ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 627, 2018-05-29 12:00

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט, ה- 29 במאי 2018 ט"ו בסיוון תשע"ח, הנושא:

יעקב מרגי: עידוד היכרות וכבוד הדדי בין המגזרים במערכות החינוך הנפרדות, לציון יום האחדות.

יעקב מרגי: כותרת ארוכה וצריך ללמוד מה היא טומנת בחובה ומהן הציפיות.

יעקב מרגי: אני אומר מספר מילות פתיחה.

יעקב מרגי: בדרך כלל ליום כזה, שהכנסת מציינת, יש חבר כנסת מלווה אבל פה זו יוזמה של היושב ראש, לא נכריח אותו לבוא לפה ואנחנו נייצג אותו נאמנה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה עוד מפעל חיים שהמשפחות לקחו את הטרגדיה האישית שלהם והפכו אותה למנוע צמיחה ומנוע חיים ומנוע שתורם לחברה הישראלית.

יעקב מרגי: אין ספק שאותה רוח שליוותה אותנו סמוך לאירועים, אנחנו ביחד עם המשפחות, מנסים לשמר אותה.

יעקב מרגי: הייתה תקופה שנתנה איזשהו משב רוח רענן של אחדות, של חיבוק, של הזדהות, סולידריות עם האחר, כל הדברים הטובים שאנחנו רוצים בלי אסונות היו לנו באותה תקופה ואנחנו מנסים לשמר זאת.

יעקב מרגי: יש כמה אנשים טובים באמצע הדרך שאנחנו, אחרי הדיון נלך לעיסוקינו האחרים והשונים, הם ממשיכים באותה יוזמה ותבוא עליהם הברכה.

יעקב מרגי: אני אתן קודם כל, ברשותכם, לאילן, לפתוח.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

אילן גאל-דור: שלום, תודה ליושב ראש, גם על הדברים.

אילן גאל-דור: אני אילן גאל-דור, מנהל ארגון "גשר", שבעצם פועלים, כמו שהיושב ראש אמר, פועלים כל השנה לחיבור בין הגוונים השונים בחברה הישראלית ואפשר להגיד גם בעם היהודי.

אילן גאל-דור: יום האחדות הוא יום - - -

יעקב מרגי: מתי זה היה שנפגשתי, ש'הצצתי ונפגעתי' אצלכם?

אילן גאל-דור: קורס גישור.

אילן גאל-דור: עשינו קורס גישור לפעילים - - -

יעקב מרגי: לפני כמה עשורים, אל תְּחשבו את הגיל שלנו מיד.

אילן גאל-דור: למעלה מעשר שנים.

יעקב מרגי: יותר, יותר, עוד לא הייתי חבר כנסת.

יעקב מרגי: אני חבר כנסת חמש עשרה שנים.

יעקב מרגי: כשהתחלתם עוד גישורים בקהילה.

אילן גאל-דור: גישור בקהילה, אנחנו חידשנו את התכנית הזאת.

אילן גאל-דור: הרעיון הוא להכשיר מגשרים שהם פעילים חברתיים, בכל מיני מקומות שבהם יש פוטנציאל או מקום שבאמת צריך פעילות קהילתית.

אילן גאל-דור: עשינו לפני כשנה בבית שמש, שבה היו חרדים, דתיים וחילוניים, פעילים קהילתיים, כדי שיהיו להם כלים לעשות גישור בקהילה.

אילן גאל-דור: בירושלים, בשכונת קריית יובל, אותו מודל, מתחת לרדאר.

יעקב מרגי: תבורכו.

אילן גאל-דור: לא צריך תקשורת בשביל הדברים האלה.

אילן גאל-דור: יום האחדות חל באופן פורמאלי בשבוע הבא, ב-6 ביוני.

אילן גאל-דור: מסביבו יש אירועים רבים והיום הוא מצוין בכנסת, גם כאן בוועדת החינוך וגם במליאה, היום אחר הצהרים, בברכת היושב ראש, מר יולי אדלשטיין.

אילן גאל-דור: הסיבה שביקשנו לכנס את וועדת החינוך היא קודם כל להדגיש את חשיבותו של היום, של המפגשים בין הגוונים השונים שיש בחברה הישראלית אבל אולי נסביר את הצורך - - - צריך לחשוב על העשייה.

אילן גאל-דור: מערכת החינוך במדינת ישראל מיום הקמתה החליטה, מסיבותיה, אולי הטובות אבל זו המציאות, שיש מסלולים נפרדים על פי הרקע הדתי של התלמידים.

אילן גאל-דור: זאת אומרת, אם אתה חילוני אתה הולך לחינוך הממלכתי, דתי – לאומי מה שנקרא הממלכתי דתי, החרדי נקרא החינוך העצמאי והחינוך של המגזר הערבי.

יעקב מרגי: זה מה שאתה מכיר.

יעקב מרגי: בוא אגלה לך סוד, מאז שהחליטה מה שהחליטה, התרבו עוד ששה או שבעה או שמונה זרמים בחינוך, בגוונים, שהולכים ומתרבים והמגמה הולכת ומתרחבת.

יעקב מרגי: אתה לא תאהב את זה אבל זה מה שיש.

יעקב מרגי: נקטת בזרמים העיקריים, אמרתי, שתדע שאנחנו כבר מזמן לא שם.

אילן גאל-דור: אני יכול להגיד, בתור מי שהיה חבר מועצת עיר בבית שמש, עשינו בדיקה על החינוך החרדי בבית שמש.

אילן גאל-דור: חשבנו שיש ממלכתי, ממלכתי דתי וחרדי, בתוך החרדי גילינו שמונה עשר זרמים בתוך החינוך החרדי "ולא קרב זה אל זה".

אילן גאל-דור: זאת אומרת, אם אתה שייך לחסידות גור או לחסידות בעלז, אתה במסלול הזה ואתה לא תיפגש עם האחרים.

אילן גאל-דור: אני לא רוצה להיות שיפוטי לגבי העניין הזה כי יש כאלה שאומרים, אולי כדאי לעשות מה שנקרא היום חינוך משלב, יש מעט מאד כאלה, שיש בתוך מערכת החינוך דתיים וחילוניים ביחד, אבל המציאות הזאת מביאה אותנו למצב שמי שעולה על המסלול ולא משנה איזה מהם, לא מכיר, לא פוגש, לא יודע.

אילן גאל-דור: מה שהוא נפגש אתו זה רק עם הדומים לו.

אילן גאל-דור: ומה הוא יודע על האחרים?

אילן גאל-דור: שום דבר.

אילן גאל-דור: הוא רואה בתקשורת, הוא אולי קורא פה ושם ואז הוא שומע רק את הקצוות.

אילן גאל-דור: ואז הוא בונה לעצמו דימוי, תדמית, של מי הם האחרים.

אילן גאל-דור: כך אנחנו תופסים, אם אני חילוני אז כך אני תופס את הדתיים הלאומיים, אולי כמשיחיסטים או כנערי גבעות או כל מיני דברים כאלה.

אילן גאל-דור: על החרדים בוודאי הסטיגמות הן נוראיות ואתה ודאי יודע את זה אבל גם הפוך.

יעקב מרגי: גם הפוך.

אילן גאל-דור: גם הפוך.

אילן גאל-דור: גם החרדים, מי שלומד בחינוך העצמאי ולא משנה על גווניו כי יש הרבה גוונים בשחור, הצורה שבה הוא תופס את הלא חרדים היא נוראית.

