ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 619, 2018-05-22 12:11

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, 22 במאי 2018, ח' בסיון תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: תוכניות מבדלות וסגירת פערים בחינוך לתלמידים יוצאי אתיופיה, לציון יום לקידום שוויון זכויות ליוצאי אתיופיה.

יעקב מרגי: אני קודם כול מודה לכנסת שיש יום מיוחד.

יעקב מרגי: אני מקווה שעד שהדברים ישתנו בחברה, לא נצטרך יום מיוחד לציון, שלא נצטרך לקדם אלא נדע ליהנות ממה שהחברה הישראלית על כל רבדיה וגווניה מעצימה אותנו, מקדמת אותנו, ביניהם גם העדה האתיופית.

יעקב מרגי: יש הרבה תחומים שהיא יכולה לקדם אותם, לדחוף אותנו, ואני מקווה בסך הכול, אם מסתכלים על פני כל הסקאלה, זה סיפור הצלחה במובנים מסוימים.

יעקב מרגי: יש עדיין מה לשפר, מה לשנות, אבל במובנים מסוימים סיפור הצלחה והכנסת מציינת זאת ואנחנו התכבדנו כוועדת החינוך לקיים דיון בנושא הזה, כשהדגש, תוכניות מבדלות וסגירת פערים בחינוך לתלמידים יוצאי אתיופיה, כשתוכניות מבדלות, אנחנו לא בעד תוכניות מבדלות.

יעקב מרגי: הייתי אומר, סגירת פערים וסגירת התוכניות המבדלות ליוצאי אתיופיה, כי אני חושב שאנחנו בגיל קליטה שכבר אפשר לחיות טוב מאד גם בלי תוכניות מבדלות.

יעקב מרגי: מי מוביל את היום הזה בכנסת?

קריאה: פנינה תמנו, דב חנין וחבר הכנסת נגוסה.

יעקב מרגי: שלושתם לא נמצאים כאן.

יעקב מרגי: אם הם יגיעו, ניתן להם את הקרדיט שמגיע להם.

קריאה: ואגודת יהודי אתיופיה.

יעקב מרגי: אני אומר אחר כך.

יעקב מרגי: יש כמה אגודות.

חנה אלעזר: אדוני, אבל אנחנו, אגודת יהודי אתיופיה, ביחד עם החברים שמנית קודם, ארגנו את היום.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: מגיע לכם הקרדיט ואנחנו מודים לכם.

יעקב מרגי: מישהו רוצה לדבר מטעם האגודה?

חנה אלעזר: חנה אלעזר.

חנה אלעזר: אנחנו אגודת יהודי אתיופיה.

חנה אלעזר: בעבר קראו לנו האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

חנה אלעזר: אנחנו ארגון סנגור ושינוי מדיניות.

קריאה: סליחה, אתם אותו גוף שזיוה מקונן הייתה בראשו?

חנה אלעזר: כן.

חנה אלעזר: לצערנו הרב לאחר המחאה וגם לפני כן, הסוגיות של יוצאי אתיופיה לא מגיעות מספיק לכנסת ואם הן מגיעות, הן מגיעות רק לוועדת עלייה וקליטה, ולצערנו אנחנו צריכים לקיים יום כזה מיוחד כדי להביא את כל הסוגיות הקשורות ליוצאי אתיופיה.

חנה אלעזר: אני שמעתי מכמה חברי כנסת וגם אנשים שהגיעו, שזה לא נוח לקפוץ מוועדה לוועדה וכולם חשובים והכול טוב, אבל אנחנו באמת מקווים שהנושאים שלנו ידונו לאורך כל השנה בכל הוועדות, ופני הכנסת הם פני החברה.

חנה אלעזר: אם פה מפלים אותנו ולא מתייחסים אלינו כשווים, אז גם החברה.

חנה אלעזר: אתם רואים מה שקורה בשטח.

חנה אלעזר: זהו.

יעקב מרגי: הסוגיות של יהדות יוצאי אתיופיה לא צריכים לידון בוועדת העלייה והקליטה בלבד.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: זה מה שהיא רצתה לבטא.

יעקב מרגי: זה מה שקורה כאן, ולאו דווקא.

יעקב מרגי: בכל ההיבטים, בכל המשמעויות של כל ועדות הכנסת הנוגעות בדבר, אם זה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועדת החינוך, הוועדה לזכויות הילד.

יעקב מרגי: כשלוקחים את הנושא של העדה ומתקדמים בו נטו בוועדת העלייה והקליטה, אנחנו לא יוצאים מהקופסה, וזה מה שאמרתי בדברי הפתיחה שלי.

יעקב מרגי: אנחנו נגד תוכניות מבדלות.

יעקב מרגי: אנחנו בגיל קליטה כזה שכבר יכולים להרשות לעצמנו, במושגים של תינוק שהולך וגדל, חי נושא את עצמו, הוא עצמי.

יעקב מרגי: אני מבחינתי אמרתי את זה גם לכמה חברות של האגודה.

יעקב מרגי: מבחינתי אני רואה בזווית מסוימת גם סיפור הצלחה עם כל הקשיים האובייקטים שהיו וישנם.

יעקב מרגי: מה שקורה בשנים האחרונות זה סיפור של המראה וסיפור של הצלחה שאני מקווה שגם נצליח להוריד אותו לכלל החברה, שזה יהיה מנת חלקה של כל החברה.

חנה אלעזר: הצלחה?

מאיר כהן: כן, יש בו גם קצת הצלחה.

מאיר כהן: כן, למה לא?

קריאה: זה לא המשפט הפותח היום.

יעקב מרגי: לא נכון, זה סיפור הצלחה.

קריאה: כי תראו את המימדים ותראו את התוצאות.

יעקב מרגי: גבירתי, זו גורלה של קריאת ביניים לא מאושרת.

יעקב מרגי: את כבר ירדת לסוף דעתי, את כבר מפרשת אותי וכבר יש לך מה לומר על הפירוש שלי.

יעקב מרגי: תני לי לסיים בבקשה.

יעקב מרגי: כשאני אומר, במובנים מסוימים, את היית צריכה לבד להבין, זה סיפור הצלחה, עם הסיבות האובייקטיביות, והשאיפה שלנו את סיפור ההצלחה הזה להביא למטה ברוחב הפירמידה לכולם.

יעקב מרגי: זה האתגר גם של האגודה, זה האתגר שלנו כמחוקקים.

יעקב מרגי: זה האתגר שלנו כוועדת החינוך בתחומי החינוך, התרבות והספורט של הוועדה.

יעקב מרגי: אני לא שם.

יעקב מרגי: איפה שיש בעיות, צריך לטפל בהן.

יעקב מרגי: הבעיות שמאפיינות היום את בני העדה, מאפיינות גם חלקים אחרים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: החברה היא רב-תרבותית, ואני קונה את מה שאמרת, בצורה הכי בוטה.

יעקב מרגי: כן, המקום שלי לא בוועדת העלייה והקליטה בלבד.

יעקב מרגי: שיתייחסו בוועדת העלייה והקליטה על אלה שבדרך, על אלה שעלו לפני שנה.

יעקב מרגי: אלה שעלו בשנות ה-90, אני עוד אתייחס אליהם כוועדת העלייה והקליטה?

יעקב מרגי: מה, לא למדנו כלום מקליטות קודמות?

יעקב מרגי: זה מה שרציתי לבטא, זה מה שאני מקווה שכיוונתי לדעתך ואנחנו נמצאים שם.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

שולה מולא: שמי שולה מולא, אני יושבת ראש אגודת יהודי אתיופיה ואני אשת חינוך, עובדת במט"ח, מרכז לטכנולוגיה חינוכית, ואני מכירה חינוך מכל הכיוונים, אגיד את זה בחוסר צניעות.

שולה מולא: אנחנו כאן, כבוד היושב ראש, כדי להגיד לכם, חברי הכנסת, שתעזרו לנו, שמשרדי הממשלה ייקחו אחריות ויראו בנו כאזרחים שווים שאנחנו צריכים לקבל שירותים נאותים, והנתונים מחרידים ובטח לפניך הנתונים.

שולה מולא: אנחנו מושכים 40 שנה פערים של 20%.

שולה מולא: איפה שתשים את האצבע, יש פערים.

שולה מולא: אגיד נתון אחד קטן והוא מזעזע.

שולה מולא: עד שאני לא ראיתי אותו, אני לא האמנתי שזה המצב של הקהילה שלי.

שולה מולא: הנתון האחרון בזכאות לבגרות מראה שרק 40 בודדים, 40 פרטיים מהקהילה האתיופית, כולל הכול, עולים, נולדו פה, ההורים שלהם ככה או אחרת, רק 40 תלמידים עשו 5 יחידות מתמטיקה.

שולה מולא: ריבונו של עולם, מה קרה לכם, משרד החינוך?

יעקב מרגי: זה יהיה הסעיף המוביל של הסיכום שלנו.

שולה מולא: אז אנחנו רוצים להיות רגילים.

שולה מולא: ככה קראתי למחקר שלי.

שולה מולא: אנחנו רוצים שתתייחסו עלינו באופן שוויוני, ואנחנו נסתכל על השורה התחתונה, השורה של התוצאות.

שולה מולא: התוצאות קשות, גרועות.

שולה מולא: גם אם יש תמונות, איזה ניצנים בכל מיני מקומות ואני מחזיקה בניצנים האלה, כולנו מחזיקים בניצנים האלה ואנחנו הולכים לפיהם, אבל התמונה הגדולה, המסה הגדולה מחרידה, קשה.

שולה מולא: כבוד היושב ראש, תעזור לנו.

יעקב מרגי: גברת שולה, אם 40 הצליחו, זאת אומרת שהפוטנציאל הוא גדול יותר.

יעקב מרגי: אמרתי גם לזיוה וגם לחנה, אני אמרתי בדיון המקדים, לעיתים צריך להנגיש.

יעקב מרגי: זו תופעה שחווים אותה אוכלוסיות רבות בחברה הישראלית וחוו אותה בעבר, שמראש הם סימנו יעדים מסוימים כמחוץ לתחום.

יעקב מרגי: משרד החינוך ידע לעשות זאת במגזר הבדואי עם ה-5 יחידות והתוצאות שם טובות, ואם היית שואלת את אלה שעשו 5 יחידות במגזר הבדואי בשנים האחרונות, אם אי פעם הם חלמו לעשות, יאמרו לך שגם הם לא שם.

