול.

בנימין אסתריבה: בין לבין, כל זמן שהוא קיים אנחנו חושבים שצריך לצמצם את הפגיעה שלו בכמה שניתן.

בנימין אסתריבה: אנחנו יושבים פה כבר שנתיים, פעם אחר פעם מבקשים להוציא מהחוק אוכלוסיות שאין לגביהן נתונים על כך שהם מהווים קבוצות מאיימות, מסוכנות.

בנימין אסתריבה: המבוגרים מעל גיל 50 או 55 זו הקבוצה הראשונה.

בנימין אסתריבה: שב"כ בדיון הקודם הודה שיש אפס נתונים לגבי אנשים שהיו מעורבים באיזושהי פעילות.

בנימין אסתריבה: הוזכר גם העניין של כניסה מהגדה המערבית לתוך ירושלים, לתוך ישראל.

בנימין אסתריבה: אין שום בעיה.

בנימין אסתריבה: בן אדם מעל גיל מסוים, גבר או אישה, יכולים להיכנס באופן יומיומי ללא שום בדיקה.

בנימין אסתריבה: ואנחנו חושבים שזו פארסה שבן אדם שחי בישראל עם משפחה, עם ילדים ובני זוג ישראלים, עובר כל שנה סקרינינג ביטחוני ופלילי, מהווה סיכון יותר גדול מבן אדם שנכנס יום יום ואף אחד לא יודע מהיכן הוא הגיע ולאן הוא הולך, הוא יכול להיכנס לכאן ללא שום בדיקה.

בנימין אסתריבה: אין שום סיבה את האנשים האלו בגילאים האלו להכניס תחת כנפי החוק ולפגוע בזכויות הבסיסיות שלהם.

בנימין אסתריבה: גם מעמד ארעי אפשר לקחת מבן אדם אם יתברר בסופו של יום בדיעבד שהוא בעייתי.

בנימין אסתריבה: לא פוגעים באוכלוסיה סתם לשם הפגיעה.

בנימין אסתריבה: אם התכלית של החוק היא ביטחונית, בבקשה, תיצמדו לחוק.

בנימין אסתריבה: לגבי הילדים, אנחנו מקבלים בכל ישיבה שאנחנו יושבים פה נתונים שונים.

בנימין אסתריבה: אני לא מבין איך הבוקר פתאום עלו נתונים לגבי שלוש השנים האחרונות, שיש קפיצה, הכפלה.

בנימין אסתריבה: מה קרה לפני חצי שנה?

בנימין אסתריבה: הכול קרה עכשיו, בחצי השנה האחרונה, בין הישיבה הקודמת להיום?

ענת ברקו: מה לעשות, רצחו אנשים.

בנימין אסתריבה: כי בישיבה הקודמת הנתונים האלה בכלל לא הוצגו.

בנימין אסתריבה: הוצגו נתונים שונים לחלוטין.

ענת ברקו: כי שני הנרצחים נרצחו לאחרונה, לא?

ענת ברקו: הנרצחים שנרצחו נרצחו לאחרונה.

בנימין אסתריבה: שב"כ הציג שיש יותר מהכפלה בשלוש שנים לעומת השנים 2001 עד 2014, בשנים 2015 עד 2018.

בנימין אסתריבה: לפני חצי שנה הדבר הזה היה צריך להיות ידוע.

בנימין אסתריבה: זה לא הוצג על ידי שב"כ.

בנימין אסתריבה: לגבי שני המקרים ששב"כ ציין, עוד פעם, חשוב להזכיר, מקרים מזעזעים אבל אין להם שום קשר לחוק שדנים בעניין הארכתו היום, מכיוון שהאנשים האלו שרצחו, החוק הזה לא היה מונע מהם את המעמד שיש להם.

ענת ברקו: היה מונע מהוריהם.

בנימין אסתריבה: לא, לא.

בנימין אסתריבה: שב"כ לא בא להציג תפיסה חוקית, אלא הוא רוצה להצביע על תופעה.

בנימין אסתריבה: אבל אני חושב שמחובתו לציין בפני הוועדה שהמקרים האלה של שני הנרצחים האחרונים לא קשורים לחוק.

בנימין אסתריבה: החוק, גם אם הוא היה קיים, לא היה מונע את המעמד האזרחי שלהם.

בנימין אסתריבה: הם היו אזרחים, הם אזרחים והם יישארו אזרחים.

בנימין אסתריבה: אם רוצים לשלול מאזרח מעמד, יש לזה הליך שונה לחלוטין.

בנימין אסתריבה: הוא לא נופל תחת הוראת השעה.

בנימין אסתריבה: אני מגיע לנקודה האחרונה.

בנימין אסתריבה: מיד אחרי הדיון הקודם פניתי ליושב-ראש הוועדה.

בנימין אסתריבה: אני מקווה שהוא קיבל את הפנייה ב-9 בנובמבר 2017, הצגתי לו רשימת שאלות שביקשתי להגיש לשב"כ ולנסות לקבל עליהן תשובות.

בנימין אסתריבה: שם היו הפילוחים שאנחנו היינו זקוקים להם לדיון של היום.

בנימין אסתריבה: אנחנו רצינו להבין כמה מתוך הילדים דור ב' הם אזרחים, באיזה גילאים הם קיבלו מעמד, מתי הוא נשלל מהם, במה הם היו מעורבים.

בנימין אסתריבה: כל הנתונים האלו לא התקבלו.

בנימין אסתריבה: אני לא יודע אם הוועדה קיבלה את הנתונים.

בנימין אסתריבה: אני פניתי מיד אחרי הדיון הקודם ליושב-ראש לקבלת נתונים.

בנימין אסתריבה: אני לא מבין איך היום אפשר ללכת ולהאריך את החוק עוד פעם ועוד פעם, בפעם ה-16 כבר.

בנימין אסתריבה: מגיע הרגע שצריך להגיד די, ולראות אם באמת - - -

שולי מועלם-רפאלי: ואולי להפוך אותו לחוק קבוע במקום כל חצי שנה להאריך אותו בתור הוראת שעה.

ענת ברקו: חוק קבוע, הגיע הזמן - - -

שולי מועלם-רפאלי: אתם יודעים, חברים, יש גם צד שני - - -

מרב מיכאלי: אדוני, יש רשות דיבור או אין רשות דיבור.

מרב מיכאלי: כאילו להתפרץ?

מרב מיכאלי: אם תגיד להתפרץ, נתפרץ.

מרב מיכאלי: מה?

אבי דיכטר: יש אפשרות לדבר בפרץ, שאז זכות הדיבור היא קצרה מאוד, ובין לדבר בתורך שאז זכות הדיבור היא ארוכה יותר.

מרב מיכאלי: אין שום בעיה.

מרב מיכאלי: אבל אם לא מגיעה רשות הדיבור המסודרת, אז אין מנוס.

אבי דיכטר: סיימת, בנימין?

בנימין אסתריבה: כמעט.

אבי דיכטר: הערה אחרונה.

בנימין אסתריבה: אחרי הדיון הקודם פניתי ליושב-ראש עם רשימת שאלות לשב"כ.

אבי דיכטר: כל הנתונים - - -

בנימין אסתריבה: התקבלו?

בנימין אסתריבה: לא התקבלו?

אבי דיכטר: יועצינו המשפטיים, כל הנתונים שביקשנו מהגורמים, שב"כ, משרד הפנים, משטרה, האם קיבלנו אותם?

עידו בן יצחק: אנחנו בעקבות הדיון שעבר פנינו גם לשירות הביטחון הכללי וגם למתפ"ש לקבל נתונים משלימים, וכל הנתונים האלה הועברו לוועדה.

בנימין אסתריבה: אבל איפה הפילוחים של האזרחים?

בנימין אסתריבה: הגשנו שורת שאלות לגבי דור ב' - - -

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

אבי דיכטר: שלוש דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: אני רוצה להכניס את הדיון לקונטקסט ולהגיד ככה, עד לפני שלוש שנים הצו הזה היה מאושר במליאה בלי דיון בכלל.

מרב מיכאלי: מתחילת הכנסת הזאת, לפי דרישה שלי כשהייתי מרכזת האופוזיציה, הוקמה הוועדה המיוחדת הזאת בשביל שאנחנו לא נאשר במליאה באופן אוטומטי את הצו מדי שנה אלא נעשה את הדבר ההגיוני בזה שכנסת תקבל החלטות מושכלות לגבי מה נכון ולא נכון לאשר במיוחד בחקיקה כל כך דרקונית, שפוגעת פגיעה כל כך עמוקה בזכויות של בני ובנות אדם.