אילן גאל-דור: לכן, פה הקריאה שלנו, המערכת חייבת לעשות מעשים, כדי שילמדו בפנים שאלה שבחוץ הם לא כל כך נוראיים וגם ליצור מקומות שבהם יש את המפגש, את ההיכרות, את העשייה המשותפת, כי אנחנו פה ביחד ומדינת ישראל מכילה את כולם, בין אם אלה דתיים או חילוניים, חרדים, יהודים וערבים, כולנו נמשיך לגור פה ביחד ואנחנו צריכים לעשות עם זה משהו.

אילן גאל-דור: לכן, מגיעים בעיקר הארגונים מהמגזר השלישי ועושים את אותם מפגשים ועושים את אותן היכרויות, סביב יום האחדות.

אילן גאל-דור: אני יכול למנות פה, צפים ועולים אותם ארגוני המגזר השלישי, תנועת הנוער, החברה למתנ"סים, הצבא וגם מערכת החינוך, אבל היא יוצאת מהמסלול הרגיל ואומרת: אנחנו רוצים מעשים.

אילן גאל-דור: אני יכול להגיד, יש תקציב, יש תקנה במשרד החינוך לטובת מפגשים.

אילן גאל-דור: התקנה הזאת קטנה מאד - - -

יעקב מרגי: זה עדיין 3.5?

אילן גאל-דור: לדעתי 2.5 מיליון שקל.

יעקב מרגי: הולך ופוחת, כשיטת בית שמאי.

אילן גאל-דור: הולך ופוחת לכל הפעילות של מפגשים.

אילן גאל-דור: ומפגשים זה אומר דתיים-חילוניים-חרדים, יהודים וערבים, הכול נמצא בתוך התקנה הזו.

אילן גאל-דור: זה קטן, זה לא מאד משמעותי.

אילן גאל-דור: ואם נעשות פעילויות נעשות פעילויות בעיקר על ידי המגזר השלישי או על ידי יוזמות מקומיות של אותם ארגונים - - -

יעקב מרגי: אני חייב לציין, המפגש שהיה אצלכם בהרי ירושלים, עם ארגוני הנוער, שם ראינו דוגמה מוחשית של מפגשים בין כל חלקי האוכלוסייה.

אילן גאל-דור: רואים את זה בארגוני הנוער, בתנועות הנוער, יוזמות של רשתות או בתי ספר, אבל אני חושב שהקריאה שלנו כאן - - -

יעקב מרגי: למשהו יותר ממוסד ומערכתי.

אילן גאל-דור: למשהו יותר ממוסד.

אילן גאל-דור: המערכת לוקחת, יש פה ממסד, יש פה בעל הבית, הוא אומר: נכון, אנחנו לא יכולים לבד להוציא את זה לפועל.

אילן גאל-דור: בואו נתמוך, בואו נעודד, נקבע קריטריונים בוודאי, אבל המערכת צריכה הרבה יותר לתמוך.

אילן גאל-דור: אני יכול למנות פה אבל אולי אחרי זה ניתן לענת שנמצאת פה, היא מנהלת את כל תכנית יום האחדות, ושלום לידידינו היקר, איש האחדות.

יעקב מרגי: לפעמים הוא מעצבן, אבל הוא איש האחדות.

אילן גאל-דור: אתה יודע משהו, אני רוצה להגיד - - -

יעקב מרגי: הוא לא הדיון עכשיו.

אילן גאל-דור: הוא לא הדיון אבל אני אגיד משהו - - -

יהודה גליק: מה אתה מקלקל - - -

יעקב מרגי: מה עשיתי, מה עשיתי?

אילן גאל-דור: אני רוצה להגיד משהו לגבי ניהול המחלוקת.

אילן גאל-דור: אין לאף אחד, לא אנחנו ב"גשר" ולא פה בכנסת, אנחנו לא רוצים שכולם יגידו אותו דבר ויאמרו את אותו הדבר.

אילן גאל-דור: יש שסעים בהחברה הישראלית, אם נדע להפוך את זה - - -

יעקב מרגי: אני לא אוהב את המילה, יש שונוּת.

אילן גאל-דור: יש שונות.

אילן גאל-דור: אני אומר, בוא נהפך את זה לגוונים.

אילן גאל-דור: נכון, יש שונים וצריך להתווכח.

אילן גאל-דור: אם כולנו נחשוב את אותו הדבר ונגיד את אותו הדבר זה היה משעמם.

יעקב מרגי: תרבות הוויכוח.

יעקב מרגי: גם שם צריך להשקיע, על תרבות הוויכוח.

אילן גאל-דור: יפה.

אילן גאל-דור: בתרבות הוויכוח בפנים אל פנים, בתרבות הוויכוח ברשתות החברתיות, ללמוד איך לדבר אחד לשני.

אילן גאל-דור: זה בסדר שלא נסכים.

אילן גאל-דור: אני חושב שהדוגמה שיהודה, שחבר הכנסת גליק סבל ממנה, איך קראת לזה – הגיהינום, לגיטימי שיהיה ויכוח אבל צריך גם לדעת לנהל ויכוח וזה מה שאנחנו מנסים לעשות.

אילן גאל-דור: הלוגו שלנו באנגלית הוא: "Be different, be together".

אילן גאל-דור: זה בסדר להיות שונים אבל אנחנו לומדים איך לנהל את הוויכוח.

אילן גאל-דור: סביב יום האחדות אנחנו עושים הרבה פעילות אבל יש לי שתי קריאות, שני דברים הלכה למעשה.

אילן גאל-דור: אחד, שמשרד החינוך יקח על עצמו גם תקציבית, לעודד באופן משמעותי וליזום את אותם מפגשים ועשייה משותפת.

אילן גאל-דור: אפשר לעשות מסעות ביחד, אפשר להתנדב ביחד, בהחלט אפשר לעשות הרבה דברים טובים.

אילן גאל-דור: הדבר השני, העלינו את זה פה בשנה שעברה, אני העליתי את זה כאן, לקבוע את יום האחדות כיום שיצויין על ידי ממשלת ישראל כהחלטה.

אילן גאל-דור: והוגשה טיוטה שהגישה חברת הכנסת מירב בן ארי, שקיווינו שהיא תהיה פה היום, היא התחילה את התהליך.

אילן גאל-דור: זאת אומרת, התהליך נמצא בגלגלים פה וצריך - - -

יעקב מרגי: מה זה ביומן?

יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי מהו הסטטוס?

יהודה גליק: היא הגישה הצעת חוק או לא הגישה הצעת חוק?

ענת שוורץ וייל: אני ענת, נעים מאד, אני מנהלת את יום האחדות.

יעקב מרגי: מטעם?

ענת שוורץ וייל: מטעם "גשר", הוגשה הבקשה.

יעקב מרגי: יש פ'?

ענת שוורץ וייל: יש פ' וכרגע בודקים באיזה משרד יהיה נכון, שהיום הזה יישב בו.

יעקב מרגי: אני תמה שהיא לא הצליחה לעשות את זה, כל כך פשוט.

יעקב מרגי: אני אדבר אתה, אוקיי, טוב מאד.

יהודה גליק: הגיוני שיש ויכוח בין המשרדים, מי - - -

יעקב מרגי: זה לא יכול להיגמר בלי ויכוח, בסדר.

ענת שוורץ וייל: אז בואו, נפתח את זה - - -

יעקב מרגי: אתמול סיימנו בוועדה הזו, הצעת חוק בקריאה שלישית, ציון יום ההצדעה לתרומתה של העדה הדרוזית.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, את יודעת מה, הלוואי וזה היה הקושי היחיד של משרדי הממשלה, לאמץ חוקים, כי זה לא חוק - - -

ענת שוורץ וייל: הביקורת שקיבלנו במשרד וטוב שקיבלנו את זה, היא שיש הרבה מאד ימים בלוח השנה.

יעקב מרגי: למי זה מפריע?