יעקב מרגי: הסיפור הוא סיפור של הנגשה, הסיפור של לגרום לתלמידים להאמין ביכולות שלהם, לשאוף להגיע לשם.

יעקב מרגי: זה הסיפור.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה אדוני.

עודד פורר: אני קצת נוגע בדבר בגלל תפקידי הקודם כמנכ"ל משרד העלייה והקליטה.

עודד פורר: הובלתי יחד עם חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שגם אז הייתה חברת כנסת, את התוכנית הזו של הדרך החדשה שעיקרה המרכזי היה בדיוק הדברים שאתה אמרת.

עודד פורר: אחרי תקופה כל כך ארוכה, ואני לא אומר קליטה, אלא שילוב יוצאי אתיופיה בתוך החברה הישראלית, זה לא הביזנס הפרטי של משרד העלייה והקליטה או משהו כזה שכל משרד ממשלתי זורק אותו לעלייה וקליטה בצורה שהוא מתייחס לילדי הארץ כאילו הם עולים חדשים.

עודד פורר: יושב פה אלעזר, הוא יודע.

עודד פורר: מחווה אלון, שזה בסיס שעושה טירונות לעולים, הם נשלחים לשם.

יעקב מרגי: השלמת השכלה.

עודד פורר: אם אתה יליד הארץ ואתה אתיופי, אתה נשלח למחווה אלון.

עודד פורר: זאת הייתה המציאות, ואני מדבר על דברים שהם מזעזעים והם בולטים במיוחד דווקא בתחושת השייכות של הקהילה.

עודד פורר: כשאתה עושה קייטנות נפרדות, אין מילה יפה לתאר את הדבר הזה, לילד שמרגיש שהוא נשלח לקייטנה נפרדת מהחברים שלו, וכשאתה עושה גם כיתות, אגב, מתוך לא כוונה רעה.

עודד פורר: עשו את זה מתוך כוונה טובה, אני חייב לומר.

עודד פורר: כשעשו כל מיני קבוצות, בואו נעשה קבוצות ונקדם, אבל אתה לוקח ילד ורק בגלל צבע העור שלו אתה משייך אותו באיזושהי קבוצה, בלי שום קשר לא להישגים שלו, לא ליכולות שלו, אתה יוצר בידול איפה שאתה יכול ליצור שילוב, ואני חושב שאולי אחד הדברים המרכזיים שראתה הממשלה אז, זה שכל משרד ממשלתי עשה לעצמו תוכניות קליטה, נקרא לזה, לפי איך שבא לו ולפי איך שהוא רואה לנכון, לקלוט בלי שום מדיניות, והחלטת הממשלה שיצאה אז, היא החלטת ממשלה, פעם ראשונה שהגדירה מדיניות.

עודד פורר: היא לא הגדירה למשרדים איזה תוכניות לעשות ואיזה לא לעשות, אלא היא הגדירה קווי מדיניות.

עודד פורר: אני חושב שבזה גם אנחנו צריכים להתרכז כאן בוועדה ולבחון, מבין אותן אבני יסוד שהחליטה הממשלה עליהם, האם הן מיושמות.

עודד פורר: שתי אבני יסוד משמעותיות שהן משמעותיות דווקא בעניין של חינוך, מתוך אבני היסוד שעליהן החליטה הממשלה, היא החליטה לדעתי על שבע אבני יסוד, הראשונה, והיא גם הייתה הראשונה שהממשלה שמה אותה במקום הראשון, זה שילוב מול בידול.

עודד פורר: זה אומר, אני לא עושה תוכנית מבדלת, אלא אם כן יש לי סיבה מאוד טובה לעשות.

עודד פורר: אם נניח יש לי קבוצה של תלמידים שהם רק דוברי אמהרית, אין לי ברירה, אני חייב לייצר איזושהי תוכנית מבדלת, אבל אם יש תלמידים שהם מתקשים במתמטיקה או באנגלית, יהיו עם עוד תלמידים שמתקשים במתמטיקה ואנגלית.

עודד פורר: יש תלמידים מכל גווני הקשת במדינת ישראל שמתקשים במתמטיקה ואנגלית או בכל מיני נושאים אחרים.

עודד פורר: הוצאנו, לפחות ההחלטה שהתקבלה הייתה, צריך להבין, תלמידים יוצאי אתיופיה, וכשאני אומר יוצאי אתיופיה אני מתייחס לאנשים שנולדו בארץ, ישבו באגף קליטת עלייה במשרד החינוך.

עודד פורר: זה היה האגף שלשלם הם שויכו.

עודד פורר: אחת ההחלטות המרכזיות, אגב, היא הייתה קשה, זה היה כמו ניתוח לב פתוח, הייתה להוציא את העניין הזה ולהגיד, משרד החינוך, עם כל הכבוד, החבר'ה נולדו בארץ, קח עליהם אחריות.

עודד פורר: אתה צריך לחזק אותם?

עודד פורר: תחזק אותם.

עודד פורר: אתה צריך לתת להם תגבורים?

עודד פורר: תן להם תגבורים, אבל אל תיתן להם תגבורים כעולים חדשים ותתייג אותם כחבר'ה שהם בפינה.

עודד פורר: מהצד השני, יש עוד אבן יסוד, ופה אני חושב אולי שמשרד החינוך צריך לשים על זה לב, היא אבן יסוד של קידום מצוינות, ודווקא הנתונים שאנחנו שמענו קודם בהקשר של 5 יחידות מתמטיקה ודווקא בגלל התוכניות שמקדם היום שר החינוך, אני חושב שצריך לשים על זה את הדגש ולראות איך אנחנו מצליחים גם לשמור על השילוב הזה ולהימנע מבידול, כי הבידול, הנזק שלו הוא עצום, אבל גם לדאוג לקידום מצוינות וטיפוח מצוינות וטיפוח מודלים של מצוינות.

עודד פורר: תמיד תפתחו בזה שיש הצלחות מאוד גדולות מקרב הקהילה.

עודד פורר: יש מודלים להצלחה וצריך לקחת את המודלים האלה ולמקסם אותם ולהחצין אותם ולא כל הזמן לחשוב שיש פה איזושהי קהילה מוצלחת, טובה, תורמת.

עודד פורר: צריך להמשיך ולקדם אותה הלאה.

עודד פורר: אם יש אחוזי גיוס לצה"ל ליחידות הקרביות, הכי גבוהים מקרב הקהילה, אנחנו צריכים לראות אותם גם משתחררים מצה"ל אחרי שהם שירתו ביחידות האלה, כי צה"ל ידע לקלוט אותם טוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: גם אני מסכים שבמדינת ישראל יש הישגים גדולים בקליטת עלייה בכלל וגם בקליטת יהודי אתיופיה.

אלעזר שטרן: יחד עם זאת, אין ספק שהפערים שמוצגים בכל המקומות, בכל המדדים, זה אתגר לאומי שלא שייך למשרד הקליטה.

אלעזר שטרן: אני מזכיר, זה דיון בוועדת חינוך.

אלעזר שטרן: זה רק חלק מהמדדים.

אלעזר שטרן: יכול להגיד משרד השיכון, הם בשכונות נפרדות בעיקר, גם אם לא שמו אותם, בהרבה מאוד מקומות.

אלעזר שטרן: יש לזה השפעה.

אלעזר שטרן: לי אין ספק שהדבר הנכון הוא שילוב בחברה הישראלית.

אלעזר שטרן: יחד עם זאת, אני מציע שנחשוב כולנו ונדע שכדי לשלב, לפעמים אתה צריך לתעדף.

אלעזר שטרן: כשאני אומר לתעדף, אני מקבל שתתעדף אם אתה רוצה, לפי מבחנים, אבל לדוגמא, אם אנחנו יודעים, ואני יודע את זה, שהאיכויות בקרב יוצאי אתיופיה הם בדיוק כמו האיכויות בקרב יוצאי אשכנז, מרוקו, מה שאתם רוצים, אבל כתוצאה מכל מיני דברים הם לא נחשפים, בעיקר בגלל הבחינות שלנו, וכן יש לזה השלכה או חלק מהדברים נובעים מכל מיני דברים שונים שמאפיינים את החברה הישראלית.

אלעזר שטרן: בוועדת חוץ וביטחון הציגו לנו שבוטל יום עיון ליוצאי אתיופיה, שבו הציגו להם אפשרויות, בכלל בין השאר אפשרויות כניסה לאקדמיה, לעתודה האקדמאית, ויש ירידה בכניסה האקדמאית מאז, של יוצאי אתיופיה.

אלעזר שטרן: אני לא אומר שהפתרון הוא דווקא אותו יום.

אלעזר שטרן: אני יכול להגיד שאני חושב לדוגמא, שבקורס אמי"ר בצה"ל, שנולד יחד עם מכון פוירשטיין, שהוא מטפל בכל האוכלוסיות, לא רק ביוצאי אתיופיה - - -

יעקב מרגי: אפרופו הדיון הקודם שהיה כאן.

אלעזר שטרן: כן, אבל אם מבחינה מקצועית הוא חשב שהוא יכול להכניס יותר יוצאי אתיופיה ללמוד רפואה ובטכניון, וזה מה שקרה, דרך אגב, וגם לתפקידים יותר בכירים בצבא, דרך אגב, ללא קשר לנתוני הקב"א שלהם.

אלעזר שטרן: ברור לי שיש בעיה עם בחינות שכתבו אותן חבר'ה, אני לא אוהב להגיד את זה, אבל אמרתי את זה גם כראש אכ"א - - -

יעקב מרגי: אני אומר לך מה שאתה לא אומר.

יעקב מרגי: הבחינות הקיימות הן מוטות תרבותית וצריך לטפל בהן.

יעקב מרגי: אמיר ופוירשטיין נותנים מענה בחלקו לזה, אין מה לעשות.

אלעזר שטרן: נכון.

יעקב מרגי: קח את אותה בחינה, תפזר אותה לאלה שמקטרגים על התפיסה הזו שהפסיכומטרי הוא מוטה תרבותי, והתעמתי עם מנכ"לית מאלו, ואמרתי.

יעקב מרגי: החברה הישראלית היא רב-תרבותית.

יעקב מרגי: קח תלמיד מכל קבוצה, בלי הכנה מוקדמת, שים להם את אותה בחינה.

יעקב מרגי: שים אותם ב-5 יחידות מתמטיקה.

יעקב מרגי: תן להם את אותה בחינה, אתה תראה ציונים שונים לגמרי, והיא מנסה לומר לי שזה לא מוטה תרבותי.