מרב מיכאלי: זו שנה שלישית שהוועדה הזאת מתכנסת ולא מצליחה לקבל תשובות.

מרב מיכאלי: בשביל שאנחנו נוכל לקבל באמת החלטות מושכלות אם הקריטריונים שנמצאים בצו הם בכלל מגשימים את תכלית החוק.

מרב מיכאלי: בגלל שאם אתם מציגים תמונה כל כך עגומה לגבי מספר הפיגועים, אז החוק בכלל לא מגשים את תכליתו.

מרב מיכאלי: אז אולי בכלל צריך לא להאריך אותו, לא רק לא לחוקק אותו באופן קבוע, אלא בכלל לא להאריך אותו אם הוא לא מגשים את מטרתו.

מרב מיכאלי: אז בואו נדבר ברצינות.

מרב מיכאלי: תביאו לכל הרוחות נתונים אמיתיים בשביל שנוכל להתמודד עם הדברים כמו שהם, ולהגיע לתוצאות שאתם רוצים – אין פה הרבה רוצות – להגיע אליהן.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: יש פה גם רוצות.

יואב קיש: אל תזלזלי, יש פה גם רוצות.

ענת ברקו: נכון, נכון.

ענת ברקו: אנחנו נורא רוצות.

יואב קיש: מה קרה?

יואב קיש: זה לא רוצות?

יואב קיש: למה את פוסלת?

יואב קיש: ממך?

יואב קיש: דווקא ממך?

מרב מיכאלי: זה שאנחנו כוועדה שוב ושוב מבקשים את הנתונים ולא מצליחים לקבל אותם, אתה יודע, אני לא מבינה למה הוועדה צריכה להסכים לזה.

מרב מיכאלי: זה לא אמור להיות טקס ריק מתוכן.

מרב מיכאלי: אגב, הייעוץ המשפטי של הוועדה את הבעייתיות של בכלל להחזיק את הדבר הזה במין צו שמתחדש כל שנה.

מרב מיכאלי: ואם כבר, אז אפשר לפתוח אותו וגם לעשות שינויים בקריטריונים, גם אם מחליטים לא לבטל את הצו הזה באופן מוחלט, אבל אפשר לשנות את הקריטריונים באופן שיהיה יותר אנושי מצד אחד, ויותר אפקטיבי בשביל מה שרוצים להשיג מצד שני.

מרב מיכאלי: אני מציעה, אדוני, ברשותך, שלא נסגור היום את הדיון, אלא שתעמוד על כך שנקבל את הנתונים שאנחנו מבקשות כבר שלוש שנים לקבל אותם, ונראה אם יש מקום לעשות שינויים בצו הזה בשביל שהוא יפסיק להיות פשוט צו התעמרות שלא מביא תועלת בסופו של דבר.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חבר הכנסת ואאל יונס, בבקשה.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

ואאל יונס: אני באתי עכשיו מהוועדה לקידום מעמד האישה, ושם דיברנו על נשים נרצחות בידי בעליהן.

ואאל יונס: אני תוהה ושואל שאלה צינית אולי, אם אנחנו שוללים את האזרחות מהבעלים רוצחים את הנשים, האם זה יביא לכך שנשים לא יירצחו עוד בישראל?

ענת ברקו: אתה כאילו מתעלם מזה שיש קונפליקט בין הפלסטינים לבינינו - - -

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

אבי דיכטר: תני לו להתייחס.

ענת ברקו: ודוגמה תלושה מאני לא יודעת מאיפה.

אבי דיכטר: בבקשה, ואאל.

ענת ברקו: אין קשר בכלל.

אבי דיכטר: בבקשה, ואאל.

ואאל יונס: אני פשוט שואל את השאלה הזאת - - -

ענת ברקו: ואגב, זה יעזור.

שולי מועלם-רפאלי: אם הן יהיו יהודיות, תגנו עליהן, על הנשים האלה?

שולי מועלם-רפאלי: או רק על - - -

ואאל יונס: אנחנו דנו ברציחות של נשים יהודיות וערביות ואני שואל, אם את שוללת אזרחות לבעלים - - -

שולי מועלם-רפאלי: איך שהוא זה אמור להיות - - -

ענת ברקו: בטח לא בוועדה הנוכחית של מעמד האישה - - -

שולי מועלם-רפאלי: מעולם לא פניתם אלינו לשאול אותנו אם אנחנו זקוקים להגנה כשזורקים עלינו בלי הפסקה אבנים ובקבוקי תבערה - - -

אבי דיכטר: חבר'ה, אפשר לתת? - - -

יוסף ג'בארין: מה זה קשור עכשיו?

אבי דיכטר: שולי - - -

יוסף ג'בארין: מה זה קשור עכשיו?

אבי דיכטר: אפשר לתת לחבר הכנסת ואאל לדבר?

קריאה: או לתת לו להגיד משפט מסודר אחד לפחות.

אבי דיכטר: שמע, הנשים שולטות בנו, אין מה לעשות.

אבי דיכטר: בבקשה.

ואאל יונס: אני חושב שהוראת שעה הזאת, אני חושב שצריך בכלל לבטל אותה ולא לדון בכזה דבר, כי פשוט כל אחד שנולד בישראל ויש לו הורה אחד ישראלי, צריך ליהנות מכל הזכויות - - -

ענת ברקו: למה שהוא ייהנה מהזכויות, בלי החובות?

קריאה: מה עם החובות?

קריאה: נאמנות למדינה - - -

ואאל יונס: עם כל החובות, הוא יישפט כמו כל אזרח אחר.

ענת ברקו: אבל למה לחיות במדינה שאתם קוראים לה אפרטהייד?

ענת ברקו: למה שסיפור האהבה יהיה בצד השני?

ענת ברקו: אם יש אפרטהייד במדינת ישראל, למה כולם צריכים להגיע לפה?

ענת ברקו: הלוא אתם אומרים שיש אפרטהייד, אתה משוגעים על האפרטהייד הישראלי - - -

קריאות: - - -

בני פרץ: כבוד היושב-ראש, אם החוק הזה גונן, אם תבוא תפתח אותו, אז יהיה פה אוסלו ונהרות של דם של טרור יהיה.

ענת ברקו: - - - סיפורי אהבה מעבר - - -

אבי דיכטר: ענת, ענת ברקו - - -

ואאל יונס: ענת, ענת, החוק הזה גזעני ואת יודעת את זה, ולא מקדם כלום.

ואאל יונס: שום דבר לא יהיה.

ואאל יונס: החוק הזה גזעני ולא מקדם כלום.

ענת ברקו: סיפורי אהבה, סיפורי אהבה מעבר - - - ולא באזרחות ישראלית.

ענת ברקו: בג'נין, בשכם, לא פה.

אבי דיכטר: ענת, ענת.

ואאל יונס: שלילת אזרחות זה לא הפתרון.

ואאל יונס: יש הרבה פתרונות יותר טובים.

ענת ברקו: לא פה.

ענת ברקו: לא ארבע נשים מעזה ולא ארבע נשים מאיו"ש, ואנחנו משלמים ביטוח לאומי - - -

אבי דיכטר: ענת, ענת, אני לא רוצה להתחיל לקרוא אותך לסדר.

אבי דיכטר: יש לך רשות דיבור.

אבי דיכטר: האמיני לי, שלוש דקות, תוכלי להריץ את זה בפול ווליום.

אבי דיכטר: בבקשה, ואאל.

ואאל יונס: אני אמרתי, החוק הזה לא יקדם כלום ולא יקטין את האירועים, לצערי.

ואאל יונס: פשוט חוק גזעני שצריך לבטל אותו בכלל ולא לדון, לא בהוראת שעה ולא בחוק מתמיד.

ואאל יונס: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: עכשיו תורך, ענת ברקו.

ענת ברקו: אה, אוקיי.

ענת ברקו: הרסת לי את השוונג.

ענת ברקו: אני רוצה להתייחס לזה.

ענת ברקו: אני חושבת שהנתונים שהוצגו בפנינו הם רלוונטיים ועוד איך רלוונטיים.

ענת ברקו: אי אפשר לנתק.

ענת ברקו: כאילו לוקחים משהו, מבודדים אותו, ואומרים, זה לא קשור לשום דבר.

ענת ברקו: יש קונפליקט בינינו לבין הפלסטינים.

ענת ברקו: אף אחד לא צריך להתעלם מזה.

ענת ברקו: כאן יש אנשים ששמו את המסכה, עושים הצגות ומדברים על גזענות ועל זכויות ועל אהבה.

ענת ברקו: אהבה, אהבה, בסדר, אהבה תתקיים.