ענת שוורץ וייל: אבל יש משהו ביום האחדות שדווקא בסביבה הישראלית - - -

קריאה: לא ברור שצריך.

ענת שוורץ וייל: זה מאד מאוד חשוב.

ענת שוורץ וייל: הפלטפורמה של יום האחדות - - -

יעקב מרגי: מעניין אותי איזה משרד אמר שיש יותר מדי ימים בלוח, כי עובדה, אתמול הצלחנו להעביר הצעת חוק שנולדה לא לפני הרבה זמן וגמרנו אותה בקריאה שניה ושלישית.

יעקב מרגי: כשרוצים, אמר זאת האדם שקדם לי לא בהרבה שנים, "אם רוצים אין זו אגדה".

יהודה גליק: יעקב, השאלה היא מי יהיה.

יהודה גליק: כשאתה מעביר על יום הדרוזים, אתה יודע איזה קהל אתה מקבל את הבוחרים שלו, יום האחדות הוא לא מספיק אטרקטיבי, הוא לא מביא לך קולות.

יעקב מרגי: אני רוצה להאמין ששרי הממשלה שהתנגדו הם לא - - -

ענת שוורץ וייל: אני אשמח בסוף הישיבה ללוות אותך למשרד ולספר לך.

יעקב מרגי: אני אקח את הנתונים, תודה.

יעקב מרגי: אנחנו נעבור מימין לשמאל כשמשרד החינוך יתכבד לסוף כדי שיתייחס בסוף.

יעקב מרגי: מישהו רוצה להתייחס סביב השולחן?

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

יעקב מרגי: משרד החינוך בסוף.

יעקב מרגי: בבקשה.

נורית דוידי: נורית דוידי, תושבת שדרות, ראש תחום חינוך ברשת אמי"ת - - -

יעקב מרגי: דוידי?

יהודה גליק: אשתו של?

נורית דוידי: גם.

יעקב מרגי: אשת ראש העיר.

קריאה: ניסתה להימנע.

יעקב מרגי: היא לא יכולה.

יעקב מרגי: דוידי, היא לא יכולה להעלים.

יהודה גליק: גברת שדרות, האישה הראשונה של שדרות.

נורית דוידי: רשת אמי"ת מייצגת את הנושא של חיבורים – חברה ישראלית.

נורית דוידי: זה ארבע שנים הרשת יצאה לכל מיני מיזמי חיבורים ואודות ל"גשר", עם מיזם של יום שבת ועוד מפעלים, אנחנו זוכים לקיים מפגשים משמעותיים.

נורית דוידי: הרשת מונה למעלה ממאה בתי ספר וכולם מקיימים עם כל המגזרים.

יעקב מרגי: אתמול היה אצלי בישיבה מנכ"ל הרשת.

נורית דוידי: ד"ר אמנון אלדר.

נורית דוידי: הרשת מונה בתי ספר ממלכתיים וגם ממלכתיים דתיים ואני רוצה לומר, שאחרי ארבע שנים שאנחנו מקיימים מפגשים, יש משהו יפה בדיונים ואני בעד, אני רק קוראת למשרד החינוך לתת לנו עוד סיוע ופלטפורמות לקיים מיזמים משותפים.

נורית דוידי: אמר בוגר רשת אמי"ת, זכרונו לברכה, הדר גולדין, שבמפגשים הוא היה רואה כל אחד שמסתגר בעמדתו.

נורית דוידי: הוא בא ואומר: הבנתי, הבנתי, הבנתי, אני יודע מי אני ואתה תדע מי אני, אני אשמע ממך אבל אתה תדע מי אני וחזרתי עם זהות יותר ברורה מי אני.

נורית דוידי: אבל במיזמים משותפים שיושבים יחד ובונים משהו, יצירה משותפת, אנחנו צריכים פה פלטפורמה.

נורית דוידי: אני חושבת שזה משרד החינוך שצריך לייצר בקרב מוסדות החינוך את הבסיס.

נורית דוידי: מסעות משותפים, מסע ישראלי, חברה ישראלית, זה הסיפור של כולנו.

נורית דוידי: מסע ישראלי, שהוא אחד המיזמים הגדולים והיפים, צריך לצאת בצורה שהיא משותפת, שהיא יחד יוצרת.

נורית דוידי: אם נייצר יחד משהו בדרך יקרה לנו משהו ונבין את השיתופיות בינינו אבל אם כל היום נדבר במעגלים, שהם בסדר, על ניהול מחלוקות בחברה הישראלית, יש עכשיו מיזם של מרכז קטיף, מרכז רבין וההורים של שירה בנקי, מקסים.

נורית דוידי: אם אנחנו לא יודעים עדיין לעשות שלום, לפחות נדע לנהל מחלוקת.

נורית דוידי: אנחנו גם לא יודעים לנהל מחלוקות ולייצר שיח שכזה.

נורית דוידי: לכן אני קוראת פה, בבמה הזאת, רשת אמי"ת שהיא יוצאת להרבה חיבורים, למעלה מ-90% של בתי הספר שלנו מקיימים את המפגשים הללו, אני אומרת - - -

יעקב מרגי: אפשר דוגמה של מפגשים, איך?

יעקב מרגי: מה?

נורית דוידי: אנחנו יושבים ומייצרים מעגלים משותפים.

נורית דוידי: למשל, אנחנו ממלאים דף פייסבוק משותף, ספר לי איך יום הששי שלך אבל אני ממלאה את זה על החבר והוא ממלא עליי ואנחנו קוראים אחד על השני - - -

יעקב מרגי: בתוך הרשת, לא יוצאים מהרשת.

נורית דוידי: לא, לא.

נורית דוידי: אנחנו נפגשים עם עוד - - -

יעקב מרגי: יוצאים מהרשת?

נורית דוידי: עם כל הרשתות, בהחלט.

נורית דוידי: היום יגיעו לכאן בתי ספר מאמי"ת גוש דן.

נורית דוידי: הם קיימו ששה מפגשים עם המגזר הערבי ואנחנו מנסים לא רק להציג את עצמנו אלא גם להבין אחד את השני.

נורית דוידי: ולכן אני אומרת, רק שיחות לא יעזרו.

נורית דוידי: אנחנו צריכים לצאת למיזמים משותפים וקיימות במשרד החינוך פלטפורמות רבות, רק בואו נעשה את זה יחד.

יעקב מרגי: מועצת ארגוני הנוער, שלומי קסטרו.

שלומי קסטרו: אני שלומי קסטרו, מנכ"ל מועצת ארגוני הילדים והנוער.

שלומי קסטרו: עשרים ושניים ארגוני נוער מכלל ההחברה הישראלית, ערבים, חרדים, יהודים, גוונים בתוך החרדיות - - -

יעקב מרגי: אתה יודע, עוד לא זכיתי, בשלש שנים פלוס שאני כאן בוועדה, שיבוא לדיונים, לדוגמה, מנכ"ל תנועת נוער מסוימת.

יעקב מרגי: אחד הגיע בגלל הטרדות מיניות, קראנו לא לפה בהבאה, אבל למה?

יעקב מרגי: אני מציין את זה לשבח שאתה מגיע.

יעקב מרגי: אני לא נוזף באלה שבכיתה על אלה שאיחרו לכיתה.

שלומי קסטרו: תודה ואני חושב שהם עושים עבודה נפלאה - - -

יעקב מרגי: גם אני חושב, מה הקשר?

שלומי קסטרו: מבחינתנו, כל סוגיית החיים המשותפים נמצאת על סדר היום והאתגר הגדול, אגב, שאנחנו פוגשים, הוא הסיפור דווקא של ההורים.