יעקב מרגי: הבאתי את הדוגמא.

יעקב מרגי: איפה שאת יושבת, חנה, ישבה סטודנטית לרפואה באוניברסיטה העברית, בת העדה האתיופית, שמספר נקודות בפסיכומטרי לא היה גבוה.

יעקב מרגי: הייתה לא הזדמנות מאותה מכסה שהאוניברסיטה העברית מאפשרת, לעשות את האלטרנטיבי של פוירשטיין.

יעקב מרגי: לא רק שהיא נכנסה ללימודי רפואה, היא גם הייתה מצטיינת דיקן.

חנה אלעזר: זה אומר שהמבחנים לא טובים, לא האנשים.

יעקב מרגי: הם מוטים.

אלעזר שטרן: אני רוצה להמשיך, ברשותך.

אלעזר שטרן: אני הרי אמרתי במשפט הפתיחה.

אלעזר שטרן: ברור לי שהאיכויות שאיתן נולדים אנשים, הם שווים.

אלעזר שטרן: היכולת לחשוף אותם, להתאים אותם לבחינות, שם יש לנו את הבעיה, ואני מסכים עם כל מילה שאמרת.

אלעזר שטרן: תראו, הרי בואו נגיד את האמת.

אלעזר שטרן: אמרתם שיזמתם את הדיון של היום הזה ואני בעדו.

אלעזר שטרן: אין יום כזה ליוצאי צ'כוסלובקיה וליוצאי מרוקו וליוצאי תימן וליוצאי רוסיה.

יעקב מרגי: גם הם ישמחו ביום שלא יהיה.

אלעזר שטרן: נכון, אז סימן שאתם כן מבינים.

חנה אלעזר: אנחנו עושים את זה - - -

אלעזר שטרן: אני לא מתווכח איתך עכשיו.

יעקב מרגי: חנה, זה רטורי.

אלעזר שטרן: אני לא מתווכח עכשיו, אני רק אומר שהאמירה הזאת, אוקי, בואו נשכח מהכול ונתייחס יחס לכולם אותו דבר, אנחנו לא רוצים להתייחס אותו דבר.

אלעזר שטרן: אני מקווה שגם רוב בני העדה לא רוצים אותו דבר אלא מבינים שיש עניין של סגירת פערים.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני לא רוצה להגיד סגירת תרבויות, בגלל שהתרבות של יוצאי אתיופיה, אני לא רוצה לשנות אותה כהוא זה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהיא רק מעשירה את החברה הישראלית.

אלעזר שטרן: אני לא רק הייתי ראש אכ"א, אני גם הייתי יושב ראש הפרויקט הלאומי האתיופי וגם הייתי קצין חינוך ראשי.

אלעזר שטרן: לשמחתי, רק לשכנים שלי ולא לי יש נכדים שהם מנישואים של יחד, יוצאי אתיופיה ויוצאי אשכנז והכול, והלוואי בכל החברה הישראלית.

אלעזר שטרן: אני מניח שיום יבוא - - -

שולה מולא: לא הבנתי מה זה בא להוכיח, מה הקשר?

אלעזר שטרן: אני לא עובד אצלך, אם לא הבנת.

יעקב מרגי: גבירתי, הוא ברשות דיבור.

שולה מולא: הוא איש חינוך.

שולה מולא: הוא יסביר לי - - -

יעקב מרגי: אחר כך.

יעקב מרגי: כרגע תאפשרי לו לסיים בבקשה.

מאיר כהן: תקשיבי, אל תהיי ציניקנית.

מאיר כהן: אנחנו לא האויבים שלך.

שולה מולא: לא, אתם לא.

מאיר כהן: תורידי עכשיו טונים.

מאיר כהן: אנחנו שמענו את ההתבטאות שלך שבחינוך לא יכולים ללמד אותך.

מאיר כהן: תלמדי רק דרך ארץ, תני לנו לדבר.

שולה מולא: סליחה?

שולה מולא: אני יכולה לשאול כשאני לא מבינה - - -

יעקב מרגי: אני אתן לך הזדמנות.

יעקב מרגי: לא עכשיו.

מאיר כהן: תירגעי עם הציניות.

מאיר כהן: זה לא מוסיף לך.

מאיר כהן: הציניות לא מוסיפה שום דבר.

אלעזר שטרן: תודה אדוני היושב ראש, אני סיימתי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מאיר, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני חוזר על הדברים, כאחד שכל חייו התמודד - - -

יעקב מרגי: וכל מי שבא לדיון, אכפת לו.

מאיר כהן: כאחד שכל חייו התמודד וחינך ועשה הכול, והייתי 30 שנה מנהל בית ספר תיכון, אני תמיד בצנעה אומר שיש לי מה ללמוד מאנשים אחרים בחינוך, אז ציניות לא מוסיפה שום דבר לדיונים מהסוג הזה.

מאיר כהן: אני פעיל בקבוצת חברי הכנסת שעושה הכול בכדי להעלות את היהודים מאתיופיה.

מאיר כהן: נסעתי לשם, אדוני, כמו שאתה יודע.

מאיר כהן: נסעתי לגונדר, ואני מגיע לכל ישיבה בוועדת הקליטה, וטוב שזה קורה בוועדת הקליטה כי אני חושב שמדינת ישראל נוהגת בהסתר פנים לאלפי יהודי אתיופיה שנשארו שם.

מאיר כהן: מה שקורע את ליבי מעבר לשאלות הכי חשובות כאן, זה שמגיע אלי חייל, אחרי צוק איתן, שמשרת, סיפרתי את זה לאלעזר, הוא מכיר את הסיפור, ביחידה מובחרת, נתן את נשמתו ומספר לי שהאחים שלו והסבתא שלו עדיין נמצאים, ונסעתי ופגשתי אותם בגונדר, אז הלקות הראשונה של ממשלת ישראל זה שהיא לא מקבלת החלטה גורפת להעלות את כל מי שצריך, למרות שאני מודע לוויכוחים בתוך הקהילה, של האם יהדותם היא במאה אחוז או פחות, אבל במקום שיש שאלה הומאנית, לכן אני הולך לכל ישיבה, וטוב שיש ישיבות כאלה בוועדת הקליטה, וכן, עד שלא יעלו את שארית היהודים האלה, אנחנו נמשיך לעשות שם כל שבוע ישיבה.

חנה אלעזר: זה מעולה, לעולים חדשים.

מאיר כהן: ראו, היו כל כך הרבה החלטות ממשלה, 2001, 2008, 2013.

מאיר כהן: בשבוע שעבר בטקס זיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרך, שמעתי את ראש הממשלה אומר, אני הקמתי גוף שכל יום יעקוב.

מאיר כהן: קשקוש בלבוש.

מאיר כהן: שום החלטת ממשלה, לא מיישמים אותה, וכשלא מיישמים החלטות ממשלה, זה מקרין על כל המשרדים בממשלת ישראל, במדינת ישראל, ואין נוהגים בהסתר פנים ליהדות אתיופיה.

מאיר כהן: כאיש חינוך אני אומר לכם, היו זהירים.

מאיר כהן: אני בודק את זה, בכמה ילדים מהעדה האתיופית, וזה מזכיר לי, כשאני עליתי ממרוקו בשנות ה-60, אז הסתבר שחלק מהילדים שלימים הפכו להיות לסטודנטים הטובים ביותר, הושמו בבתי ספר יסודיים לכיתות לחינוך מיוחד.

מאיר כהן: היד הייתה קלה והיא עדיין קלה.

מאיר כהן: ילדים אתיופים, אתה נכנס לכיתות חינוך מיוחד ואתה שואל, ריבונו של עולם, מה הילדים האלה עושים כאן?

מאיר כהן: אלה הדברים שצריך לטפל בהם לפני שאנחנו עומדים וצועקים קיפוח, לא קיפוח.

מאיר כהן: עבודה רצינית, להיכנס לתוך מערכת החינוך, ואני אחפש את העמותה הזאת שעושה את זה.

מאיר כהן: להיכנס לתוך המערכת ולדרוש שאלות.

מאיר כהן: הישיבות בכנסת הן טובות, אבל הן לא עיקר העבודה.

מאיר כהן: להיכנס לתוך הגנים, ובאיזו קלות בלתי נסבלת מסמנים את הילדים האלה ועוצרים את התפתחותם.

מאיר כהן: הקלות הבלתי נסבלת של משרד החינוך.

מאיר כהן: תוכניות להסדרת הדיור, להסדרת העבודה, מפורקות לגמרי.

מאיר כהן: כשהגעתי למשרד הרווחה אספתי וקיבלתי נתונים.

מאיר כהן: אני נחרדתי מהנתונים שקיבלתי.

מאיר כהן: השתדלנו בשנתיים לעשות כמיטב יכולתנו, אבל זו הייתה נקודה אחת, צעד אחד קטן, לכן אדוני, אני מבקש ממך, זאת ועדה שתוצאותיה באמת יקרים.

מאיר כהן: אנחנו אף פעם לא יוצאים מכאן בדיונים עקרים.

מאיר כהן: הדבר שחייבים לעשות כאן זה להפוך, וסליחה, אני לא רוצה להתפרץ ללו"ז שלך ושל הוועדה, אבל צריך להחליט שבשנה הקרובה, לא לחכות ליום הבא, יש כאן חמש או שש ישיבות מעקב שאתה תחליט עליהן, שבהן כל משרדי הממשלה, במיוחד משרד החינוך צריך לבוא לכאן ולתת תשובות.

מאיר כהן: שיישב כאן שר החינוך ומנכ"ל משרד החינוך, שלא יצטרכו כל מיני מגשרים ומקשרים, לקבל מהם את התשובות וכמובן גם שמשרד החינוך יפרוס את התוכניות הטובות או הפחות טובות שהוא עושה, לכן אלה הדברים שאנחנו צריכים להתמקד בהם.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה אדוני, ומייד נפתח את הדיון על נקודות ממוקדות ואתגרים בחינוך לבני העדה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסי יונה: תודה אדוני היושב ראש.

יוסי יונה: הבעיה המרכזית, אדוני היושב ראש, זה איך אנחנו מתייחסים לשונות.

יוסי יונה: הייתי לאחרונה בניו יורק, פגשתי אישה מאוד מרשימה.

יוסי יונה: המוצא שלה הוא מסין והיא עובדת בבורסה של ארצות הברית, ואז היא מספרת לי שמישהו פנה אליה ואמר לה, well your english is excellent, אז היא אמרה לו, מה זאת אומרת?