ענת ברקו: למה שהאהבה תתקיים תחת מדינה שאתם קוראים לה אפרטהייד?

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: תגיד לי אתה.

ענת ברקו: אתה אלוף האפרטהייד.

יוסף ג'בארין: אמרתי לך.

יוסף ג'בארין: אמרתי לך - - -

ענת ברקו: אתה אלוף האפרטהייד.

יוסף ג'בארין: בין אפרטהייד לכיבוש, בין אפרטהייד לכיבוש - - -

קריאה: יש כיבוש.

קריאה: אין מה לעשות.

ענת ברקו: אתה נוסע למסעות BDS - - -

יוסף ג'בארין: עדיף אפרטהייד מאשר כיבוש.

ענת ברקו: אתה נוסע למסעות BDS, אתה בחיים לא היית מחליף שום דבר.

יוסף ג'בארין: מה יותר טוב?

יוסף ג'בארין: לחיות באפרטהייד בישראל או בכיבוש בשטחים?

יוסף ג'בארין: אז עדיף אפרטהייד בישראל.

ענת ברקו: שום דבר.

ענת ברקו: אין כיבוש - - -

אלי כהן: העם היהודי חזר לארצו.

קריאות: - - -

אבי דיכטר: סליחה, רשות ההתפרצות שמורה לחברי הכנסת וגם זה במינון מוגבל ובווליום סביר.

זוהיר בהלול: אבל לא שמעתי.

זוהיר בהלול: אבי, כמה שנים?

זוהיר בהלול: כמה שנים?

ענת ברקו: הדבר ברור, שאדם שמרכז חייו הוא לא במדינת ישראל - - -

זוהיר בהלול: הזכות על האדמה הזאת, כמה שנים?

ענת ברקו: שמרכז חייו הוא לא במדינת ישראל, יש לו ניכור כלפי המדינה, אנחנו ראינו את זה יפה מאוד עם הצעיר הזה מיפו שרצח את הרב, יש לו פיצול במובן של הנאמנות שלו.

ענת ברקו: הוא לא יכול.

ענת ברקו: יש קונפליקט של זהות, יש קונפליקט של נאמנות.

ענת ברקו: זה משהו שהוא מובנה.

ענת ברקו: פסיכולוגית זה משהו שלא יכול להתיישב.

ענת ברקו: זה לא יכול להתיישב.

ענת ברקו: מה לעשות.

ענת ברקו: ויש לו משפחה מורחבת שהוא מבקר אותה, והוא מושפע, והם בטח לא אוהבי ישראל.

ענת ברקו: נכון, חברי, חבר הכנסת ד"ר ג'בארין?

יוסף ג'בארין: הם אוהבי שלום.

יוסף ג'בארין: זה מה שהם אוהבים.

ענת ברקו: ממש אוהבים.

ענת ברקו: בדם ובאש אוהבי שלום.

ענת ברקו: נכון?

ענת ברקו: מה זה קשור?

ענת ברקו: יש להם אהבה בוערת, אהבה בוערת למדינת ישראל, בגלל זה הם מציתים אותה.

יוסף ג'בארין: - - - סיכמנו שתדברי לעניין, ואת לא עושה את זה.

ענת ברקו: ואני אומרת, פיצול הזהות הזה לא מאפשר שום דבר.

יוסף ג'בארין: אבל זה לא הטיעון שלהם.

יוסף ג'בארין: הם לא טוענים את זה.

ענת ברקו: לכן אני אומרת עוד דבר.

ענת ברקו: להערכתי צריך לקבע את החוק הזה.

ענת ברקו: זה חוק.

ענת ברקו: זו הוראת שעה שמתחדשת והיא תמשיך להתחדש עד קץ הימים.

ענת ברקו: אני רוצה לבשר לך משהו, עד קץ הימים היא תתחדש, ההוראה הזאת, כי אין לנו ברירה אחרת.

ענת ברקו: אנחנו מדינה שצריכה להגן על עצמה, צריכה גם להגן על זהותה וגם זה מעוגן בחוק ואפשר להגיד את זה.

ענת ברקו: ואנחנו נעשה את זה, ואנחנו נפעל שהחוק הזה יתקבע forever.

ענת ברקו: ואז לא תצטרכו להגיע כל שנה למופע האימים הזה.

אבי דיכטר: תודה רבה, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: תודה לך.

אבי דיכטר: תודה רבה, ענת.

אבי דיכטר: חבר הכנסת טלב, בבקשה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש - - -

ענת ברקו: אה, ושכחתי להזכיר, שלוש נשים, כל אחת ממקום אחר.

ענת ברקו: יש לכם דוגמה.

ענת ברקו: כל העולם יודע על החוק הזה, חוק כזה, חוק דרקוני, אנטי דמוקרטי - - -

ענת ברקו: לא תוכל לקנות נשים מעזה?

טלב אבו עראר: אל תפריעי לי.

טלב אבו עראר: אל תפריעי לי.

ענת ברקו: לא תוכל לקנות נשים בזול מעזה?

טלב אבו עראר: אל תפריעי לי.

טלב אבו עראר: אל תפריעי לי.

טלב אבו עראר: אל תפריעי לי.

ענת ברקו: מה יהיה?

טלב אבו עראר: דוקטור לגזענות.

אבי דיכטר: ענת, ענת - - -

ענת ברקו: לא תוכל לקנות נשים בזול?

ענת ברקו: - -

טלב אבו עראר: אל תפריעי לי.

טלב אבו עראר: אין לך מה לעשות.

ענת ברקו: - - ולסחור בנשים?

טלב אבו עראר: את לא נבחרת בכלל.

ענת ברקו: החוק הזה לא מאפשר לך את זה?

טלב אבו עראר: מי ששריין אותך זה נתניהו.

טלב אבו עראר: לא נבחרת על ידי הציבור.

טלב אבו עראר: את מביישת את הציבור.

אבי דיכטר: חבר הכנסת טלב - - -

טלב אבו עראר: מביישת את הציבור.

ענת ברקו: אל תדאג.

ענת ברקו: אתה יכול להירגע.

טלב אבו עראר: תתביישי לך.

טלב אבו עראר: אין לך מה לעשות כאן - -

אבי דיכטר: חבר הכנסת טלב.

ענת ברקו: תחזור הביתה, ירגיעו אותך.

טלב אבו עראר: - - חוץ מגזענות.

אבי דיכטר: ענת, ענת, טלב אבו ערר - - -

טלב אבו עראר: ד"ר לגזענות.

אבי דיכטר: חבר הכנסת טלב אבו עראר - - -

ענת ברקו: תחזור הביתה.

טלב אבו עראר: ממש תת רמה.

ענת ברקו: תת רמה אתה אדוני הביגמיסט.

טלב אבו עראר: תת רמה ממש.

אבי דיכטר: ענת, ענת, ענת - - -

ענת ברקו: תת רמה, אתה מפר חוק ואתה יושב פה ויש לך מה להגיד.

אבי דיכטר: ענת, ענת, ענת - - -

טלב אבו עראר: שלא תפריע לי, מכובדי היושב-ראש.

ענת ברקו: אתה רוצה לסדר לילדים שלך נשים בקילו, בזול.

אבי דיכטר: ענת, ענת - - -

טלב אבו עראר: - - -

ענת ברקו: - - - איחוד משפחות בפוליגמיה - -

טלב אבו עראר: אני לא מתייחס אליה בכלל.

טלב אבו עראר: בכלל לא מתייחס אליה.

ענת ברקו: - - תחת שלטון המדינה.

אבי דיכטר: אל תתני לי לעשות את התקדים עלייך ולקרוא לך קריאה ראשונה.

אבי דיכטר: נו, זה לא מכובד.

אבי דיכטר: בבקשה, טלב.

טלב אבו עראר: שלא תפריע לי ממש.

ענת ברקו: יאללה - - -

אבי דיכטר: טלב אבו עראר, זכות הדיבור שלך.

אבי דיכטר: שלוש - - -

ענת ברקו: אתה יכול לנסוע.

טלב אבו עראר: אני לא רואה אותך, באמת.

ענת ברקו: אתה יכול לנסוע.

אבי דיכטר: שלוש - - -

טלב אבו עראר: חוק דרקוני - -

ענת ברקו: גם אני לא רואה אותך.

טלב אבו עראר: - - אנטי דמוקרטי.

אבי דיכטר: שלוש דקות לרשותך.

אבי דיכטר: ענת, בבקשה, תני לו את השלוש דקות שלו.

טלב אבו עראר: ואם היא תפריע, עוד דקה נוספת.