שלומי קסטרו: צריך לומר שהנוער, כשאתה פוגש אותו ואתה מזמין אותו ומזמן אותו למפגשים, אז אתה פוגש פתיחות מאד גדולה לבוא ולעשות את זה וזה מדהים.

שלומי קסטרו: אני חושב שיש לנו אתגר גדול מאד עם ההורים ואנחנו עושים בדבר הזה.

שלומי קסטרו: הדבר השני שאני רוצה להגיד, הוא על החינוך הבלתי פורמאלי.

שלומי קסטרו: אילן פתח ואמר שהזרמים ובאמת הם מופרדים וכול'.

שלומי קסטרו: למרות שנעשים מאמצים בתוך בתי הספר, אני חושב שהמרחב של החינוך הבלתי פורמאלי שאנחנו פועלים בו, תנועות הנוער פועלות בו, ארגוני הנוער פועלים בו, הוא המרחב שבו אפשר יחסית בקלות, לייצר מפגשים, חיים משותפים, מפגשים שמקדמים שיח, מחלוקת בין מקומות שונים.

שלומי קסטרו: ולכן אני חושב שכדאי שגם המדינה והמשרד – ואנחנו נתכנס כאן ב-12 ביוני לדיון כאן, תכיר בחינוך הבלתי פורמאלי כמרחב הרבה יותר חשוב ותנהל אותו בצורה הרבה יותר מקצועית מאיך שזה מתנהל היום, באופן חובבני בעינינו.

שלומי קסטרו: הדבר השלישי, אני פונה לכבוד היו"ר כי הוא יושב כאן ורואה הרבה דברים.

שלומי קסטרו: אני חושב שצריך לשים לב למקומות שבהם המדינה ויש לה כוח עצום, עושה הפרד ומשול.

שלומי קסטרו: יכול להיות בתקנות, יכול להיות בחלוקת משאבים או דברים, שאותנו בשטח, זה פוגש אותנו באתגרים מאד מאוד גדולים.

יעקב מרגי: אתה מדבר בסיסמאות.

יעקב מרגי: גם בהערה הקודמת.

יעקב מרגי: אני אחזור להערה הקודמת.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם אתה היית רוצה שהמדינה תנהל את החינוך הבלתי פורמאלי.

שלומי קסטרו: לא.

יעקב מרגי: תן לי, אני אסביר.

יעקב מרגי: אנחנו לפעמים רוצים לשפר משהו, המדינה תומכת או בתקנה תקציבית או בסעיף תמיכות, בארגוני הנוער וטוב שכך והמגמה בעלייה.

יעקב מרגי: אנחנו מייחסים חשיבות לערך המוסף של תנועות הנוער וארגוני הנוער.

יעקב מרגי: אין ספק, יש להם תרומה ואנחנו באמת מצפים מהם הפוך, לא לעבוד בתבנית של המשרד, לעבוד מחוץ לקופסה.

יעקב מרגי: צרכי ההחברה הישראלית, האתגרים של ההחברה הישראלית, ברגע שתיכנס לזה שמדינה תנהל אתכם, אתה תיכנס לתוך תבנית.

יעקב מרגי: תחשבו, אני לא מגבש עמדות ועכשיו, כשאתה אומר לי הפרד ומשול, תסביר לי מה אתה אומר.

שלומי קסטרו: החלק הראשון אני מסכים אתך.

שלומי קסטרו: אולי המילה הנכונה היא מעורבות.

שלומי קסטרו: רק לציין, זה אמנם יום חגיגי אבל 1.4% בלבד מתקציב משרד החינוך נמצא בחינוך הבלתי פורמאלי.

שלומי קסטרו: זאת אומרת, גם בסוגיה הזאת צריך לעשות איזשהו מהלך.

יעקב מרגי: זו אמירה שהיא, לא מצאנו כלום.

שלומי קסטרו: אוקיי, סבבה.

יעקב מרגי: אתה יכול לבוא לומר, אני חושב שהמדינה לא משקיעה למרות הגידול והעלייה, המדינה צריכה להשקיע יותר בחינוך הבלתי פורמאלי.

אילן גאל-דור: גם 1.4% הם 60 מיליארד, זה המון כסף.

יעקב מרגי: לכן אמרתי לו, זה לא נכון לבחון את זה כך, בבקשה.

שלומי קסטרו: אני אגיד את הדבר השני.

שלומי קסטרו: אני חושב שבאמת יש פה יום חגיגי סביב הדבר הזה, אבל יש מקומות שבהם המדינה עושה הפרד ומשול וזה משית עלינו בסוף, על גופי החברה האזרחית, על האוכלוסיות שאתן אנחנו עובדים, זה משית אתגרים מאד גדולים, שבסוף אתה צריך לעשות את המפגשים בין האנשים ולדבר אתם והכול טוב אבל מסתכלים רגע למעלה ואומרים: כן, אבל.

יעקב מרגי: אתם לא תנועת נוער, אתם ארגון נוער.

יעקב מרגי: זה הפרד ומשול.

יעקב מרגי: בוא נגיד, זה מועדון האליטיסטים, תן לי, אני אומַר מה שאני יכול.

יעקב מרגי: אני חופשי, עליי אף אחד לא בא, אף אחד לא מאיים, גם כשמאיימים עליי אני נהיה יותר קיצוני, זו תכונה כזו.

יעקב מרגי: יש חיה שהולכת להתאבדות שלה, זה אני, זה ידוע, זה הערך המוסף היחיד שיש לי.

שלומי קסטרו: אחד מהם.

יעקב מרגי: אז מה אני אומר?

יעקב מרגי: המדינה צריכה להתעורר ולהתעשת.

יעקב מרגי: התרחשו כאן דברים במדינה, גם בתחום האקדמיה זה נכון ויש את המועדון האקסקלוסיבי של האוניברסיטאות במחקר, יש את המכללות שהוכיחו את עצמן גם בתחום המחקר אבל נותנים להן טיפין טיפין, במקום לפתוח ולתת העצמה.

יעקב מרגי: כמובן, הכול תוך כדי הבטחת הרמה והבטחת המצוינות, גם בקטע של תנועות הנוער וארגוני הנוער.

יעקב מרגי: ארגוני הנוער קמו כי אי אפשר כבר לפתוח תנועות נוער ונתקעים בכל מיני התנסחויות פרוצדוראליות.

יעקב מרגי: אני חושב שכן צריך, המדינה צריכה לבוא לומר בגדול, מהו מבחינתה ארגון נוער או תנועת נוער, אני חושב שצריך להוריד את ההגדרות, לעשות את זה אחד, להפוך את זה לאחד, שיהיו עשרים איש, שלושים ארבעים וחמישים וששים – שיהיו.

יעקב מרגי: המקנא אתה לי?

יעקב מרגי: מי ייתן "וכל עם ה' מבין", כולם צריכים לעשות, זה מפרה תחרות, זה מפרה.

יעקב מרגי: אני מלווה ואני יודע מה קורה, זה חשוב וכל אחד בייחודיות שלו וביצירתיות שלו ועושים מיקס כזה.

יעקב מרגי: אם יהיו מפגשים, אז זה בכלל וואוו, מה שזה ייתן פה בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: הגיע הזמן שהמדינה תתווה בגדול את הכיוון של החינוך הבלתי פורמאלי, לתקצב אותו בקריטריונים אחידים.

יעקב מרגי: זו הסיבה שכשהערתי, שלא הערתי סתם, לא לחינם, אלא למה שהם יבואו פה, הם מצ'ופרים ומתוקצבים אז למה שהם יבואו לפה?

יעקב מרגי: להגיד לך כמה משתכר מנכ"ל תנועת נוער מסוימת?