יוסי יונה: אני נולדתי בקנדה.

יוסי יונה: היא אומרת, חוסר היכולת הזאת שאדם שונה, הוא שונה מהסביבה, הוא לא שונה מהותית, כי יכול להיות שלבן הוא שונה בסביבה מסוימת, אבל השונות שלה, כי היא אסיאתית, ואז מתפעלים מהאנגלית שלה.

יוסי יונה: זו בעצם בסופו של יום הבעיה שאיתה אנחנו מתמודדים, בין אם זה למול יוצאי אתיופיה או קבוצות אחרות.

יוסי יונה: באמת אני מצטרף לדברים של חברי מאיר כהן, שזו לא רק שונות, אלא שיש לנו איזושהי עמדה גם שלילית לגבי שונות מסוימת, דעות קדומות, ואז היד, בואו נגיד את זה עם מטאפורה קצת בעייתית, היד מאוד קלה על ההדק, ואז מפנים את הילדים לחינוך מיוחד או לחינוך מקצועי ועוד דברים מהסוג הזה, שאינם בסופו של יום משפרים או מעניקים לילדה ולילד סיכויי חיים שווים כמו ילדים אחרים.

יוסי יונה: חד משמעית, לדעתי אנחנו עדיין, החברה הישראלית, הגם שאנחנו מתמודדים עם המופעים השונים של גזענות, מתקשים להודות בקיומה של התופעה.

יוסי יונה: באשר למערכת החינוך או בכלל למערכות אחרות, אני הייתי מציע למשרד החינוך, גם לאוניברסיטאות דרך אגב וגם למכללות להוראה.

יוסי יונה: חלק מההכשרה המקצועית שלהם זו השתלמות בסוגיות הללו.

יוסי יונה: חלק מתוכנית הלימודים חייבת להיות השתלמות בנושא הזה של איך אנחנו מביאים למודעות גדולה יותר, לתודעה יותר מחודדת באשר לשאלה הזו של השונה והדעות הקדומות שלנו.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, בואו נגלה סוד שהוא סוד ציבורי ידוע.

יוסי יונה: האם מישהו מאיתנו, כולל אותי, יכול לומר על עצמו, על עצמה, שהיא משוחררת משום דעה קדומה כלפי זולתה/זולתו?

יוסי יונה: זה לא אנושי, לכן העניין הוא לא אם יש לנו דעות קדומות.

יוסי יונה: אם אנחנו אומרים, איכותו של אדם נאור, זה לא האם יש לו או אין לו, כי אדם כמו שאמר משורר ידוע, הוא תבנית נוף מולדתו, ותבנית מולדתנו הרבה פעמים נגועה.

יוסי יונה: איכותו של האדם הנאור זה שהוא מודע לכך שיש לו והוא מתמודד עם הדעות הקדומות שיש לה או יש לו ומנסה להתגבר עליהן.

יוסי יונה: תודה.

מאיר כהן: פרופ' יונה, אני אומר את זה ואני עומד אחרי הדברים שלי.

מאיר כהן: אם החבר'ה שנמצאים בגונדר ובאדיס היו לבנים, הם היו מזמן נמצאים במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אבל זה לא הדיון.

מאיר כהן: זה לא הדיון אבל כדאי להגיד את זה פה, כי מזה הכול נגזר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מתנצל מראש אם אני לא אהגה נכון את השם.

יעקב מרגי: ישמבל אלמיו, בבקשה.

יעקב מרגי: לאחר מכן נבקש התייחסות של משרד החינוך, סוגיה של המיצ"ב, של הבגרות, חלקם באוכלוסייה אל מול נתונים, ותוכניות מבדלות, מה גורלן, אם קיימות ואיך ומה, ונסיים בקינוח של סיכום מאוד משמעותי.

יעקב מרגי: בבקשתי גבירתי.

ישמבל אלמיו: שלום, שמי ישמבל ואני מאגודת יהודי אתיופיה.

ישמבל אלמיו: אני אדבר גם ממקום של אימא וגם כאשת חינוך.

ישמבל אלמיו: אני אספר קודם כול מהמקום של אימא ואחר כך אני אגיע לנושא הזה כאשת חינוך.

ישמבל אלמיו: יש לי ילדה בת 17.

ישמבל אלמיו: בשנה שעברה כינסו את כל התלמידים יוצאי אתיופיה, לאודיטוריום.

יעקב מרגי: מאיפה בארץ?

ישמבל אלמיו: אני גרה באשדוד.

עודד פורר: היא נולדה בארץ, הילדה?

ישמבל אלמיו: כן.

ישמבל אלמיו: הבת שלי בת 17, לומדת בכיתה י"א, ובשנה שעברה כינסו את כל התלמידים יוצאי אתיופיה באודיטוריום ואמרו להם שהם חייבים להיות נוכחים שם.

ישמבל אלמיו: שיעור מתמטיקה כמו כל הכיתה שלה, והיא הייתה צריכה לצאת, ופעמיים עלו לכיתה כדי להוריד אותה באמצע השיעור כדי שתגיע לאודיטוריום.

ישמבל אלמיו: בלית ברירה היא ירדה לאולם ומה היא רואה שם?

ישמבל אלמיו: רואה רק יוצאי אתיופיה, ומתחילים לספר להם על התוכנית, הפרויקט הלאומי, יש תגבור לימודי לתלמידים וכו' וכו'.

ישמבל אלמיו: כשהיא אמרה, מה אני קשורה לזה עכשיו, למה הוצאתם אותי?

ישמבל אלמיו: לא, את ממוצא אתיופי ואת צריכה להיות כאן, ויש פה מענה לימודי, והיא תלמידה טובה בכיתה מדעית.

עודד פורר: זה היה בשנה שעברה?

ישמבל אלמיו: בשנה שעברה.

ישמבל אלמיו: היא בכיתה מדעית, היא עושה 5 יחידות במתמטיקה, היא עושה 5 יחידות באנגלית.

ישמבל אלמיו: היא עושה את רוב המקצועות 5 יחידות.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות שהמורה שלה, מי שמרכזת את הפרויקט, לא עושה 5 יחידות - - -

ישמבל אלמיו: זה עצוב, אז היא באה הביתה ומספרת לי, אימא, תקשיבי, הוציאו אותנו מהכיתה, שמו את כל התלמידים יוצאי אתיופיה והתחילו לספר לנו על הפרויקט הלאומי, ורוצים לתת לנו וכו', ואמרתי שאני לא מעוניינת, אני לא צריכה ושיעזבו אותי.

ישמבל אלמיו: יום אחרי, הרכזת מתקשרת אלי והיא אומרת לי, איך זה שהבת שלך מסרבת להיכנס לתוכנית?

ישמבל אלמיו: סליחה, היא צריכה להיות.

ישמבל אלמיו: אמרתי לה, הילדה לא מעוניינת, למה אתם מכריחים אותה?

ישמבל אלמיו: עכשיו אני אעבור לחלק האחר כאשת חינוך.

ישמבל אלמיו: אני מכירה את התוכניות המבדלות האלה במקומות עבודה שעבדתי בהם.

ישמבל אלמיו: ראיתי שהתוכניות האלה לקחו את כל יוצאי אתיופיה, שמו אותם בכיתות נפרדות, והם תלמידים לא פחות טובים, תלמידים מצוינות שיכלו לגשת ל-5 יחידות אם היו שמים אותם בכיתות של מחוננים - - -

עודד פורר: אבל זה היה אמור להיפסק.

עודד פורר: גם דווח שזה נפסק.

ישמבל אלמיו: הילדים האלה, שמו אותם, אלה של 5 יחידות, של 4 יחידות, 3 יחידות, שמו אותם ביחד ולימדו אותם אותו דבר, באותה רמה, והילדים האלה יכלו, אני בטוחה שאם היו שמים אותם בכיתות אחרות הם היו מצליחים יותר, והילדים האלה שהיו שם, אתה צריך לראות את האיכות של המורים, מי המורים ששם.

ישמבל אלמיו: זה לא מורים מתוך בית הספר שמכירים אותם, יודעים מה הקשיים שלהם.

ישמבל אלמיו: הביאו מורים מבחוץ והתוכנית באה מבחוץ לתוך כתלי בית הספר.

ישמבל אלמיו: בית הספר מבחינתו נותן רק את המקום.

ישמבל אלמיו: הוא לא בוחן, הוא לא בודק מה איכות המורים, מי המורים, ההתמקצעות של המורים.

ישמבל אלמיו: מכניסים אותם מ-ז' עד כיתה י"ב.

ישמבל אלמיו: אין מעקב רציני.

יעקב מרגי: זה מדבר בעד עצמו.

יעקב מרגי: ברור.

ישמבל אלמיו: אנחנו רואים גם לפי הנתונים, גם עם התוכניות המבדלות, ככל שנכנסים בתוך בתי הספר ומנסים לתת את המענה, אנחנו רואים שיש שיפור, אבל עדיין יש פער ביחס לאוכלוסייה היהודית.

עודד פורר: נזק שנגרם הוא לאין ערוך יותר גדול מהתועלת מזה שהיה שיפור כזה או אחר כשעושים תוכנית בצורה שאת מתארת.

עודד פורר: בעיניי זה סופר חמור שכאן בוועדה וגם בוועדת עלייה וקליטה, ואני פשוט עוקב אחרי העניין הזה, אדוני.

עודד פורר: זה לא מעט.

עודד פורר: מדובר על החלטות ממשלה שהתקבלו לפני שלוש שנים.

ישמבל אלמיו: אבל התוכניות האלה עדיין ממשיכות.

ישמבל אלמיו: התוכניות האלה עדיין קיימות בבתי ספר.

עודד פורר: לכן התכנסה הוועדה הזו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: טוב שהצגת את זה.

יעקב מרגי: אני מודה לך שהצגת את זה בצורה כפי שהצגת את זה.

יעקב מרגי: זה נותן לנו גם כיוון לקראת סיכום הדיון, איך להתייחס לסוגיות האלה.

ישמבל אלמיו: עוד נושא שרציתי לגעת בו זה גם הנושא של מורים.

ישמבל אלמיו: יש הכשרת מורים שנקרא "תספה".

ישמבל אלמיו: זה נמצא במכללות להוראה, אם זה בסמינר הקיבוצים, באחווה, שמכשירים מורים ממוצא אתיופי.

יעקב מרגי: ייעודי?

ישמבל אלמיו: ייעודי, תוכניות ייעודיות בתוך המכללות, ליוצאי אתיופיה.