טלב אבו עראר: בסדר?

טלב אבו עראר: זה ככה עד סוף הדיון.

אבי דיכטר: אל תבנה על זה.

ענת ברקו: אף אחד לא יוותר - - -

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, אם אתם מאמינים בחוק הזה שהוא חוק דמוקרטי, למה כל שנה מחדשים אותו מחדש?

טלב אבו עראר: זאת שאלה ראשונה, תרשום לך, ותענה לי בסוף הנאום שלי, הדיבור שלי.

טלב אבו עראר: כל שנה מחדשים את זה, מזה שזה מבייש אתכם להציג אותו בעולם הדמוקרטי הנאור, כי אי אפשר רק בישראל - - -

אלי כהן: אולי תפסיקו לעשות פיגועים.

טלב אבו עראר: אל תפריע לי.

טלב אבו עראר: אל תפריע לי.

טלב אבו עראר: אתה מהגר.

טלב אבו עראר: אתה אומר - - - אתה מהגר.

אבי דיכטר: לא, לא, טלב - - -

ענת ברקו: מהגר, אה, יפה.

אבי דיכטר: הלאה.

אבי דיכטר: די, נו.

ענת ברקו: מה זה, אתה מהגר?

אבי דיכטר: בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי, לגבי איחוד המשפחות, יש משפחות שהתחתנו לפני יותר מ-25 שנים.

ענת ברקו: נהדר.

טלב אבו עראר: יש להם ילדים.

ענת ברקו: שיגורו בג'נין.

קריאות: ענת, ענת.

אבי דיכטר: ענת.

אבי דיכטר: כן, טלב.

טלב אבו עראר: זאת תקופת בחירות, נדמה לי.

טלב אבו עראר: כל מי שמפריע לחבר כנסת ערבי, צובר מנדטים.

טלב אבו עראר: אני יודע את זה.

ענת ברקו: אתה צובר.

אבי דיכטר: ענת, נו.

ענת ברקו: בתנועה האסלאמית אתה צובר מנדטים.

טלב אבו עראר: אני, מקומי שמור.

טלב אבו עראר: לא כמוך.

טלב אבו עראר: את משוריינת שיריון.

ענת ברקו: - - -

טלב אבו עראר: ולכן יש להם ילדים.

טלב אבו עראר: איך אפשר להפריד בין אמא לילדיה?

טלב אבו עראר: איך אפשר?

טלב אבו עראר: אחרי שיש לה כמה בנים, כמה ילדים, וכל הזמן פונים למשרד הפנים.

טלב אבו עראר: יש ועדה הומניטרית שמטפלת בזה, ואין שם מענה, אין תשובה.

טלב אבו עראר: אין תשובה.

טלב אבו עראר: אבל האם באמת זו השיטה שאפשר דרכה לקדם משא ומתן בין הפלסטינים לבין הישראלים?

טלב אבו עראר: זו השיטה.

טלב אבו עראר: למה כל הזמן לחשוב באותו שכל, באותו נוסח של ביבי, מה שלא בא בכוח בא ביותר כוח?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: למה לא לחשוב אחרת?

טלב אבו עראר: הגיע הזמן שנתחיל לחשוב איך אפשר לקדם את המשא-ומתן, את היחסים בין ישראלים לפלסטינים.

טלב אבו עראר: למה כל הזמן הולכים בשביל הלא-נכון בכלל, אלא הגזעני, האנטי-דמוקרטי, הרחוק כל כך מהאנושיות אפילו, וכל הזמן פיגועים.

טלב אבו עראר: אני בעד שייערך לכל אדם, גבר ואישה, בידוק ביטחוני מפה עד השמיים.

טלב אבו עראר: מי שלא מתאים, מי שלא ראוי, מי שיש לו עבר, שלא יגיע, שלא יינתן לו היתר.

טלב אבו עראר: אני מדבר על אלה שאין להם בכלל עבר, לא ביטחוני, לא פלילי, לא כלום.

טלב אבו עראר: למה לא להעניק להם היתרי שהייה במדינה?

טלב אבו עראר: למה?

ענת ברקו: למה כן?

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

אבי דיכטר: לאחריו זוהיר בהלול.

אבי דיכטר: שלוש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני.

עמר בר-לב: ראשית, הבנתי קודם שמה שקראו לו דור ב' שנולד לאזרח ישראלי או לאזרחית ישראלית מקבל אזרחות אוטומטית, ולכן זה לא קשור לאירוע הזה.

עמר בר-לב: מי שקשור זה מי שנולד לזוג מעורב והוא חי ביהודה ושומרון, נולד שם ועוד לא הגיע לארץ.

עמר בר-לב: זה נכון עד כאן או שלא הבנתי?

אביתר ג': בעניין הזה, גם מישהו שנולד פה וקיבל אזרחות, יכול לחיות גם שם.

אביתר ג': הדוגמה של הרוצח של הרב הוא דוגמה - - -

עמר בר-לב: בסדר, אבל הוא קיבל אזרחות.

אביתר ג': לא נחזור על כל השיחה הקודמת, אבל מבחינתנו, זה שהוא בן לאזרח, עדיין העובדה שההורה השני - - -

עמר בר-לב: נולד בארץ, הוא נולד בתחומי הקו הירוק, קיבל אזרחות, הוא עכשיו בן 14, הוא עכשיו עובד ליהודה ושומרון - - -

אביתר ג': יכול לקרות.

אביתר ג': קורה.

עמר בר-לב: כן, כן.

עמר בר-לב: אז לא נשללת לו האזרחות, אני מבין?

אביתר ג': לא.

עמר בר-לב: אז לכן למי מתייחס החוק הזה בדור ב'?

עמר בר-לב: לכאלה שנולדו לזוג מעורב ביהודה ושומרון.

קריאה: לא, לא.

עמר בר-לב: אז למי זה מתייחס?

שולי מועלם-רפאלי: לילדים שההורים שלהם לא אזרחים.

תמר זנדברג: לילדים שההורים שלהם שניהם לא אזרחים, אחד תושב קבע והשני תושב שטחים.

תמר זנדברג: לא רלוונטי לאזרחים, ולכן הנתונים שהם הביאו על אזרחים לא קשורים.

עמר בר-לב: אה, זה הסבר פשוט.

עמר בר-לב: סוף סוף הבנתי.

תמר זנדברג: טוב שאני פה.

עמר בר-לב: מזל.

עמר בר-לב: לעצם העניין, העירה חברת הכנסת מרב מיכאלי שלנוכח הקפיצה העצומה בשלוש השנים האחרונות של 26 פיגועים, נשאלת השאלה אם המצב הזה הוא רלוונטי.

עמר בר-לב: יכול להיות שהוא גורם הפוך.

עמר בר-לב: זאת אומרת, שאם אותו דור ב' היה חי בתוך מדינת ישראל, בתוך תחומי הקו הירוק, אולי עצם זה שהוא לא חי, שדווקא אנחנו מכריחים אותו לחיות ביהודה ושומרון - - -

שולי מועלם-רפאלי: אף אחד לא מכריח אותו לחיות ביהודה ושומרון, עמר.

שולי מועלם-רפאלי: זאת הבחירה שלהם.

אביתר ג': הם לא חיים ביהודה ושומרון, יש כאלה ששם, יש כאלה שפה.

עמר בר-לב: אז איך הצו הזה משפיע על מספר הפיגועים שנעשו על ידי זוגות מעורבים או דור ב'?

אביתר ג': אני מזכיר שהיתה עלייה בכמות הפיגועים באופן כללי החל מסוף שנת 2015.

עמר בר-לב: הנתונים מראים שהצו, או שאין לו השפעה או שיש לו השפעה הפוכה.

אביתר ג': לא.

אביתר ג': הנתונים מראים שבתוך העלייה הכללית של הפיגועים שהיתה פה היתה מעורבות מאוד גדולה של דור ב'/מאוחמ"שים.

אביתר ג': מעורבות מאוד גדולה.

עמר בר-לב: למרות שהצו קיים בשלוש השנים האחרונות.

גל א': אבל ההנחה היא שאם החוק לא היה מתקיים הרי שככל הנראה התופעה שאותה ראינו בשלוש השנים האחרונות היתה גדולה יותר.

עמר בר-לב: זו ההנחה שלכם.

יוסף ג'בארין: יש כאן טיעון מעניין, שדווקא החיים בישראל אולי ממתנים אותם.

עמר בר-לב: זה מה שרציתי לומר.