יעקב מרגי: למה שיבוא?

יעקב מרגי: כי הוא מוגן, יש לו את המשרד שמגן עליו, במקום לפתוח את השורות, להפסיק עם ההגדרה שבין תנועות נוער לארגוני נוער.

יעקב מרגי: החינוך הבלתי פורמאלי כבר קבע את שביתתו במערכת החינוך הישראלית, יש לו את הערך המוסף שלו, יש את התרומה, צריך לשדד מערכות, לפתוח הכול מחדש, לתת איזו דחיפה קדימה.

יעקב מרגי: אני מבין את הקשיים, אתה לא נוגע עם ההפרד ומשול אבל זה מה שאני מדבר עליו בגדול, כנ"ל גם במחקר.

יעקב מרגי: מה לעשות, לא כולם פתוחים ואמיצים, יש כאלה שחיים מחרדות, יש כאלה שגיבשו, הפכו את זה לעדה, השני למקצוע ואחד מתפרנס מחרדות וחששות.

יעקב מרגי: בבקשה, זאב גולדבלט.

זאב גולדבלט: פורום ועדי ההורים היישוביים.

זאב גולדבלט: הכרת האחר וכיבוד האחר זה צו אנושי וכמי שפעל ופועל גם היום לביסוס נציגות הורים יציגה לכלל הורי ישראל, מכל המגזרים, הדתות, הפריסה הגיאוגרפית, הרמה הסוציואקונומית או רמת ההשכלה, נושא זה, מן הסתם, הוא נר לרגלינו.

זאב גולדבלט: לכן אנחנו מכילים בפורום ועדי ההורים היישוביים את כולם; יהודים, מוסלמים, דרוזים, נוצרים, עשירונים עליונים, מעמד ביניים, עשירונים תחתונים, מגבול הצפון ועד אילת.

זאב גולדבלט: מפרופסורים ועד חסרי השכלה הפועלים למתן הזדמנות טובה יותר לילדיהם.

זאב גולדבלט: המטרה של כולנו היא לשפר את מערכת החינוך ולבטל את המכשלות המונעות שוויון הזדמנויות בחינוך, כמו למשל במה שהולך להיות נדון בעוד חצי שעה – תשלומי ההורים.

זאב גולדבלט: אנחנו מאמינים שההורה הוא גם המחנך או מחנך העל של ילדיו ולכן, עלינו ההורים לשמש דוגמה לנוער.

זאב גולדבלט: וזה בדיוק מה שאנחנו עושים בפורום.

זאב גולדבלט: תודה.

יעקב מרגי: יובל, תציג את עצמך.

יובל חלביה: יובל חלביה, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.

יובל חלביה: ציפיתי ליותר אנשים, האמת, כי זה נושא שהוא באמת - - -

יהודה גליק: תארגן מריבה – יבואו הרבה אנשים.

יובל חלביה: אני אומר את זה כאמירה.

יובל חלביה: כשאני היום בשנה האחרונה הסתובבתי וראיתי בני נוער ואני שומע מתוך מועצות, עלה לי איזשהו ניצוץ.

יובל חלביה: אני חייב לציין שאני יוצא עוד פחות מחודש לחיים האזרחיים ואני יוצא עם תקווה מאד מאוד גדולה.

יובל חלביה: תקווה מאד מאוד גדולה כי אני רואה את הכוח שיש לנוער היום, כי הנוער עושה את השינוי הזה, הנוער חותר לשינוי הזה.

יובל חלביה: כשאני מסתכל היום על לבוא בתלונות על הנוער ככה והנוער ככה, אחד הדברים שהכי מכעיסים אותי, כל מי שאומר לי אני אומר לו: קח, תסתכל בפייסבוק, תראה איך עולם המבוגרים, זה שמנסה פה להטיף לנו, תראה איך הוא מתנהל ואיך הוא מתנהג וגם איך הוא מגיב למחלוקות כאלו ואחרות - - -

יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך, בשביל האיזון, כמו שאומרים בביקורת ובאים "הנוער של היום" אני אומר: רבותי, אל תעשו הכללה.

יעקב מרגי: גם כשאתה עושה למבוגרים אל תעשה.

יובל חלביה: אני אתן דוגמה מתוך עולם מועצות התלמידים והנוער.

יובל חלביה: שנה שעברה הרי איחדו את מפות החברה הערבית עם המחוזות הגיאוגרפיים ואחד הדברים שאני רואה היום, שנה אחרי, זה המפגשים שנוצרו בין בני הנוער מן המחוזות הגיאוגרפיים הרגילים, רשויות גם, לבין הערביות.

יובל חלביה: אתה רואה את האיחוד שנוצר שם, שהוא איחוד מאד מאוד יפה ומאד מעצים.

יובל חלביה: ישב בן נוער מהחברה הערבית, מוסלמי ואמר: אני רוצה לשרת את המדינה, אני לא יכול לשרת את המדינה.

יובל חלביה: יושב לידו נער דתי ואתה יודע, מתחיל השיח סביב הנושא הזה של תרומה למדינה ואיך אני תורם למדינה, גם איך אני תורם לכפר שלי.

יובל חלביה: אחד תורם לכפר, אחד תורם לעיר, אחד תורם למדינה עצמה, כל אחד בדרך שלו.

יובל חלביה: מבחינת העניין הזה אני מאמין שהשינוי שאנחנו מדברים עליו מבחינת האחדות, הוא לא יבוא לא בשנה הזאת ולא בשנתיים הקרובות אלא הוא יבוא כשבני הנוער יהיו עולם המבוגרים, אני מאד בטוח בזה.

יובל חלביה: והדבר שנורא חורה לי במיוחד, הוא שיש המון - - -

יעקב מרגי: אתה יודע, שמעתי את הנאום הזה כשאני הייתי נער ואני עכשיו בעולם המבוגרים ועוד לא הגיע.

יעקב מרגי: אתה אופטימי אבל בסדר.

קריאה: מקלקלים אותם בדרך, עד שהם נהיים מבוגרים אנחנו מקלקלים אותם.

יובל חלביה: הנושא שנורא חורה לי זה כמות הארגונים וכמות העמותות שפועלים לכל הנושא של שלום ואחדות.

יובל חלביה: יש מיליונים כאלה.

יובל חלביה: השאלה היא מה מאחד אותם, מה מאגד אותם וזה תקף לכל נושא שאני פורט לפעמים, אבל מה מאגד אותם, כי אתם יודעים, כמו שהארגון האחד עובד הארגון השני לא עובד כך ואז אתה יוצר איזשהו בלבול אצלנו, גם כנוער.

יובל חלביה: זה דבר שאני חייב להעלות - - -

יעקב מרגי: רגע, אני מנסה לרדת לסוף דעתך.

יעקב מרגי: לו יצוין שבבית הספר שאתה למדת בו, היה פעיל ארגון נוער אחד או תנועת נוער אחת, זה היה נראה לך סביר?

יובל חלביה: לא, לא כתנועת נוער - - -

יעקב מרגי: הרי לא כולם חושבים אותו דבר, לא כל אחד מעניין אותו, כל אחד רוצה לתחום, לתרום או לפעול עם אג'נדה אחרת או עם כיוון ערכי אחר.

יובל חלביה: תראה, אני לא מדבר מבחינת - - -

יעקב מרגי: אני שואל - - -

יובל חלביה: אני לא מדבר מבחינת אג'נדה, אני מדבר על קווים כלליים, קווים מנחים שאם אני עכשיו מחנך למשהו דרך ארגון התנועה שלי, לאו דווקא ארגוני תנועת נוער, דווקא יותר העמותות שפועלות, אבל ברגע שאין לי קו כללי, קו מנחה, אז מגיע מישהו לבית ספר, עושה איזושהי פעילות עם דתיים וחילוניים, ואז מגיע עוד אחד שזה גם עם דתיים חילוניים אבל כאן זה שונה לגמרי.