ישמבל אלמיו: אני רוצה להגיד לך שבבית ברל גם מכשירים מורים, לאיזה מקצועות?

ישמבל אלמיו: לספרות, ללשון, מקצועות שאם תיקח מורה ישראלי רגיל, אתה תראה שייקחו את המורה האחר ולא מורה יוצא אתיופיה.

ישמבל אלמיו: ההכשרות האלה עוברות מהיסודי לחטיבת ביניים ונכנסות לאקדמיה, והפערים האלה ממשיכים, והאיכות של המורים - - -

יעקב מרגי: בהתאם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שלום לך גבירתי, חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: רשות נתונה לך.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני מקשיבה מרותקת.

מירב בן ארי: בעצם את אומרת לחברי הוועדה, אנחנו היום מספיק נמצאים בארץ.

מירב בן ארי: אני, דרך אגב, בכלל לא עניין אותי איפה הבת שלך לומדת.

מירב בן ארי: זה לא משנה לי.

מירב בן ארי: משתלבת, היא מצוינת.

יעקב מרגי: אני אגיד לך למה שאלתי.

יעקב מרגי: יש הבדל בין רשויות.

עודד פורר: יש הבדל בין אם היא עלתה לפני חמש שנים או לפני עשר שנים או שהיא נולדה בארץ.

ישמבל אלמיו: לוקחים את כל הילדים, גם אתה שנולדו בארץ.

ישמבל אלמיו: זה לא משנה.

ישמבל אלמיו: אני גדלתי בארץ.

ישמבל אלמיו: אני כמעט 40 שנה פה.

יעקב מרגי: ישמבל, הדיון ברור.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול שאלה.

יעקב מרגי: בבקשה, תשאלי.

מירב בן ארי: את בחורה מאוד מעניינת ואני שואלת אותך האם את אומרת היום, לי, לחברי כנסת, אנחנו היום לא צריכים יותר תוכניות מבדלות.

מירב בן ארי: אנחנו היום ניבחן, יעמוד לצורך העניין שמעון, אברהם, דוד, לא משנה באיזה צבע, זה לא רלוונטי.

מירב בן ארי: את אומרת, תבחנו אותו לפי הכישורים שלו.

מירב בן ארי: שמים את הצבע בחוץ.

מירב בן ארי: אנחנו מסתכלים על הילדים כמקשה אחת.

יעקב מרגי: מה עמדת האגודה לגבי תוכניות מבדלות?

מירב בן ארי: לפני האגודה, את האגודה אני גם מכירה ומוקירה.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לשאול את ישמבל, האם את חושבת שבעצם היום אותו דבר לכולם, פשוט - - -

יעקב מרגי: הבנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, ישמבל.

ישמבל אלמיו: אני חושבת שלא צריכות להיות תוכניות מיוחדות עבור יוצאי אתיופיה.

ישמבל אלמיו: אני חושבת שאפשר למצוא בכל אחד את הכישורים שלו ואת היכולות שלו, והיום יש תוכניות בתוך בתי הספר, שעות פרטניות, יש שעות של מחוננים, יש שעות של אמירים.

ישמבל אלמיו: יש כל כך הרבה תוכניות, שאפשר לתת לילדים האלה כמו כלל האוכלוסייה.

ישמבל אלמיו: אם מורה יאמין בילד ויעטוף אותו וייתן לו את המענה המתאים וכו', הילדים האלה - - -

יעקב מרגי: הכוונה היא טובה, לתת עכשיו תגבור, אבל ברגע שאנחנו עושים תוכנית מבדלת שהיא מיועדת רק לבנות העדה או לבני העדה, אוטומטית אני מתכנת את עצמי.

יעקב מרגי: עוד לא דיברתי על הפגיעה בתלמידים ובתלמידות.

מירב בן ארי: אבל גם יש לך תוכניות ליוצאי צרפת, וחרדים וערבים ובדואים ודרוזים.

יעקב מרגי: תלמידה בת 17, ילידת הארץ נקראת באמצע יום הלימודים, מוציאים אותה לתגבור.

יעקב מרגי: אני אומר לכם מידיעה אישית מה זה עושה לתלמיד מין המניין שיש לו קשיים והוא אמור לקבל שעות תגבור מחוץ לכיתה.

יעקב מרגי: הוא צריך לגייס את כל כוחות הנפש לצאת מהכיתה ההומוגנית שלו לתגבור.

יעקב מרגי: כשאתה לוקח את בנות העדה לבד ומרכז אותן באודיטוריום, אני לא רוצה לומר בקונוטציות מה זה עושה לי.

יעקב מרגי: אני מתחבר למה שאמרתם ואין ספק שבסדר הזה של הניסיון של החברה הישראלית אנחנו יכולים להיגמל מהתוכניות המבדלות האלה.

מירב בן ארי: ועדת חוץ וביטחון, מי שהיה כאן בבוקר או מי שקרא את הנתונים, ראה בעצמו שיש איזושהי בעיה.

מירב בן ארי: אם יש לך בוועדת חוץ וביטחון נתונים כל כך נמוכים, אז אתה ואומר, רגע, אני צריך לשים שם זרקור.

יעקב מרגי: שושנה בן דור, בבקשה גבירתי.

שושנה בן-דור: שושנה בן דור, ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.

שושנה בן-דור: אני רוצה לדבר ברמה המאוד מעשית על פני הרבה שנים של היכרות, עבודה עם הקהילה ו-25 שנים עבודה בתוך בתי הספר היסודיים, שאגב, אני חושבת שבבתי הספר היסודיים צריכים לראות את השלבים החשובים.

שושנה בן-דור: "הדרך החדשה", הרבה פעמים, אמרתי, לא הושקעו מספיק משאבים.

שושנה בן-דור: היו טעויות והפניית משאבים שטרם הותנו בנושא הזה.

שושנה בן-דור: אני רוצה להתמקד על מה שאנחנו כגוף רואים, וזה גם המורות יוצאות אתיופיה שעובדות איתנו, גם גופים אחרים.

שושנה בן-דור: אני רואה שהמרכז הישראלי לחדשנות וחינוך איננו כאן היום, אבל אנחנו גם תמימי דעים בעניין הזה.

שושנה בן-דור: איפה הקושי?

שושנה בן-דור: אם אנחנו מדברים על הרצון לסגור פערים, אם אנחנו רואים שיש תלמידים בקרב הקהילה שמצליחים מאוד ויש כאלה שמאוד מתקשים, וזה עדיין נמשך לדור השני, שגם זו תופעה בינלאומית ידועה, שגם הדור השני ילידי אותו מקום, יש להם הרבה מהקשיים, כי להורים שלהם עדיין יש שאלות של שילוב, ופה הנושא הזה הוא גם רמת ההשכלה של ההורים.

שושנה בן-דור: צריכים גם להזכיר את הנושא הזה.

שושנה בן-דור: צריכים להתמקד בנושא אחד, וזה עושר השפה.

יעקב מרגי: אני רוצה לאתגר אותך דווקא בגלל שהגשת את העמדה הזאת.

יעקב מרגי: הבוקר קיימנו דיון, סיפורי הצלחה של כפרי הנוער.

יעקב מרגי: שני בוגרים, מסיימים י"ב, שני סיפורי הצלחה, מבני העדה האתיופית שחוו קשיים, שאחד העיד על עצמו שהוא הגיע בכיתה י' עם רמה של כיתה ו', עם כל הקשיים שמנית כרגע, ובכפר הנוער הוא לא היה בתוכנית מבדלת.

יעקב מרגי: הוא קיבל שעות פרטניות ודחיפה כמו כל התלמידים שהיה קשה להם.

יעקב מרגי: את יודעת מה הבדל בין ילד מתקשה, תלמיד שנולד בארץ והוא בן העדה האתיופית?

יעקב מרגי: ניקח דוגמא, הבן שלי.

יעקב מרגי: לו יצויר שהיו לו קשיים בכיתה י"א, למה בן העדה צריך טיפול אחר או תגבור אחר מאשר הבן שלי?

שושנה בן-דור: אני לא רואה שום מקום לשאלה הזאת.

יעקב מרגי: טוב, אני שמח.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיכי.

שושנה בן-דור: אני כן רוצה לדבר על הנקודה הזאת.

שושנה בן-דור: אני לא רוצה להגיד באיזו מסגרת מתייחסים לאתגר הזה, אבל חייבים להתייחס לנושא הזה, כי אותם בני נוער, פחות בני נוער, יותר מבוגרים מקרב הקהילה שהגיעו לרמה של שפה עשירה, בין בכוחות עצמם, בין בעזרה של תוכניות, חלקן מבדלות, חלקן אולי לא, הם הצליחו להשתלב, ומי שלא, והנתונים הם גבוהים מדי, שעדיין אין לו שפה עשירה, סביר להניח שהוא יהיה בין המתקשים, לא משנה מה הפוטנציאל.

יעקב מרגי: את הולכת ליד ולא נוגעת בבעיה, סלחי לי, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: אני בכוונה מתעמת עם זה, כי זה הדיון.

יעקב מרגי: מחקרים מעידים שהפער בין תלמיד בפריפריה, באוצר המילים בכיתה א' לבין תלמיד מאזור חזק, הוא פער עצום.

יעקב מרגי: מדברים על בין 500 מילה ל-3,000 מילה.

יעקב מרגי: זה הפערים שמציינים וזה קיים בלי יוצא מין הכלל לאותם תלמידים חלשים, מוחלשים מאזורי הפריפריה, ולא משנה מאיפה הם, מה מוצאם.

יעקב מרגי: זה תלוי בהרבה פרמטרים.

יעקב מרגי: אנחנו לא נעשה להם תוכנית מבדלת.

יעקב מרגי: אם נזהה את הקושי הזה, ניקח אותו במערכת החינוך וניתן לו העצמה, נעודד, נטפח.

מירב בן ארי: אתה חוזר על זה שוב ושוב.

מירב בן ארי: אמרת את זה.

יעקב מרגי: הכותרת של הדיון, תוכניות מבדלות.

מירב בן ארי: אבל זו נקודה ברורה.

יעקב מרגי: בבקשה תסכמי, גבירתי.

שושנה בן-דור: גם מדובר, אמרת, תוכניות מבדלות וסגירת פערים.

שושנה בן-דור: אני מתייחסת כרגע לנושא של סגירת פערים ואני אומרת שבמקום לדבר במונחים כלליים ולתקוף, צריכים למצוא את הדרכים לסגור את הפער השפתי, וככל שיעשו את זה יותר מוקדם, הילד יצליח יותר ויהיה פחות מתוסכל, ועל זה צריכים לדבר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בינתיים הגיע דב חנין שאחר כך ניתן לו להתייחס.