אבי דיכטר: תודה רבה, תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב - - -

עמר בר-לב: לא, ברגע שאין לנו שום נתונים אז קשה - - -

אבי דיכטר: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אבי, אני מקווה שההערה הזו לא תעליב אותך, אבל כשנכנסתי ראיתי את טלב אבו-עראר יושב שם, חבר הכנסת ידידי ורעי, חשבתי שרגעי הגאולה הגיעו גם לכנסת וחשבתי שהוא מנהל את הדיון.

זוהיר בהלול: אפילו האשליה הזו התפוגגה.

אבי דיכטר: אם הגאולה מתחילה לפי מיקום הכיסא, מצבנו קשה.

אבי דיכטר: תאמין לי.

זוהיר בהלול: לא, לפי זהותו של האיש שמנהל את הדיון.

אבי דיכטר: זה כבר יותר טוב.

זוהיר בהלול: זה לא אומר שאני לא רוכש לך כבוד.

זוהיר בהלול: ודאי שאני גם רוכש לך כבוד.

זוהיר בהלול: אבל אני רק רוצה לבקש ממך שהשכל הישר טיפה יחזור גם לבניין הזה ונחזיר את השפיות ביחסים בין המחוקק לבין המיעוט הפלסטיני או הרוב הפלסטיני.

זוהיר בהלול: אני חושב שמדובר בחוק שפוגע בזכות לחיי המשפחה ושוויון, והחוק הזה הוא חוק הפשע שגודע את נימי הקשר בין ילדים לבין הוריהם, הקשר לזכותה משפחה ה מאוחדת, העובדה שאתם יכולים, כפי שאמר טלב אבו-עראר בהרבה היגיון, יש לכם הרי יכולות מודיעיניות בלתי מבוטלות ואתם יכולים לדעת בדיוק מי מהווה סיכון ביטחוני ומי לאו.

זוהיר בהלול: ולכן לחוקק חוק כזה שמונע מפלסטינים להתאחד - - -

ענת ברקו: שיתאחדו לא בתוך שטח מדינת ישראל.

ענת ברקו: מי מונע מהם להתאחד?

ענת ברקו: למה אתה לא מדייק?

ענת ברקו: אתה לא מדייק.

זוהיר בהלול: ואם החצי הוא אזרח מדינת ישראל - - -

ענת ברקו: יפה מאוד, אז מה?

זוהיר בהלול: למה מה שמגיע ליהודי לא מגיע לפלסטיני?

ענת ברקו: האהבה מנצחת.

ענת ברקו: למה לחיות תחת "אפרטהייד ישראלי" במרכאות כפולות?

אבי דיכטר: ענת, ההערה הקצרה נשמעה.

אבי דיכטר: בבקשה, זוהיר.

זוהיר בהלול: גברת ברקו, את לא מרגישה שאת ממחזרת חומרים?

זוהיר בהלול: כבר אמרת את זה שבע פעמים - - -

ענת ברקו: לא, אני ממש לא.

ענת ברקו: אני רוצה שתבין.

ענת ברקו: מי שעומד כאן וצועק יום יום, שעה שעה, שהמדינה היא מדינת אפרטהייד - -

תמר זנדברג: - - - ענו לך על זה כבר.

ענת ברקו: - - אין שום סיבה, אין שום סיבה להתאחד תחת - - - הזה.

ענת ברקו: מעבר לזה, המדינה צריכה להגן על עצמה.

אבי דיכטר: ענת, ענת, הערה קצרה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

ענת ברקו: אם זה כל כך הרבה בקשות - - - זה בהחלט נושא ואפשר לדבר על זה.

ענת ברקו: לא צריך להסתיר אותו.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני מנסה לסיים ולומר שמן השכל הישר לפעמים להוריד מן המדף דיונים על דברים שיש בהם פגיעה אזרחית חמורה שלא מאפשרת לבני אדם לנהל חיי משפחה תקינים.

זוהיר בהלול: ולפיכך, גם אם מדובר במשהו קונצנזוסואלי שאולי אתם, למעט כמובן חברי הכנסת הערבים, חושבים שזה חוק טוב, צריך לפעמים גם לחבור בחשיבה על המיעוט ולדעת, אם זה היה קורה לך מה היית עושה.

זוהיר בהלול: היהודים זועקים בניכר לא פעם ולא פעמיים הגרונות ניחרים - - -

ענת ברקו: כן, אבל הם לא עושים פיגועים נגד המדינות המארחות.

שולי מועלם-רפאלי: הם לא עושים פיגועים.

שולי מועלם-רפאלי: יהודים בניכר הם אלה שנפגעים.

שולי מועלם-רפאלי: הם לא עושים פיגועים בעצמם.

ענת ברקו: היהודים בניכר הם תורמים לחברה, הם לא עובדים בשחור והם לא עושים פיגועים.

ענת ברקו: זה מה שהם עושים, היהודים בניכר.

ענת ברקו: אל תשווה אותם.

זוהיר בהלול: אני יכול לנדב לך עוד הערה.

זוהיר בהלול: ככל שהדציבלים שלך עולים, זה לא אומר שרמת הנימוקים יותר גבוהה.

ענת ברקו: אתה צודק.

ענת ברקו: אבל לקחת את היהודים מהניכר.

ענת ברקו: עוד מעט תוציא אותם ממקומות אחרים.

ענת ברקו: זה לא בר השוואה.

אבי דיכטר: רשות הדיבור לזוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

זוהיר בהלול: אני מבקש ממך לשקול בכובד ראש את הורדת הסוגיה הזו מן המדף, ולא לחוקק חוקים שפוגעים ולאפשר לכוחות הביטחון שאתה בוודאי יודע כמה הם חזקים וכמה הם דקדקנים, לעשות את הבדיקות הנדרשות, ומי שפגע בביטחון המדינה או מי שמהווה איום וסיכון ביטחוני, אל תיתן לו להיכנס לתחומי מדינת ישראל.

זוהיר בהלול: ומי שלא, אז אפשר לו להתאחד עם בני משפחתו.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: אמר נציג המשטרה כאן שאנחנו מדברים על עשרות אלפי בקשות, נכון?

יוסף ג'בארין: ולהבין שאנחנו מדברים על עשרות אלפי אנשים שלא יכולים לנהל חיים תקינים, זה פשוט משהו לא רק בלתי מתקבל על הדעת, הוא גם בלתי אנושי.

יוסף ג'בארין: אני מדבר גם בתור מישהו שמכיר את הסיפורים האישיים של האנשים.

יוסף ג'בארין: זה אנשים שלפעמים האישה, לפעמים בן הזוג לא יכולים לחיות איתה בישראל, הילדים, יש מקרים שמשפחה חצויה, חלקם ישראלים וחלקם לא.

יוסף ג'בארין: מקרה של ידיד שלי שעשה דוקטורט בארצות-הברית ושם התאהב בבחורה מבית לחם והתחתנו, וכשרצו לחזור לישראל הם לא יכלו לחזור ביחד לישראל.

יוסף ג'בארין: אז יש סיפורים אישיים.

יוסף ג'בארין: ואל מול הסיפורים האישיים הללו אנחנו שומעים פשוט נתונים כלליים בעלמא.

יוסף ג'בארין: פשוט אין שום הוכחה לקשר הסיבתי שהיינו אמורים לדון בו, בין ההשפעה של החוק לבין המקרים שאתם מדברים עליהם.

יוסף ג'בארין: לא הוכחתם שום קשר סיבתי.

יוסף ג'בארין: אז כבוד היושב-ראש, אתה יכול עוד פעם לשמש אולי חותמת גומי ולאשר כפי שנעשה בשנים האחרונות, אבל אני אומר לך, על השאלות שלנו, בעיקר חברי הכנסת מהאופוזיציה, אנחנו לא מקבלים תשובות.

יוסף ג'בארין: עלתה שאלה מאוד מתבקשת, אמרנו, אנשים מעל גיל 50 – הרי החוק הזה כבר 15 שנה, מי שהתחתן בגיל 30 היום כמעט והגיע ל-50, שיכולים להיכנס לישראל.

יוסף ג'בארין: למה הם לא יכולים לקבל איחוד משפחות?

יוסף ג'בארין: ואני מכיר סיפורים אישיים של אנשים בגיל הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל יוסף, זה כן יכול להיות.

שולי מועלם-רפאלי: אומרת לך הגברת מרשות האוכלוסין, הם כן יכולים.

יוסף ג'בארין: הם לא מקבלים.

שולי מועלם-רפאלי: הבאת כל הנתונים ביחד בלי הקבלה - - -

יוסף ג'בארין: מה, ועדת חריגים?