יובל חלביה: איפה הדבר שמאחד אותנו?

יובל חלביה: איפה הקו המנחה הזה?

יעקב מרגי: אמרתי שהגיע הזמן שמשרד החינוך יתווה את הכיוון, את הכיוון, לומר: אתם רוצים תמיכה – אין בעיה, אני רוצה לפחות בפול הערכי, אני דורש מכם א', ב', שהאחדות תהיה משהו מוביל.

יעקב מרגי: מספר פרמטרים מובילים, שהם האתגר של ההחברה הישראלית.

יעקב מרגי: לתת לי חינוך, אני מצפה שמערכת החינוך תחנך אותי.

יעקב מרגי: החינוך הבלתי פורמאלי – אני מצפה ממנו שייתן לי משהו שאיך אומרים, אחי-סמך למעגל או צמוד אליו או סמוך למערכת החינוך, שייתן את הערך המוסף, הערכי, האתגר של ההחברה הישראלית.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אפילו החזון של בני הנוער, העתידי, משהו - - -

יובל חלביה: אני רק אגיד לך, שב-27 ביוני שזה ממש בימים הקרובים, עומד לצאת חזון הנוער לשנת המאה של המדינה, פלטפורמה ענקית שהולכת לתת לכל תלמיד ותלמידה במדינת ישראל.

יובל חלביה: וההשקה וההכרזה שלו תהיה ב-27 ביוני, בכל התחומים.

יובל חלביה: מנהיגות, חינוך, בריאות, כלכלה, ביטחון, כל הדברים האלה ואני חייב לציין שאתם תראו דווקא מתוך שיח החזון, שהנוער חושב אחרת, רוצה שינוי.

יובל חלביה: וברגע שאנחנו נחתור כולנו ביחד, גם כל המבוגרים, בצורה הרבה יותר חזקה, עם כללים הרבה יותר ברורים, איך אנחנו עושים את זה, אנחנו לא ניצור את הבלבול הזה גם אצלנו כבני נוער וגם לא את הבלבול בהחברה הישראלית.

יובל חלביה: אנחנו צריכים לחשוב כולנו ביחד, כל ההחברה הישראלית, איך אנחנו הופכים את ההסברה הזו, שלא תהיה "אל תכתבו את זה ואל תעשו את זה" אלא בוא נראה בפועל בשטח, נעלה את זה למודעות הציבורית ואז אתה יוצא מאיזושהי נקודת מבט - - -

יעקב מרגי: אני לא אומר: אל תכתבו את זה.

יעקב מרגי: גם תלוי איך אתה כותב, איך אתה מביע, הדרך.

יעקב מרגי: יהודה גליק, אפילו לפני כן, את הזכרת, גברת דוידי, את המסע הישראלי.

יעקב מרגי: המסע הישראלי הוא אחת היצירות היפות, שמערכת החינוך אימצה.

יעקב מרגי: חלק, לא כל בתי הספר מאמצים את המסע הישראלי.

יעקב מרגי: אני אומר משיחות עם בני נוער, צָיין לי בשנתיים האחרונות משהו שהרגשת שהלבֵנה זזה אצלך, שאתה א', ב', ג' ד', ה' וחלק גדול הצביעו, ברמה האישית, שהמסע הישראלי עשה להם את השינוי.

יעקב מרגי: נכון, זה התמסחר קצת, נכון שיש כמה מסעות ישראלים אבל אם אני הייתי קורא קריאה פה, למשרד החינוך, ביום הזה, זה באמת לראות איך מסע ישראלי הופך להיות משהו build בפעילות של בית הספר, לקראת הוצאת הילדים לאזרחות, לקראת כל הבוגרים של מערכת החינוך, זה אחד הדברים.

יעקב מרגי: גם פעולות שעושים ארגוני הנוער ותנועות הנוער, יציאות כאלו, גיחות עם משמעות, לא גיחות סתם, גיחות עם משמעות, אני תמיד התקוממתי כשהיו באים אליי: תתקצב אותנו ללכלך את הסניף בצבע.

יעקב מרגי: הייתי שונא את זה, הייתי מתעצבן, איזה היגיון יש בזה?

יעקב מרגי: הייתי מתפוצץ מזה.

יעקב מרגי: חודש אחרי כן תבואו: צריך לצבוע.

יעקב מרגי: משהו משמעותי, גיחות משמעותיות שמביאות את הוואוו הזה, את השינוי שכל אחד לוקח אתו.

יעקב מרגי: כולנו יודעים על מה אנחנו מדברים, רק צריך לעשות את זה.

יעקב מרגי: ענת, לפני כן גליק, אני אתן לך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת גליק.

יהודה גליק: אדוני היושב ראש.

יהודה גליק: קודם כל, אהבתי, אתה נתת דוגמה - - -

יעקב מרגי: לא מאמין לך, אתה אוהב לכולם.

יעקב מרגי: יכול להיות שזה - - -

יהודה גליק: אהבתי, אתה נותן דוגמה.

יהודה גליק: אני ראיתי שבאו והציעו לך מה לשתות, שחור או לבן, אמרת: יש פה אחדות, יהיה גם וגם.

יהודה גליק: זה יושב ראש ועדה שלא רק מדבר, הוא גם מבין.

יעקב מרגי: הוא מדבר על מתוק כל הזמן והוא כעס למה לקחתי סודה.

יעקב מרגי: הוא ציפה שהכול יהיה מתוק.

יעקב מרגי: בבקשה.

יהודה גליק: לפני כחודש וחצי כולנו היינו עדים לנאום במעמד פרס ישראל, של גברת מרים פרץ.

אילן גאל-דור: נאום מדהים.

יהודה גליק: ואני שמתי לב, לא רק הנאום - - -

יעקב מרגי: מרים פרץ היתה באר-שבעית והדובר גם באר-שבעי לשעבר והיושב ראש של הוועדה גם באר-שבעי.

יעקב מרגי: חצי שולחן, הנה, תראה כמה אצבעות.

יהודה גליק: מחר בערב אני נואם - - -

יעקב מרגי: גם אלון דוידי - - -

אילן גאל-דור: השאלה היא לא מי נולד איפה אלא מי נשאר לגור שם.

יעקב מרגי: נכון, אתה צודק.

יעקב מרגי: מי שנשאר בנגב אני מצדיע לו.

קריאה: היא גרה בגבעת זאב, זה לא פחות חשוב.

יעקב מרגי: כל מקום חשוב, מדן ועד אילת.

יהודה גליק: בכל אופן, מה שרציתי לומר הוא לא על הנאום, רציתי דווקא לומר על התגובה בקהל.

יהודה גליק: הרגשת פתאום חשמל, שכל הקהל קם על הרגליים ומוחא כפיים והרגשת שנאמרו פה מים צוננים לנפש עייפה וצמאה.

יעקב מרגי: היה שם חיבוק במה, הייתי שם במעמד, חיבוק של שני ג'ינג'ים משני קצוות, מרים פרץ וגרוסמן.

יעקב מרגי: והדובר שלנו גם ג'ינג'י, תכונות טובות.

יהודה גליק: אני רוצה לומר שהבנתי כמה שהציבור צמא למסרים האלה.

יהודה גליק: ומה היא אמרה?

יהודה גליק: היא בסך הכול אמרה שאנחנו כולנו פאזל אחד שלם ואי אפשר בלי אחד החלקים, אני לא מוכנה לוותר על אף חלק מהפאזל.