יעקב מרגי: הוא המובילים של היום הזה.

יעקב מרגי: אורי סבח, בבקשה.

אורי סבח: תודה.

אורי סבח: אני מהקליניקה לרב-תרבותיות ומגוון, באוניברסיטה העברית.

אורי סבח: אנחנו עובדים עם אגודת יהודי אתיופיה על הנושא הזה.

אורי סבח: רק כמה הערות קצרות בנוסף בהמשך למה שישמבל אמרה.

אורי סבח: אנחנו מטפלים ספציפית באמת בנקודה הזאת של הפרויקט הלאומי ורציתי להעיר פשוט.

אורי סבח: המצב כיום לפי מה שאנחנו מבינים, וזאת אחת הבעיות, אין לנו מספיק נתונים, איך מחליטים איזה בתי ספר יקבלו ואיזו תוכנית.

אורי סבח: לפי הנתונים שאנחנו קיבלנו ממשרד החינוך, הפרויקט הלאומי מוגדר עדיין ככזה שבו מוגדרות מעין מכסות, זאת אומרת, יש מכסה לכמה תלמידים יוצאי אתיופיה אמורים להיות בכיתות וכמה תלמידים שאינם יוצאים אתיופיה אמורים להיות בכיתות.

אורי סבח: התוכנית לגבי הפרויקט הלאומי מדברת על 80:20, זאת אומרת, אלה ההגדרות של הפעלת התוכנית, שיהיו 80% יוצאי אתיופיה ו-20% תלמידים שאינם יוצאי אתיופיה.

אורי סבח: בשנה האחרונה כנראה התחילה איזושהי תוכנית פיילוט, שוב, זה כל מיני שיקולים של תקציב, וכן יש תקציב, אין תקציב.

אורי סבח: כנראה מעודפי תקציב מופעלת תוכנית פיילוט שבה ההגדרה היא 50:50, זאת אומרת, התוכנית פועלת כך שיהיו לפחות 50% תלמידים שאינם יוצאי אתיופיה.

אורי סבח: השאלה היא פשוט מי מחליט למה 80:20, למה 50:50?

אורי סבח: מבחינתו 80:20 זו גם תוכנית מבדלת, כי כדי למלא את ה-80% צריך כמו שישמבל אמרה, למלא אותם בתלמידים, ואז ממלאים אותם בתלמידים פשוט מכיוון שהם יוצאי אתיופיה ולא על בסיס צרכים אישיים.

אורי סבח: מה שבעצם אנחנו צריכים זה קודם כול נתונים, מי מחליט איזה פרויקט מקבלת איזו כיתה או איזה בית ספר, והסבר למה צריך בכלל את המכסות האלה?

אורי סבח: למה צריך תוכנית שבה אומרים, זוהי תוכנית לשילוב של יוצאי אתיופיה ותלמידים שאינם יוצאי אתיופיה, אבל כך שיהיה 80:20 או 50:50.

אורי סבח: יכול להיות גם 30:70.

אורי סבח: מי קבע את הקריטריונים האלה ולמה.

יעקב מרגי: אני כופר בכלל בקביעה, אבל לא משנה.

יעקב מרגי: זו גם שאלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מועצת התלמידים והנוער הארצית, בבקשה.

ערן סדן: אני ערן סדן.

ערן סדן: רצינו רק נקודה קטנה, שמבחינתנו בחינוך כלפי העדה האתיופית וכיוצא בזה, הוא לא רק צריך לבוא לידי ביטוי בציונים.

ערן סדן: זה צריך להיות דבר כללי ומערכת כללית מאוד ורחבה לגבי כל ההתייחסות, לא רק לציונים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שולה מולא, את רוצה להשלים או להבהיר?

שולה מולא: אני רוצה רק להשלים.

שולה מולא: קודם כול להגיד שהמצב של האזרחים ממוצא אתיופי הוא מקרה קיצוני של הקבוצות המוחלשות שהזכרת.

שולה מולא: יש כאן הרבה קבוצות שזוכות או נתקלות בהטיה ובגזענות, אבל מה לעשות, אנחנו מסתובבים עם השונות שלנו על הגוף שלנו.

יעקב מרגי: גם אני מסתובב עם השונות שלי.

שולה מולא: נכון, גם אתה.

שולה מולא: אנחנו עכשיו עושים - - -

יעקב מרגי: תחרות.

שולה מולא: כן.

שולה מולא: אם נהיה רציניים ונתמקד - - -

יעקב מרגי: לא, לא, אני רציני.

יעקב מרגי: לא אמרתי את זה בציניות.

שולה מולא: כשהבת שלי אמרה, והיא יודעת מה היא אמרה, שהיא רוצה לעבור לדוברי אנגלית, והיא דוברת אנגלית לא ממני, המורה שלה אמר לה לפני שנתיים, "את לא מהעדה הנכונה", זאת אומרת, לא משנה, כמו שישמבל תיארה, כמה שנים אנחנו בארץ, הילדים שלנו מסתובבים במרחב כשונים, אבל כשונים נחותים, ואנחנו צריכים להתייחס לזה.

שולה מולא: 40 שנה יש תוכניות מבדלות.

שולה מולא: 40 שנה יש רציונל לתוכנית מבדלת ואנחנו אפילו יכולים להסכים לזה.

שולה מולא: זה נשמע לנו הגיוני באמת, בלי ציניות, אבל 40 שנה אנחנו סוחבים פערים מאוד גדולים.

שולה מולא: פעם הסברנו כי עלינו.

שולה מולא: עכשיו אנחנו לא יכולים להגיד, כי אנחנו עולים, כי 53,000 אזרחים ממוצא אתיופי נולדו בישראל ואנחנו עדיין מחזיקים בפער הזה.

שולה מולא: הגברת שאלה, אז מה אתם רוצים?

שולה מולא: זו מין שאלה כזאת שבאה כשאנחנו מביעים ביקורת או מביעים כאב על המצב שלנו.

יעקב מרגי: לא, היא רוצה לדעת באמת.

שולה מולא: באמת באמת אנחנו רוצים יחס דיפרנציאלי.

שולה מולא: יש כל מיני ילדים ממוצא אתיופי, עם כל מיני צרכים שונים.

שולה מולא: יש בבתי ספר כל מיני תוכניות שנוצרו לא רק בשביל הלבנים של בית הספר, אלא משרד החינוך חייב לבחון את עצמו מי לא נמצא בחדר בתוכנית מחוננים, מי לא נמצא בתוכנית אמירים, מי לא נמצא בתוכניות הטובות, לא בתוכניות ובמוסדות חלשים, קשים, אלא בפיזור נורמטיבי שלנו.

שולה מולא: אני רוצה לראות אותנו בכל הקשר, בכל מרחב, וזה המבחן.

יעקב מרגי: צודקת מאה אחוז.

שולה מולא: אנחנו חייבים כל הזמן לשאול מה מבחן התוצאה.

שולה מולא: משרד החינוך חייב להידרש למבחן התוצאה.

שולה מולא: שוויון זה לא מה אני עושה בתהליך, כי התהליך פה של 40 שנה, אלא מה באמת התוצאה, איפה הילדים שלנו ממוצא אתיופי, כולל אלה, וזה הרוב, שנולדו כאן בארץ.

שולה מולא: קודם דיברתם על ההטיה של המבחנים.

שולה מולא: יש הטיה של המבחנים, אז בוא נביא את פוירשטיין שיגיד שהתרבות האתיופית, יש לה כל מיני מאפיינים, עכשיו אנחנו נתקן אותה כדי שאנחנו נוכל לעקוף את אותו מבחן.

שולה מולא: לא! המבחן הזה לא טוב.

שולה מולא: המבחן הזה לא טוב בשבילנו, המבחן הזה לא טוב בשביל המרוקאים, המבחן הזה לא טוב בשביל העולים, אז למה לעזאזל לא לתקן את המבחן?

שולה מולא: נקודה אחרונה והיא קריטית בעיניי, והיא חותכת כל מרחב, כל הקשר.

שולה מולא: מסתובבים כאן אנשים גזעניים שרובם לא מודעים לגזענות שלהם.

שולה מולא: אני חושבת שצריך להחליט שהכשרה במשרד החינוך מהתחלה, מפרחי הוראה לאורך כל השנים שהם באים במגע עם אוכלוסיות.

שולה מולא: הם חייבים לקבל חניכה, טיפול, חינוך.

שולה מולא: מה זו הטיה?

שולה מולא: זה אחרי שאני פוגשת ילד, יש לי את הציפיות עוד לפני שהוא פותח את הפה.

שולה מולא: למה?

שולה מולא: ואם אנחנו לא נשים את האצבע על זה ומשרד החינוך יידרש על מבחן התוצאה, אנחנו נפגוש אותך שוב, ואתה איש מאוד נחמד ואכפתי, בכנות.

יעקב מרגי: מסכים איתך, כי באמת המדידה, כשרוצים לקדם זכויות, צמצום פערים, זה נכון וטוב לכלל החברה הישראלית.

יעקב מרגי: הפערים בחינוך במדינת ישראל הם מהמובילים במדינות ה-OECD או מדינות שקוראות לעצמן מתקדמות או מפותחות.

יעקב מרגי: זה אתגר במערכת החינוך, להתמודד עם הפערים האלה.

יעקב מרגי: רוב האוכלוסייה נמצאת בין העליונים לאלה שכמעט לא נמדדים למטה.

יעקב מרגי: זה נע לאורך כל הסקאלה, ואם את שואלת אותי מה כן צריך לעשות, כן, מסכים איתך, צריך לבדוק.

יעקב מרגי: כשעושים את המיצ"ב, לבדוק בנקודות מיקוד.

יעקב מרגי: זכאות לבגרות ובגרות משמעותית וכמה הבגרות שלהם היא כרטיס כניסה לאקדמיה, לא כבגרות ותו לא, כמה הם משתלבים בתוך האקדמיה במקצועות איכותיים ונדרשים.

יעקב מרגי: כשזה בצבא, אז בצבא.

יעקב מרגי: זו הנקודה.

יעקב מרגי: הגדרת את זה נכון, מי לא נמצא בכיתה, מי לא נמצא בקבוצה.

יעקב מרגי: מסכים איתך.

יעקב מרגי: דב.

דב חנין: תודה לך אדוני היושב ראש.