יוסף ג'בארין: - - -

נעמה פלאי: תושב איזור מעל גיל 35 או תושבת איזור מעל גיל 25 יכולים לקבל איחוד משפחות - - -

יוסף ג'בארין: הם יכולים לבקש, אבל גם אין לנו נתונים - - -

נעמה פלאי: הם גם מקבלים והם מקבלים היתרי - - -

יוסף ג'בארין: אבל אין לנו נתונים.

נעמה פלאי: אני רק רוצה לציין - - -

יוסף ג'בארין: הייתם באים עם נתונים - - -

אבי דיכטר: אם נצטרך נבקש מכם השלמות.

אבי דיכטר: בבקשה, יוסף.

יוסף ג'בארין: הייתם באים עם נתונים, כמה בקשות מוגשות בגילאים הרלוונטיים וכמה מזה מאושר, והייתי אומר שאנחנו מתגברים על זה.

יוסף ג'בארין: הקושי העיקרי בחוק הזה הוא שבשביל מקרים בודדים ואינדיבידואליים מענישים עשרות אלפי אנשים.

יוסף ג'בארין: זה הקושי, זו הבעיה.

יוסף ג'בארין: אל תשכחו שבית המשפט העליון היה חצוי בשני פסקי דין חצי חצי, חמישה שופטים אמרו שזה לא חוקתי וזה נוגע בעיקרון השוויון ובמשפחה - - -

ענת ברקו: באמת?

ענת ברקו: וכמה אמרו שכן צריך?

יוסף ג'בארין: שישה.

ענת ברקו: יאללה.

יוסף ג'בארין: עכשיו את שואלת מדוע לא לעשות את זה קבוע – אני אומר לכם, לא עושים את זה קבוע כי בג"ץ היה פוסל את זה, כי הרוב בבג"ץ הסתמך על כך שמדובר בהוראת שעה.

יוסף ג'בארין: ואגב, הם לא טענו את הטיעונים שלך, הם לא דיברו על דמוגרפיה ולא דיברו על שינוי אופי המדינה וכדומה, דיברו על דברים - - -

ענת ברקו: לא דיברו, בסדר.

ענת ברקו: אני אומרת את דעתי.

ענת ברקו: אני אומרת שמדינה צריכה להגן על עצמה ולא לאפשר איזושהי - - -

אבי דיכטר: רגע, רגע, ענת, תני ליוסף לסיים.

יוסף ג'בארין: ועל הדברים הביטחוניים לא שמענו נתונים שמוכיחים את הקשר הסיבתי.

יוסף ג'בארין: את שואלת את השאלה מדוע בתוך ישראל?

יוסף ג'בארין: התשובה היא פשוטה וחבל להתווכח איתה, כי זו המולדת של האנשים.

יוסף ג'בארין: אנשים רוצים לחיות במולדת שלה, וזו הסיבה - - -

ענת ברקו: זאת אומרת, אתה לפי ההיגיון הזה, זאת האמת.

ענת ברקו: האמת היא שאתה רוצה שכל עזה תהיה בתוך ישראל וכל איו"ש תהיה בתוך ישראל.

ענת ברקו: זו האמת, זה מה שאמרת כרגע.

יוסף ג'בארין: האמת היא שכל מי שנשוי - -

ענת ברקו: כי זאת המולדת, נכון?

ענת ברקו: זאת אומרת, אתה כופר בקיומה של מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: - - כמו שמקובל בכל העולם - - -

ענת ברקו: אתה כופר בקיומה של מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: למה הקשקוש הזה?

יוסף ג'בארין: אני אומר לך, מקובל בעולם שכל מי שמתחתן יש לו זכות לחיות עם אשתו במולדת שלו.

יוסף ג'בארין: רק אצלך זה לא מקובל.

יוסף ג'בארין: רק אצלך, ומטעמים גזעניים.

ענת ברקו: - - -

יוסף ג'בארין: רק מטעמים גזעניים.

אבי דיכטר: תודה רבה, חבר הכנסת ג'בארין.

אבי דיכטר: רשות הדיבור לחברת הכנסת שולי מועלם, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת מול הסיפורים האישיים שהם בהחלט סיפורים אישיים, להביא פה את הסיפורים האישיים של 21 הרוגים, של 66 פצועים בינוני ומעלה, של עשרה פצועים קל, של אינספור משפחות שבמשך כל השנים מתמודדות עם האובדנים הנוראיים האלה של איזשהו אופן שנעשה פה בדיון הזה, ונעשה שוב ושוב בדיונים בנושא הזה, של טשטוש של כל הנתונים, של ערבוב של כל הדברים, של בחירה מודעת כאילו להפריד פה לסיפורים אישיים.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא סיפור אישי.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה שני נרטיבים.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה מדינת הלאום של העם היהודי שאומרת, יש פה אזרחים ערבים שיש להם X, Y, Z זכויות.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה אזרחים אחרים שהזכויות האלה לא חלות עליהם.

שולי מועלם-רפאלי: אז מי שרוצה שתהיה פה מדינת כל אזרחיה יכול להגיד שהחוק הזה הוא לא חוקתי, לא דמוקרטי, מה שאתם רוצים.

תמר זנדברג: מה אמרת, שיש אזרחים שיש להם זכויות יותר ואזרחים שיש להם פחות?

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: יש אזרחי מדינת ישראל שיש להם זכויות, ויש אזרחים שהם לא אזרחי מדינת ישראל שהמדינה מחליטה לא להקנות להם את הזכויות האלה.

שולי מועלם-רפאלי: אז עכשיו אפשר להתווכח על זה.

תמר זנדברג: אבל אם האזרח הוא יהודי אז מגיע לו, ואם הוא ערבי הוא לא?

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: לכולם מגיע להתחתן, לכולם מגיע להתחתן.

שולי מועלם-רפאלי: כיוון שזאת מדינת הלאום של העם היהודי, ליהודים שבתוכה ישנן זכויות כמו למשל - - -

תמר זנדברג: רקע?

שולי מועלם-רפאלי: כן, ברור.

שולי מועלם-רפאלי: יש זכות שהיא בחוק השבות שהיא רקע יהודי.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר להתווכח - - -

תמר זנדברג: זה לא לאזרחים.

תמר זנדברג: סליחה, חוק השבות לא חל על אזרחים - - -

שולי מועלם-רפאלי: רגע, שנייה, שנייה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל את שאלת על יהודים.

אבי דיכטר: חברת הכנסת זנדברג - - -

שולי מועלם-רפאלי: את שאלת על יהודים.

שולי מועלם-רפאלי: את שאלת על יהודים.

שולי מועלם-רפאלי: אז אמרתי שכן.

תמר זנדברג: אני שואלת:

תמר זנדברג: לאזרח יהודי יש זכויות יתר יותר מאזרח ערבי?

שולי מועלם-רפאלי: כן, כן, כן.

אבי דיכטר: תמר, תמר, את רשומה לזכות דיבור.

תמר זנדברג: כן, למשל בזה, זאת הזכות שישנה לאזרחים יהודים ולא ניתנת לאזרחים ערבים כיוון שאי אפשר לנתק את מציאות החיים כאן.

תמר זנדברג: אני קצת מתפלאה, כאילו מתעלמים מהנתונים שגם אם הם חלקיים, ברור לחלוטין שיש מעורבות - - -

תמר זנדברג: יש פרוטוקול לדיון הזה, נכון?

תמר זנדברג: זה דיון פתוח.

תמר זנדברג: יש לו פרוטוקול, נכון?

שולי מועלם-רפאלי: יש מעורבות חד משמעית של אנשים שעושים איחוד משפחות בפיגועים.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא פחות או יותר מאזרחים אחרים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אני מבקשת להגיד שאת כל הדיון הזה, גם אני כמו חברת הכנסת מרב מיכאלי, מבקשת להכניס לקונטקסט.

שולי מועלם-רפאלי: והקונטקסט הוא מה המשמעות של היותה של מדינת ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, מה החובות ומה הזכויות של אזרחי המדינה, ומה מדינת ישראל יכולה או לא יכולה לעשות ביחס לאזרחיה.

שולי מועלם-רפאלי: ישנה החלטה שהחוק הזה מתחדש כל חצי שנה.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה כאלה שחושבים שצריך לעשות אותו קבוע.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה כאלה שחושבים שצריך - - -

אבי דיכטר: הוראה לשנה.

שולי מועלם-רפאלי: כל שנה, סליחה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל יחד עם זאת, אי אפשר לדבר על סיפורים אישיים רק מצד אחד, כי הסיפורים האישיים מונחים לפנינו גם כן.