יהודה גליק: זה מה שהיא אמרה.

יהודה גליק: היא אמרה: אני לא מוכנה לוותר על אף חלק מהפאזל הזה.

יהודה גליק: הנאום הזה יושב אצלי, יושב אצלי.

יהודה גליק: בתנ"ך יש לנו מחלוקת בין בבל לירושלים.

יהודה גליק: בבל היא עיר שכולם אותה שפה, אותה דעה פוליטית ואותו מבנה וירושלים היא עיר של שלום, שיש בה ריבוי גוונים.

יהודה גליק: יכול להיות שאם לא נצליח להעביר את הנושא של יום האחדות, אז לפחות שיום ירושלים יהיה יום האחדות אבל לפחות איזשהו רעיון.

יהודה גליק: בכל מקרה, הנושא הזה, הצבור צמא לו.

יהודה גליק: אני לא מכניס בו פסימיות כיוון שאין לי ספק שהשיח היום, כמה שיש לי בעיה עם השיח היום, התקדמנו הרבה מאד מאז ואני חושב שהיום יש הרבה יותר יכולת הכלה.

יהודה גליק: ולכן, החשיבות של יום אחדות, החשיבות של להרגיל את הצבור, כל הזמן, להקשיב, לשמוע.

יהודה גליק: כמו שאמרתְ ממש כל כך יפה, תמיד אמרתי שאחד הכישלונות הכי גדולים של מדינת ישראל זה מילואים.

יהודה גליק: הרי למה באים למילואים, כדי לשכנע אחד את השני בדעה הפוליטית.

יהודה גליק: עוד לא זוכר פעם אחת שהלכתי הביתה ממילואים ואחד אמר: תשמע, השתכנעתי ואני עובר לצד - - -

יעקב מרגי: אני מכיר מילואימניקים שהיו אומרים: "אני באתי לנוח מהאישה".

יהודה גליק: רוב האנשים באים למילואים כדי לשכנע אחד את השני בצד הפוליטי, בסוף אף אחד לא שיכנע אז בזבזנו כל כך הרבה ימי מילואים, כי אם אתה בא כדי להגיד: וואיי, ראית איך נתתי לו, איך הכנסתי לו, איך אמרתי את הדברים האלה, איך נתתי לו מכה, עזוב, זה לא הדיבור, אם באת כדי להראות איך אתה יודע לשכנע את האחר, לכן, כמו שאת אמרת וכמו שנאמר פה, זו חוויה משותפת.

יהודה גליק: לכן, באמת, יושבות פה המקסימות האלו, נשים עושות שלום, אני אוהב אתכן, שולח לכן חיבוק גדול.

יהודה גליק: השבוע גם ישבתי בישוב יובלים בצפון, קמה שם בחורה אחת ואמרה: תשמעו, עד שלא הפגישו אותי עם הערבים שגרים פה או עם החרדים שגרים שם, זה לא היה אותו דבר.

יהודה גליק: לכן אני מחזק את כל הפועלים והפעילים שמקרבים ומפגישים ומארגנים פעילויות יחד, ולבי, שבעזרת השם נמשיך לעשות את הדבר הזה.

יהודה גליק: ידידי, יושב ראש מועצת התלמידים, זה טוב שיש לך מרץ שהכול ישתנה ביום אחד אבל תאמין לי, דברים משתנים ובעזרת השם עוד ימשיכו להשתנות, וגם כשזה בא מלמטה, לא צריך תמיד הקצבה מלמעלה, דווקא העובדה שזה בא מהצבור, זה הדבר הכי - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ענת, רצית להוסיף?

ענת שוורץ וייל: אני לא יודעת אם זה צוין פה כי איחרתי קצת ובעצם, היום זה ט"ו סיוון, ארבע שנים לזכר הנערים.

ענת שוורץ וייל: המשפחות לא יכלו להגיע, זה היעילות של הכנסת לקבוע את יום האחדות הרשמי בכנסת כיום הזה.

ענת שוורץ וייל: אני רוצה להגיד, כמי שמלווה את המשפחות, אמירות כמו של רחלי, ש"אני לא צריכה שתזכרו מי היו הבנים שלנו, אני צריכה שתזכרו מי היינו באותם ימים", או איריס יפרח, שהיא אומרת שעד אותו אירוע היא לא הכירה את ההחברה הישראלית ואיך ההחברה הישראלית נכנסה אליה הביתה, זה משהו שפותח אצלה כל כך הרבה דברים.

ענת שוורץ וייל: יום האחדות, ככה, בשנים הראשונות, היה משהו מאד מאוד מסיבי, משהו מאד גדול, כמו לידה מהירה, והיום הוא עדיין כזה, אבל אנחנו צריכים להבטיח שהוא יהיה יציב.

ענת שוורץ וייל: לכן אני מחזקת את אילן במה שהוא אמר על החוק, אנחנו חייבים את החוק הזה, הוא חשוב, זו אמירה חשובה שיוצאת מבית המחוקקים שיהיה יום כזה בלוח השנה.

ענת שוורץ וייל: אנחנו רואים יותר ויותר דוגמאות כמה יום כזה, אנחנו בעצם קוראים לפגוש את השונה ממך, לצאת מאזור הנוחות שלך.

ענת שוורץ וייל: אנחנו כבר הוכחנו לעצמנו שאנחנו יודעים לצאת מאזור הנוחות שלנו ואני רק אספר כמה דוגמאות.

ענת שוורץ וייל: לפני כמה שבועות, בשם יום האחדות, התנהל טורניר כדורגל בישוב קרני שומרון, שאנחנו יודעים איפה זה על המפה, שאירחו את הכפרים הערבים סביבם, יחד עם עוד ישובים יהודיים ואתם רק יכולים להבין כמה צעד כזה הוא משמעותי בשביל שני הצדדים.

ענת שוורץ וייל: מרוב שהיה שם מוצלח, הם הולכים להמשיך שנתי, כתהליך מפגשים, סביב משחק ושיח.

ענת שוורץ וייל: והם יושבים שם ואומרים כמה הדבר הזה משנה את החיים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לסיכום.

ענת שוורץ וייל: רק לסיכום, שוב, לחזק את החוק.

ענת שוורץ וייל: שוב, אני אגש אליך בסוף, אנחנו חייבים לראות איך זה יכול להתקדם.

ענת שוורץ וייל: אני רוצה להודות לכולם ולהגיד שבאתר שלנו יש מפת אירועים, אפשר - - - כל מקום בארץ, פחות או יותר מתקיים, אנחנו מדברים על קרוב לארבע מאות אירועים שמתקיימים ברחבי הארץ.

ענת שוורץ וייל: ויש לנו פה רעיונות מה ניתן לעשות.

ענת שוורץ וייל: תודה רבה גם בשם המשפחות.

יעקב מרגי: אילן, אתה רוצה להוסיף משהו או משרד החינוך?

אילן גאל-דור: אני רוצה להוסיף משהו.

אילן גאל-דור: אני רוצה לנגוע במשהו שלא דיברנו עליו וזה הסיפור של מפגשים עם חרדים.

אילן גאל-דור: אם אתה מדבר על מפגשים מכוננים או משפיעים - - -

יעקב מרגי: עד עכשיו, המפגשים היחידים שהיו לי הם בצומת עם ההפגנות או שהפגינו ליד הבית שלי.

אילן גאל-דור: אני יכול להגיד לך שב"גשר" אבל זה לא רק אנחנו, להביא קבוצות למפגשים עם חרדים, זה אחד הדברים.

אילן גאל-דור: אני חושב שגם המגזר החרדי צריך לעבור שינוי בנכונות שלו להיפגש ולהיפתח ולארח.