דב חנין: תודה לכינוס הישיבה החשובה הזו.

דב חנין: אני מתנצל שהגעתי באיחור.

דב חנין: היום הזה הוא יום שאנחנו רצים בו מוועדה לוועדה, ושוב, הערכה גדולה לאגודת יהודי אתיופיה גם על המקום והתפקיד המוביל שלהם ביום הזה בכלל וגם על הנייר, הייתי אומר, מאיר העיניים, אם הוא היה אור, אבל הוא קצת יותר זורע לנו חששות וצער, שהוצג בפני הוועדה יחד עם המרכז למשפט קליני.

דב חנין: אדוני היושב ראש, זה היה ב-17 במאי 1954, לפני 64 שנים כשבית המשפט העליון האמריקאי ברוב של תשעה נגד אפס הוציא את פסק הדין ההיסטורי של Brown Verses Board of Education שבו הוא קבע את העיקרון ש-separate but equal is not equal, נפרד אבל שווה הוא לא שווה.

דב חנין: הוא אף פעם לא שווה.

דב חנין: כל הפרדה בסופו של דבר היא מנגנון שפוגע בקבוצה מוחלשת, אפילו אם המטרה המוצהרת היא לחזק את הקבוצה המוחלשת הזאת.

דב חנין: קחו את המוחלשים ותשימו אותם בנפרד, יצרתם עוד מנגנון של החלשה.

דב חנין: אני אומר את הדברים מכיוון שאנחנו עדיין במערכת החינוך שלנו נמצאים בעולם של מסלולים מבדלים והעולם של המסלולים המבדלים הוא עולם של חיזוק הבעיה והעמקת הבעיה ולא של התמודדות עם הבעיה ופתרון של הבעיה, וכשאני מדבר על מסלולים מבדלים, אני מדבר על מסלולים מבדלים מכמה סוגים: קודם כול יש המסלולים המבדלים דפקטו.

דב חנין: עדיין יש לנו בתי ספר שאליהם מגיעים כאילו באופן טבעי ובלי שום התערבות שיעור גבוה מאוד של יוצאי אתיופיה, ויש בתי ספר אחרים, לא רחוקים מהם, שבהם שיעור יוצאי אתיופיה הוא מאוד מצומצם.

דב חנין: זה אומר בפועל מנגנונים מבדלים.

דב חנין: אדוני היושב ראש, אתה מכיר היטב את המאבקים שאנחנו ניהלנו גם פה בכנסת נגד המנגנונים המבדלים הפורמליים שבהם יש מקומות שפשוט אמרו לילדים יוצאי אתיופיה, לא, אתם לא צריכים להגיע לבית ספר הזה, אתם לא רצויים במקום הזה, אתם צריכים ללכת למקום אחר, אבל כשמדובר על מנגנון לא פורמלי, הוא עדיין מנגנון קטלני.

דב חנין: זה סוג אחד של בעיה.

דב חנין: סוג שני של בעיה זה מנגנונים שבהם כאילו כדי לקדם יוצאי אתיופיה, מייצרים להם קופסה נפרדת והקופסה הנפרדת הזאת בעצם רק מחזקת את הבעיה ואת הקושי.

דב חנין: אני, לכן, אדוני היושב ראש, מעריך את הדיון הזה.

דב חנין: אני מתנצל שלא הייתי פה מתחילת הדיון.

דב חנין: אני בטוח שנשמעו פה דברים מאוד חשובים.

דב חנין: אני שמעתי את דברי הדוברת האחרונה שדיברה בהרבה כאב, שולה, על מה שקורה במשרד החינוך, ואני מקווה שהדברים הנרגשים שלך והאמיתיים שלך באמת יקלטו בתוך המערכת הזאת.

דב חנין: צריך להגיד את האמת.

דב חנין: משרד החינוך זו ספינה מאוד גדולה.

דב חנין: יש בה אנשים טובים שרוצים לעשות שינוי.

דב חנין: זה מסובך להזיז ספינה גדולה מכיוון הנסיעה שלה, אבל זה מאוד חיוני ומאוד דחוף.

דב חנין: אחד הדיונים שהייתי בהם היום היה דיון בוועדה לזכויות הילד, והנתון הכי קשה שאני שמעתי, שהעציב אותי מאוד וגורם לי לחשוב על הצורך שלנו בחשבון נפש בחברה הישראלית, זו הקביעה שמעמדם ומצבם של ילדים יוצאי אתיופיה שנולדו בישראל יותר גרוע מאשר מעמדם ומצבם של ילדים יוצאי אתיופיה שנולדו באתיופיה והגיעו אחר כך לישראל.

דב חנין: זה משהו שאותי כישראלי פשוט מבייש.

דב חנין: אנחנו חברה עשירה, אנחנו חברה מתקדמת, אנחנו חברה עם יכולות.

דב חנין: זה לא יכול להיות המצב אצלנו.

דב חנין: את זה אנחנו חייבים לשנות בצורה דרמטית וחדה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זיווה.

שושנה בן-דור: זו תופעה ידועה בהרבה מקומות, לצערנו הרב, והילדים שהם דור שני הרבה פעמים נתקלים ביותר בעיות, לא רק בישראל.

דב חנין: אנחנו רוצים להיות יותר טובים.

שושנה בן-דור: אני מסכימה, אבל צריכים להתחיל מבין המציאות.

יעקב מרגי: בבקשה, זיוה, תציגי את עצמך.

זיוה מקונן דגו: זיוה מקונן דגו, מנכ"לית אגודת יהודי אתיופיה.

זיוה מקונן דגו: קודם כל, אדוני היושב ראש, תודה רבה על הדיון.

זיוה מקונן דגו: אם יש בבית הזה בכל הוועדות מי שמתמיד ואומר, נושא חשוב לי, ומקיים אותו לפי נושא, זה אתה, אז אני באמת רוצה להגיד תודה.

יעקב מרגי: תודה.

זיוה מקונן דגו: וכמובן תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין שמוביל את היום הזה זו שנה שלישית.

יעקב מרגי: וזה המקום גם להתנצל בשמה של פנינה תמנו-שטה שנמצאת בדיון מקביל בוועדת ביקורת המדינה.

יעקב מרגי: נתבקשתי לומר.

זיוה מקונן דגו: אנחנו מציפים את הסוגיה הזאת של תוכניות מבדלות וכו', אבל אם התוצאות וההישגים של תלמידים יוצאי אתיופיה היו כמו כלל האוכלוסייה, לא היינו באים ומקיימים את הדיון הזה ונלחמים על האם אנחנו רוצים להיות ביחד, לא רוצים להיות ביחד, האם מפרידים אותנו או לא מפרידים אותנו.

זיוה מקונן דגו: הבעיה היא ש-20 שנה קיימות תוכניות נפרדות והתוצאות הן גרועות.

זיוה מקונן דגו: אני אומרת, אדוני היושב ראש, גרועות.

זיוה מקונן דגו: 38 תלמידים יוצאי אתיופיה ב-5 יחידות מתמטיקה ב-2016, זה לא מתקבל על הדעת.

זיוה מקונן דגו: 37 תלמידים בכימיה, זה לא מתקבל על הדעת.

זיוה מקונן דגו: 17% מהתלמידים בישראל.

זיוה מקונן דגו: שר החינוך בא ויצא בהחלטה "5 פי 2", להכפיל את התלמידים עם 5 יחידות מתמטיקה וכו', והוא לא ראה את התלמידים יוצאי אתיופיה.

זיוה מקונן דגו: זה לא הגיוני שב-2011 היו 33 תלמידים וב-2016 – 38 תלמידים.

זיוה מקונן דגו: מה שאנחנו מבקשים ממשרד החינוך, זה שלא יגיד, אנחנו נשפר את ההישגים של תלמידים יוצאי אתיופיה ב-10%, אלא איך אנחנו סוגרים את הפערים.

זיוה מקונן דגו: מעל 80% תלמידים יוצאי אתיופיה הם ילידי ישראל.

זיוה מקונן דגו: זה לא סביר, כמו שיושבת ראש האגודה, שולה מולא, אוטוטו ד"ר שולה מולא, טענה.

זיוה מקונן דגו: זה לא סביר ש-33% הם ילידי הארץ והמצב שלנו כאילו הגענו אתמול, שהבעיה היא בעלייה שלנו או בפערים שבאנו איתם.

זיוה מקונן דגו: הבעיה היא במערכת החינוך שלא יכולה לראות אותנו כשווים.

זיוה מקונן דגו: אני רוצה לתת דוגמא.

זיוה מקונן דגו: היום אני מרבה לתת דוגמאות שקשורות לילדים שלי.

זיוה מקונן דגו: הבן שלי עבר מבית ספר יסודי לחטיבת ביניים.

זיוה מקונן דגו: בכיתה ז' המורה שלו, ברוך השם, יש לו בעיות קשב וריכוז, שלושה שבועות-חודש הוא היה על ריטלין והוא ישב בשקט.

זיוה מקונן דגו: המורה שלו שלושה שבועות חשבה שהוא עולה חדש.

זיוה מקונן דגו: באסיפת הורים היא משתפת אותי, "חשבתי שהוא עולה חדש, לכן לא ניגשתי אליו.

זיוה מקונן דגו: כשגיליתי במסדרון שהוא מדבר עברית רהוטה, פתאום קלטתי שהוא - - - ".

יעקב מרגי: אני לומד מזה שהיא למדה שעולה חדש, לא ניגשים אליו בכיתה.

יעקב מרגי: ככה לימדו אותי להבין דברים.

יעקב מרגי: זה מזעזע.

זיוה מקונן דגו: ובואו נחשוב באמת מה קורה לאותם הילדים שיום-יום אותה מורה או מורה מסתכל עליהם וכך וכך.

זיוה מקונן דגו: הסוגיה הנוספת המשמעותית, אדוני, זה נושא של מורים יוצאי אתיופיה.

זיוה מקונן דגו: בישראל 137,000 בערך מורים בכלל, נכון?

זיוה מקונן דגו: כמה יוצאי אתיופיה מהנתונים שקיבלנו ממשרד החינוך?

יעקב מרגי: יש כ-180,000 עובדי הוראה.

זיוה מקונן דגו: מהנתונים שקיבלנו ממשרד החינוך, כ-500 מורים יוצאי אתיופיה.

זיוה מקונן דגו: אדוני, רוב המורים יוצאי אתיופיה הם בחלקיות משרה.

זיוה מקונן דגו: חמור מזה, המורים שמלמדים באולפן במרכזי קליטה הם כלולים במספר הזה.