שולי מועלם-רפאלי: 21 הרוגים בפיגועים שבהם מעורבים אנשים שהם כאן בגלל איחוד משפחות, אז אנחנו מתעלמים מהסיפורים האישיים האלה?

שולי מועלם-רפאלי: אז אנחנו עכשיו מדברים רק על הזכויות של מי שעשה את הפיגוע ולא של מי שנפגע.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שברור לחלוטין - - -

בנימין אסתריבה: אנחנו מעלים רק את השאלה - - -

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: אתה אמרת בפתיחת דבריך, בנימין, שהחוק הזה מיסודו הוא לא חוקתי, לא דמוקרטי, גזעני – אני לא בטוחה שאמרת, אולי את זה אמר מישהו אחר, אבל גם לזה אתה מסכים.

שולי מועלם-רפאלי: ואני רוצה להגיד שיחד עם זאת, זו כמובן זכותך המלאה ואתה מביא לפה, אבל אתה לא יכול להגיד לי, אני אומר את זה ורק מביא שאלה.

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה שאלת בסיס על החקיקה הזאת, ועל מה התפיסה במדינת ישראל ביחס למי שמעורבים בטרור.

אבי דיכטר: סליחה, אנחנו לא בדיון פה.

בנימין אסתריבה: לא, לא דיון.

בנימין אסתריבה: רק רציתי מילה אחת.

אבי דיכטר: לא, לא.

אבי דיכטר: סיימת , שולי?

שולי מועלם-רפאלי: כן.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: החוק הזה נולד בצורה מאוד מאוד קשה ושנויה מחלוקת במציאות מאוד מאוד קשה לפני נדמה לי 16 שנה.

תמר זנדברג: הוא עמד מאז בבג"ץ, ובג"ץ נתן ממש על חודו של קול, אישר את החוק הזה על רקע שני דברים, אחד שהוא זמני, ושהוא הוראת שעה, וזה היה נימוק מרכזי עבור בג"ץ, ושני, שיש לו נימוק ביטחוני - - -

שולי מועלם-רפאלי: זו הוראת שעה שמתחדשת או שלא התייחסו לזה?

תמר זנדברג: אנחנו כל פעם מחדשים - - -

שולי מועלם-רפאלי: אז זה ניתן רק לשנה?

תמר זנדברג: אז זה ניתן לתקופת זמן קצרה, ובג"ץ התייחס לזה ונתן לזה משקל רב בעובדה שהוא אישר את החוק, שזה זמני ונוכל לבחון מה יהיו ההשלכות.

תמר זנדברג: זה הה דבר אחד.

תמר זנדברג: ודבר שני, שזה נבע מסיטואציה ביטחונית מאוד מאוד מסוימת וקצרת טווח באינתיפאדה השנייה.

תמר זנדברג: שני הדברים האלה היו לפני 13 שנה.

תמר זנדברג: מאז הכנסת כמעט על אוטומט.

תמר זנדברג: היא מאריכה אותו כל פעם בלי שמונחים לפניה שום נימוק הגיוני, סביר.

תמר זנדברג: ולצערנו הרב, מאז היו תקופות יותר שקטות, היו תקופות יותר סוערות, ובהתאם הפיגועים.

תמר זנדברג: כשיש תקופות של מתיחות ביטחונית יש יותר פיגועים כמו מאז 2015, וזה נאמר כאן במפורש, וכשיש תקופות יותר שקטות יש פחות.

תמר זנדברג: אין שום קשר לחוק הזה, והנתונים מצביעים על זה פעם אחרי פעם.

תמר זנדברג: לפני שנתיים, ב-2016 הכנסת אמרה, סליחה, חברים, אנחנו לא יכולים לשוב ולדון על אוטומט את אותה מציאות משנת 2002 עד היום.

תמר זנדברג: ולכן לצערי, במהלך שגם האופוזיציה נתנה לו יד, הוקמה הוועדה הזו כדי לדון לעומק ולראות אם בכלל יש צורך בחוק, כן או לא.

תמר זנדברג: זו ההיסטוריה, זה מה שהיה.

תמר זנדברג: והיום אנחנו כאן בדיון השני או השלישי בשנתיים האלה, ועולם כמנהגו נוהג.

תמר זנדברג: אותו טייס אוטומטי, אותם נתונים שנשפכים פנימה ללא קשר למציאות שהחוק הזה בא להשפיע עליה, ואותו טייס אוטומטי.

תמר זנדברג: אני הייתי כאן בכל הדיונים, יש את זה בפרוטוקולים.

תמר זנדברג: אני חייבת לומר שלתדהמתי בחמש הדקות האחרונות יצא המרצע מן השק, כשאמרה חברת הכנסת שולי מועלם, ידידתי בהרבה נושאים אחרים, שיש זכויות יתר ליהודים אזרחי מדינת ישראל על פני זכויות של ערבים אזרחי מדינת ישראל.

תמר זנדברג: וזה נאמר כאן כרגע.

תמר זנדברג: יש פרוטוקול, זה דיון פתוח.

תמר זנדברג: אני מניחה שהדברים האלה גם יובאו בפני בית המשפט, שיצטרך סוף סוף, אם אנחנו לא נוכל לעשות את זה, ואני מציעה על רקע הדברים שנאמרו כאן – ולא שמעתי כאן שום התקוממות, לא מגורמי המקצוע, לא מחברי הכנסת, לא מאף אחד – אם זו מטרת החוק, אז אני בטוחה שעיקרון השוויון לא רק שלא חל פה, הוא גם יורד מודח מהמקפצה באופן מאוד מאוד גלוי.

תמר זנדברג: בואו נגיד את הדברים ונשאל את עצמנו איזו חברה, איזו מדינה, איזה עולם אנחנו רוצים לקיים.

תמר זנדברג: יש אגב חוקים אחרים שמתקדמים פה בכנסת שעיקרון השוויון מבוטל בהם, הוא מופחת בהם, למשל, חוק הלאום.

תמר זנדברג: אם אנחנו עדיין רוצים לקיים איזושהי פסאדה כלשהי של נימוק ביטחוני זמני, אי אפשר להמשיך בדיון הזה ללא הנתונים הקשורים באופן ישיר לחוק הזה.

תמר זנדברג: אלה שתי האופציות העומדות בפנינו, ואני מבקשת מכל אחד מחברי הכנסת שיושבים פה להצביע על פי צו מצפונו, האם הוא מצביע על זכויות יתר לאזרחים מסוג א' לעומת אזרחים מסוג ב' או שהוא מקיים איזשהו קשר כלשהו לנימוק ביטחוני שהוא גם זמני, ועל כן אין באפשרותנו להצביע על זה כרגע?

תמר זנדברג: זה מה - - -

ענת ברקו: צביון המדינה לא מעניין אותך בכלל.

תמר זנדברג: אין קשר לצביון המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: זאת מדינת הלאום של העם היהודי - -

אבי דיכטר: תודה רבה.

ענת ברקו: אולי תבטלי גם את חוק כבוד האדם וחירותו כי מדובר על מדינה יהודית בה.

שולי מועלם-רפאלי: - - ולמדינה יש זכות להגן על עצמה ממי שפוגע באזרחים שלה.

ענת ברקו: צביון המדינה לא מעניין אתכם.

ענת ברקו: אתם מנסים למחוק את הצביון של המדינה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר לחשוב שבפיגועים נהרגים רק יהודים ולא ערבים.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: הערה ליועץ המשפטי.

עידו בן יצחק: כמה דברים.

עידו בן יצחק: דבר ראשון, לגבי נתונים שכן הועברו או לא הועברו, אני שוב אומר, מה שהוועדה ביקשה היא קיבלה.

עידו בן יצחק: עכשיו השאלה היא מה עושים עם הנתונים האלה, ופה אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו גם על ידי חברת הכנסת מיכאלי וגם על ידי חברת הכנסת זנדברג לעניין המנגנון.

עידו בן יצחק: השיטה הזאת של הארכת החוק בצו, במנגנון הקיים בחוק האזרחות והכניסה לישראל, הוא מנגנון מאוד מאוד חריג בחקיקה הישראלית.

עידו בן יצחק: המקום היחיד שהיה בו דבר כזה מלבד החוק הזה הוא חוק טל עליו השלום - - -

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מאמינים בתחיית המתים.

עידו בן יצחק: אדוני רומז שנמצא פתרון?

עידו בן יצחק: דרך המלך של הארכת הוראת שעה, וזה נמצא בחוקים רבים, לפעמים גם חוקים שנמצאים במעמד של הוראת שעה עוד משנות ה-90, הוא בחקיקה בשלוש קריאות.