אילן גאל-דור: יש, בחלק מבתי הספר, קוראים לזה שבת חרדים.

אילן גאל-דור: הולכים לירושלים או לבני ברק ועושים שבת כזאת.

אילן גאל-דור: זו חוויה שמשאירה רושם, שמשנה תפיסה.

אילן גאל-דור: צריך גם למצוא את אותם מקומות שהחרדים יבואו.

יעקב מרגי: תספר לי כשזה יקרה, בסדר?

יהודה גליק: לא, אבל שחלילה, נבקש שתקפידו שלא חלילה יקרה שהבנים ישבו קדימה והבנות אחורה, כזו דבר אני לא יכול לסבול, כזאת שערורייה.

קריאה: זה יום האחדות.

קריאה: שלא מרשים שזה יהיה בכלל.

יעקב מרגי: הנה, יהודה, התנהגת למופת כל הישיבה, אל תקלקל.

יהודה גליק: לא ציפית שזה יקרה עד הסוף, באמת.

יעקב מרגי: אתה יודע שיש לי ציפיות.

יעקב מרגי: טוב, משרד החינוך.

יעל קוטון: שלום, שמי יעל קוטון, אני ממינהל חברה ונוער, משרד החינוך.

יעל קוטון: קודמיי ציינו ואמרו את החשיבות של יום האחדות - - -

יעקב מרגי: רגע, את הממונה הארצית?

יעל קוטון: כן.

יעקב מרגי: על?

יעל קוטון: על מנהיגות צעירה.

יעקב מרגי: את בִּמקום?

יעל קוטון: אני החלפתי את שושי שפיגל, שהיא מובילה את הנושא, יחד עם דנה פרידמן מהמטה לחיים משותפים, אני מחליפה אותה.

יעל קוטון: בכל אופן, האנשים המלומדים והמכובדים הציגו מאד יפה את החשיבות של העיסוק בנושא האחדות.

יעל קוטון: אני אתחיל מזה שמשרד החינוך שותף ליום האחדות מזה ארבע שנים, מאז שהיום הזה יצא לאור, יחד עם "גשר", יחד עם המשרד לשוויון חברתי ועוד גופים חשובים ששותפים.

יעל קוטון: לקראת יום האחדות, משרד החינוך, גם, ביחד עם השותפים הרבים, הוציא ערכות של פעילות לכלל גילאי בתי הספר ולחינוך הפורמאלי והבלתי פורמאלי.

יעל קוטון: אנחנו רואים את יום האחדות כיום חשוב ביותר אבל כיום שיא שמסכם את הפעילות לאורך כל השנה.

יעל קוטון: יום האחדות לא יכול לעמוד בפני עצמו אלא חייב להיות חלק מתהליך שקורה לאורך כל השנה ואת התהליך הזה אנחנו מנסים להעמיק ולהרחיב, במעגלים רבים.

יעל קוטון: דובר כאן על התקנה, תקנת מפגשים, יש גם תקציבים של שעות ותקציבים לבתי ספר, אם אלה בתי ספר תאומים, אם זה דבר חדש שיצא השנה ודיברתם קודם על מסעות ואופק ישראלי, אבל בכל אופן, משרד החינוך רואה בנושא של קיום מפגשים בחברה הישראלית כדי לגשר על הפערים כדבר חשוב במעלה.

יעל קוטון: אני יודעת, יכול להיות שאנחנו צריכים להקצות לזה עוד ועוד תקציבים - - -

יעקב מרגי: אני אעזור לך, בסיכום אני אעזור לך.

יעל קוטון: אבל הדבר נמצא בהחלט על סדר היום עם הרבה מאד תכניות והרבה מאד עשייה.

יעל קוטון: גם העשייה שכאן נתנו לה דוגמאות, היא חלק מהעשייה של משרד החינוך, גם בארגוני הנוער, תנועות הנוער, רשויות מקומיות, בתי ספר וצוותי חינוך, אפרופו - - -

יעקב מרגי: תודה, תודה ובהצלחה.

יעל קוטון: בהצלחה במשך - - -

יעקב מרגי: אתן לך לייצג את כל הנשים בכחול בדקה.

אילנה דבורצ'ין: מה שרציתי לומר, קודם כל לברך, כי זה נראה לי נפלא לעשות יום כזה ולא ברור לי עד היום, שכחברה כל כך מגוונת ומורכבת לא עשינו.

אילנה דבורצ'ין: חשוב לזכור, אני הייתי שמה את הפוקוס על היום הזה כיום חג אזרחי.

אילנה דבורצ'ין: יש לנו המון חגים ולמה אני מדגישה אזרחי, כי צויינו כאן כל מיני דברים שקשורים לנו כיהודים, אמנם אמרנו ככה ב- 'וִישׁ', דרוזים, ערבים וכו' אבל עלינו לזכור שערבים הם לא תחת הכיפה הזאת, שאנחנו יהודים ומה שמאחד אותנו זה היותנו יהודים.

אילנה דבורצ'ין: שם הייתי מצפה ליותר פוקוס, בנושא של מפגשים, בנושא של קירוב לבבות.

אילנה דבורצ'ין: זה נראה לי מאד חשוב, גם במסע ישראלי שהייתי בו אין מספיק למגזר הערבי חשיפה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: איתן, אני ממש מסכם, לא יהיו דוברים נוספים ביום האחדות, כי סיכמתי כבר.

יעקב מרגי: בוא, אני גם בן אדם, זה דיון רביעי.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, אני רוצה קודם כל לברך על היום אבל אני רוצה בכל זאת אולי לקלקל את המסיבה.

איתן ברושי: דווקא מהבית הזה לא יוצאת רוח של אחדות, על בסיס האירועים בחוקים.

איתן ברושי: ואני רוצה לומר גם, משרד החינוך, הוא יכול ביום לדבר על אחדות ובערב הוא עושה פַּלגנות.

איתן ברושי: ואני רוצה לומר לך שהיה לו נאום מבריק בפרס ישראל, חמש פעמים הוא אמר: אנחנו משפחה אחת, כשהוא יוצא החוצה – הוא מפלג.

איתן ברושי: אמרתי מעל דוכן הכנסת לפני מספר ימים, שאי אפשר בבוקר או ביום לפלג את העם בדברים הזויים ובלילה לגייס אותו למילואים, מה שהיה לפני מספר שבועות כשגייסו למילואים.

איתן ברושי: אין גיוס על בסיס פלגנות.

איתן ברושי: שום דבר לא יכול לכפר על ההתנהגות של הכנסת והממשלה.

איתן ברושי: היא בדיוק הפוך עושה.

איתן ברושי: לכן שום יום פה לא יועיל.

איתן ברושי: ומשרד החינוך לא יכול להתחפש, משרד החינוך הוא שר החינוך.

איתן ברושי: ושר חינוך מוביל פילוג ולא - - -

יעקב מרגי: איתן, תודה, גם דעה כזו נשמעה.

איתן ברושי: צריך לשנות את ההתנהלות הזאת.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה ליו"ר הכנסת על יוזמתו לציון יום האחדות בכנסת.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשפחות היקרות, לתנועת "גשר – מפעלים חינוכיים" על הובלת מיזמי האחדות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לקחת את אותה אווירת אחדות, אווירת ההזדהות וההכלה לאותם ימים של האסון של המשפחות, ולהחדיר אותה כחלק מתכנית הלמודים של מערכת החינוך והחינוך הבלתי פורמאלי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות לאמץ ולתמוך בהצעת החוק יום האחדות, של חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להגדיל את התקציב המיועד למפגשים בין חלקי החברה הישראלית.

יעקב מרגי: הוועדה תעקוב אחרי יישום המלצות הדיון הזה.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.