עידו בן יצחק: הליך חקיקה כזאת מאפשר, כאשר שומעים נתונים, לראות אם יש מקום לעשות שינויים בהצעת החוק.

עידו בן יצחק: שינויים כאלה יכולים להקל ויכולים גם להחמיר, תלוי בנסיבות העניין.

עידו בן יצחק: העובדה שבחוק הזה בעצם לא נעשו שינויים מאז 2007 ואנחנו מאריכים אותו בצו בהוראת שעה מבלי שיש לנו אפשרות, אחרי שאנחנו שומעים ומקבלים את כל המידע, והשינוי הזה הוא מבורך, הוא לא היה בכנסות קודמות, הוא יוצר איזשהו דיסוננס.

עידו בן יצחק: אני חושב שהגיע הזמן לשקול, אני פונה לנציגי הממשלה, לשקול את שינוי סעיף הארכת התוקף של הוראת השעה כך שהשינוי יהיה בחקיקה ראשית כפי שמקובל בשאר החוקים במדינת ישראל.

עידו בן יצחק: זה דבר אחד.

עידו בן יצחק: דבר שני, ספציפית עלו פה הערות לגבי האוכלוסיה הבוגרת.

עידו בן יצחק: אני מבקש שתינתן פה התייחסות להערות שנשמעו מה נעשה בהקשרים האלו.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: לדעתי, הנתון שהוצג כאן עבר ליד אוזני חלק מחברי הכנסת.

אבי דיכטר: בעיניי הוא נתון דרמטי, ואני רק מצר על כך שההצגה שלו לא היתה מספיק דרמטית כמו הנתון.

אבי דיכטר: לדבר במונחים שבשלוש שנים, בשלוש שנים, קיבלנו מנה של מפגעים מבין אלה שהם או מאוחמ"שים או דור ב', פי שניים ממה שהיה לנו ב-14 שנים, אני אומר לכם, זה אולי מצביע בצורה נחרצת על זה שיש לנו בעיה, בעיה קשה מאוד.

אבי דיכטר: זה מה שנקרא תופעת הפזעה.

אבי דיכטר: זאת אומרת, אם יש עלייה בגרף הפיגועים, אז אנחנו משתתפים.

אבי דיכטר: אנחנו זה לא שיש קונסיליום שיושבים ומתייעצים, אלא כל אחד מביא את הבעירה הפנימית שלו ומחליט שהיא מתאימה לגל הפיגועים.

אבי דיכטר: 26 פיגועים עם הרוגים, עם פצועים, זה נתון שאני מצר על כך שאין בו פילוח כי הוא נתון מאוד משמעותי.

אבי דיכטר: זה פי שניים פיגועים.

אבי דיכטר: להערה שלך לגבי הוראת שעה, יכול להיות שעד 2015 בתקופה השקטה, בשנים השקטות מ-2006, 2007 והלאה, יכול להיות שהיתה דעיכה בטרור שהתחילה באינתיפאדה ב-2000, 2001, ופתאום אנחנו רואים שבשלוש השנים האחרונות יש פתאום זריקה חזקה לאחור.

אבי דיכטר: אני לא יודע איך מתפלגים הפיגועים שתיארתם מ-2001.

אבי דיכטר: אני יכול להעריך שזה יותר מרוכז באינתיפאדה מאשר בשנים האחרונות של 2012, 2013, 2014.

אבי דיכטר: אבל כשאתה פתאום נוסק בחזרה בכמות של פיגועים עם מאפיינים מאוד מיוחדים של דקירות, של ירי במאותר, של דריסה, אני חושב שזה נתון שצריך להטריד אותנו מאוד.

אבי דיכטר: להערה שהיתה כאן אם החוק, הוראת השעה, הוא במקום, משיג או לא משיג את האפקט שלו, אני מציע לכולם להסתכל גם על הצד השני.

אבי דיכטר: מה היה קורה אם הסכר היה פרוץ, אם הוראת השעה לא היתה בולמת – הרי זה לא שאתם נותנים איחודי משפחות.

אבי דיכטר: אני רואה לפי הנתונים שהוצגו כאן גם בנובמבר, היום הם רק מוצגים בנייר - - -

בנימין אסתריבה: איזה סכר?

בנימין אסתריבה: - - -

עדי לוסטיגמן: הסכר לא היה נפרץ - - -

אבי דיכטר: סליחה, אני בסיכום דיון עכשיו.

אבי דיכטר: זה לא שלא ניתנים איחודי משפחות.

אבי דיכטר: אני מקווה מאוד שנשכיל לשמוע בניתוח איפה נתנו דברים שהסתברו לנו כטעות.

אבי דיכטר: 26 פיגועים בשלוש שנים, אני אומר לכם - - -

זוהיר בהלול: אבי, זה אולי באופן אינדוקטיבי, אבל אל תשכח, מדובר כאן בהענשה קולקטיבית.

אבי דיכטר: לא, זה לא עניין של הענשה קולקטיבית.

בנימין אסתריבה: גם כל דיון מסתיים אותו דבר.

בנימין אסתריבה: בפעם שעברה אדוני אמר את אותו דבר בדיוק.

אבי דיכטר: סליחה.

אבי דיכטר: כשאתה עוסק בתופעה, במגמה, אתה צריך לשאול ממה היא נובעת.

אבי דיכטר: אתה יודע שהטרור לא נובע מדבר אחד כשם שלא מכבים אותו בדרך אחת.

אבי דיכטר: זה סט שלם של מצתים שהם נדלקים, ואחרי זה לכבות אותם צריך אחד, אחד, אחד.

אבי דיכטר: אני אומר לכם שאני לא זוכר בדיונים האלה, בשנים האחרונות, בשנים שאני מנהל את זה, אני לא מזהה דיון - - -

בנימין אסתריבה: הדיון הקודם היה כזה בדיוק.

אבי דיכטר: סליחה, אתה לא ברשות דיבור.

אבי דיכטר: אני לא רוצה חס וחלילה להוציא אותך.

בנימין אסתריבה: סליחה.

אבי דיכטר: אני לא זוכר דיון בשנתיים, שלוש שנים, שאני נמצא בהם, בוודאי בשנתיים שאני מנהל את זה, אני לא זוכר דיון שבו יכולתי לזהות את הצידוק בגין הנתונים.

אבי דיכטר: 26 פיגועים בשלוש שנים, זה משהו שצריך לומר לנו, חבר'ה, חברי הכנסת, תהיו זהירים בנושא הזה.

מרב מיכאלי: - - -

אבי דיכטר: ולכן אני מבקש להביא את זה להצבעה.

אבי דיכטר: אנחנו מביאים להצבעה את צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק), התשע"ז-2017.

אבי דיכטר: החוק יוארך עד יום כ"ז בסיוון התשע"ח, 30 ביוני 2019.

עידו בן יצחק: זה כמובן התשע"ט.

אבי דיכטר: התשע"ט.

אבי דיכטר: צודק.

אבי דיכטר: למען הסר ספק, החוק יוארך עד יום כ"ז בסיוון התשע"ט, 30 ביוני 2019.

אבי דיכטר: מי בעד הארכת החוק בשנה נוספת?

אבי דיכטר: ירים את ידו.

אבי דיכטר: מי נגד?

אבי דיכטר: ירים את ידו.

עידו בן יצחק: חבר הכנסת יונס – אין נציג לרשימה המשותפת.

ענת ברקו: אתה לא יכול להצביע.

ואאל יונס: למה?

אבי דיכטר: כי אתה לא ממלא מקום של מישהו אחר.

ואאל יונס: אבל דיבר איתך - - -

עידו בן יצחק: אני הסברתי לו.

עידו בן יצחק: יש שני נציגים שחסרים בוועדה, אחד מטעם הרשימה המשותפת ואחד מטעם הליכוד, ולא יכולים להצביע במקומם.

אבי דיכטר: צריך להסדיר את זה.

אבי דיכטר: עוד פעם, מי נגד?

אבי דיכטר: ירים את ידו.

מרב מיכאלי: מה זאת אומרת?

מרב מיכאלי: אז גם אני לא יכולה להצביע.

עידו בן יצחק: לא.

עידו בן יצחק: את יכולה להצביע במקום חבר הכנסת שי.

אבי דיכטר: מי נגד?

אבי דיכטר: ירים את ידו.

אבי דיכטר: מי נמנע?

אבי דיכטר: הצבעה

אבי דיכטר: נגד – 3

אבי דיכטר: צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק), התשע"ז-2017, אושר.

אבי דיכטר: החוק, לפחות מבחינת הוועדה, היא תביא את זה להצבעה במליאה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: הישיבה נעולה.