זיוה מקונן דגו: למה?

זיוה מקונן דגו: זה אתיופים, אז אפשר לספור את זה ככה.

זיוה מקונן דגו: זה לא סביר, זה לא הגיוני.

זיוה מקונן דגו: דרך אגב, משרד החינוך גם מפעיל תוכניות נבדלות להכשרת מורים, זאת אומרת, מקבץ את המורים, נותן להם תגבור, כאילו שהמורים האלה, גם אם הם נולדו בארץ, הם צריכים תגבור כדי להיות מורים, וגם חמור מזה, הם צריכים לדון על הזהות ועל השייכות שלהם כאילו כלל מורי ישראל לא אמורים לעסוק בנושא הזה.

זיוה מקונן דגו: אני חושבת שכל מורה ומורה בישראל צריך ללמוד על כל המורשות ועל כל העדות, מה לעשות, כי אנחנו מגוונים.

זיוה מקונן דגו: לא יתכן שמשרד החינוך מתקצב ובונה תוכנית נפרדת למורים יוצאי אתיופיה.

זיוה מקונן דגו: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

עירית בירן: עירית בירן, סגנית מנהל המינהל הפדגוגי.

עירית בירן: אני אדבר על המדיניות ואחר כך על איך אנחנו יכולים להיעזר בכל האנשים שדיברו כאן.

עירית בירן: המדיניות אוסרת מסגרות מבדלות, אוסרת כיתות מבדלות, אוסרת קבוצות והקבצות מבדלות.

עירית בירן: כל מי שיודע על כזה דבר, אנחנו מבקשים, תעזרו לנו, כי אם אתם יודעים ויש לכם סיפורים על בתי ספר, לזיוה יש את הטלפון שלי בבית, בעבודה, בכל מקום, מיילים.

עירית בירן: תודיעו לנו, תעזרו לנו, כי אנחנו רוצים לטפל.

עירית בירן: השנה טיפלנו בשלוש תלונות של מסגרות מבדלות.

עירית בירן: טיפלנו עד הסוף, עד אפילו הוצאת אזהרה מנהלית למנהל בית ספר.

עירית בירן: אנחנו רוצים לטפל בזה.

עירית בירן: זה מאוד מטריד אותנו.

עירית בירן: אנחנו לא רוצים שיהיו עוד מסגרות מבדלות.

עירית בירן: אין לנו, אנחנו לא יודעים בדיוק מה קורה ולפעמים מפקח כולל אפילו, שזה בית ספר שלו, לא ראה שיש קבוצות כאלה, אז כל תלונה כזאת תעזור.

עירית בירן: בנושא של בתי ספר עם ריכוז גבוה, גם זה משהו שאנחנו פועלים לאורך שנים.

יעקב מרגי: תרחיבי פה.

עירית בירן: הבעיה המרכזית היא בעצם גני הילדים.

עירית בירן: יש לנו כרגע 25 גנים עם אחוז מאוד גבוה.

עירית בירן: אנחנו לא מצאנו פתרון בגני הילדים לפיזור, כי להסיע ילדים של גילאי 3-4 הוא משהו שאנחנו לא כל כך מעוניינים.

עירית בירן: אנחנו חושבים שזה לא בריא.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים, לא אוהבים.

עירית בירן: יודעים להסיע, לא אוהבים.

יעקב מרגי: אז אולי במקרה הזה הצר שובה בנזק המלך?

יעקב מרגי: צריך לבחון את זה מקצועית, עניינית.

עירית בירן: אוקי.

יעקב מרגי: אני לא קובע.

זיוה מקונן דגו: אדוני, אבל אם זו השכונה שלהם ויש גן ילדים שזה השכונתי, מה שאנחנו מצפים זה לא עכשיו שיסיעו לנו ילדים בגלל שהם אתיופים, משכונה כזאת, משכונה אחרת, אלא שיקבלו באמת את מה שהם צריכים ויגיעו מוכנים לכיתה א'.

יעקב מרגי: אני לא קובע, אני לומד.

יעקב מרגי: אני כל החיים שלי לומד.

יעקב מרגי: לו יצויר עכשיו, באר שבע, דוגמא, שכונה י"א, ו' החדשה, אזור רישום מסוים, נפלה כיתה, 90% יוצאי אתיופיה ודאי ילידי הארץ ו-10% אחרים.

יעקב מרגי: את חיה עם זה כאגודת יוצאי אתיופיה?

זיוה מקונן דגו: אני אומרת, אם זו השכונה שלהם, אם זו הסביבה שלהם, מערכת החינוך, בואו תביאו את המורים הטובים, בואו תיתנו להם את מה שהם צריכים לקבל, את הכי טוב ותנו להם לצמוח.

יעקב מרגי: ואינו נכנס לקטגוריה של מסגרת מבדלת.

זיוה מקונן דגו: לא.

שולה מולא: אבל אנחנו מכירים מצבים, אני מכירה לא בבאר שבע, אני גרה בירושלים, בתלפיות, בקעה.

שולה מולא: אנחנו מכירים מצבים שאיכשהו נפל, שהכיתה הזאת, הגן הספציפי הזה, יש בו רוב ממוצא אתיופי, והגן 100 מטר ויש הרבה בהירי עור.

שולה מולא: איך זה כך?

יעקב מרגי: זו דוגמא שצריך לדבר עליה.

עירית בירן: גם על זה אנחנו עושים בירור מול הרשויות המקומיות.

עירית בירן: זה עוד פעם יהיה בחירה, ממלכתי-דתי, ממלכתי.

עירית בירן: אנחנו נטפל בכל דבר כזה שיש לכם מידע, שאנחנו לא מקבלים את התשובות הנכונות כדי שזה לא יקרה בשנה הבאה.

עירית בירן: אנחנו מאוד מעוניינים לטפל נקודתית.

יעקב מרגי: גבירתי, אני רוצה לשמוע ממך אמירה חד משמעית.

יעקב מרגי: זה הנחיות שתוציאו לשלטון המקומי ולרשות החינוך המקומית.

יעקב מרגי: במקרה שהביאה גברת שולה מולא, את הדוגמא הזו, באותה שכונה, מרחק של 50 מטר, זה נושק לאותו אזור רישום.

יעקב מרגי: זה לא מקרי שבגן הזה בצד ימין באשכול גנים, לפעמים זה יותר חמור שזה באותו אשכול, שבכיתה הזו יהיה ריכוז גבוה של בני העדה ובכיתה השנייה לא.

יעקב מרגי: זה מקומם, זה אסור שיהיה ואני אקרא לכם בסיכום לבדוק זאת לקראת שנת הלימודים הבאה עלינו לטובה שהיא כבר בפתח.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיכי.

עירית בירן: אנחנו בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים מתמקדים במקומות שיש גם ריכוז וגם אנחנו מסתכלים על התוצאות, כי רצינו לראות האם יש איזושהי הלימה, האם ילדים שהם בפיזור מגיעים לתוצאות יותר טובות מכאלה שבריכוז.

עירית בירן: אנחנו לא יכולים להגיד שסטטיסטית יש איזשהו נתון שאומר שבגלל שיש 30% בני הקהילה בבית ספר מסוים, ההישגים שלהם פחות טובים או יותר טובים, וזה חשוב להגיד את זה בצורה מאוד ברורה.

עירית בירן: למרות זאת אנחנו בודקים בית ספר-בית ספר.

עירית בירן: אנחנו כן יכולים להגיד שלפעמים בגלל הבחירה בממלכתי-דתי יש לנו כן ריכוזים של 30% ו-40% בבית ספר.

עירית בירן: יש לנו בחטיבות הביניים, 79 חטיבות עם ריכוזים.

עירית בירן: אנחנו מנסים לראות אפשרויות לפיזור.

עירית בירן: לא יכולה להגיד שיש לנו פתרון מחר בבוקר.

זיוה מקונן דגו: היום 54% מהתלמידים יוצאי אתיופיה לומדים במערכת החינוך הממלכתית, לא הממלכתי-דתית.

יעקב מרגי: הפער היום הוא כמעט שווה.

עירית בירן: זה מה שאני מנסה להגיד.

עירית בירן: בממלכתי את תראי שהם נמצאים, 10%, 5%.

עירית בירן: הם מאוד מפוזרים בממלכתי.

עירית בירן: בממלכתי-דתי זה המקום היחיד שיש ריכוזים.

עירית בירן: עוד פעם אני אומרת, אנחנו בדקנו את זה השנה, אנחנו נבדוק את זה עוד פעם.

עירית בירן: אם יש משהו שראיתם, שאנחנו לא ראינו, ואנחנו נחזור לרשויות המקומיות כדי לבדוק שזה לא קורה.

עירית בירן: אנחנו גם נכנסנו עכשיו למח"טים.

עירית בירן: דיברו על הסללה לחינוך הטכנולוגי.

יעקב מרגי: גברת בירן, ברשותך, תופעה שקיימת במיוחד בחינוך הממלכתי-דתי.

יעקב מרגי: ברגע שאני ביישוב מסוים, בואי ניקח תיכון לצורך העניין.

יעקב מרגי: זה יותר בולט בתיכונים, שהמשרד מאפשר לתיכון ממלכתי-דתי לעשות מסגרות יותר תורניות, אפילו המשרד מאפשר לגבות תל"ן, תוכנית לימודים נוספת.

יעקב מרגי: אוטומטית נוצר מצב, זה נכון גם ליסודי, שבית הספר הממלכתי-דתי האיכותי שאליו הולכים אנשי הגרעין התורני, וילדי - - - מוסתים לבית ספר אחד, ואוטומטית בית ספר החינוך הממלכתי-דתי הרגיל, זה ילדי השכונה, ואז אנחנו מוצאים ריכוזים ואין פלא שהתוצאות הן כפי שהן.

יעקב מרגי: כאן אני רוצה חשיבה ועשייה אקטיבית מחוץ לקופסה, של המשרד.

יעקב מרגי: אם המשרד מאשר, זה יהיה.

יעקב מרגי: אם המשרד, בבואו לאשר תל"ן או לאשר מסגרות חינוך בדלניות בממלכתי, שזה במימון של 100% פלוס אפילו ויותר, צריכה להיות התוצאה הזו לנגד עיניו.

יעקב מרגי: הוא צריך לצפות פני עתיד.

יעקב מרגי: הוא צריך להתנות, ובתנאי שאתה מקבל 30%, 40%, אז תקבל את האישור לתוכנית.

עירית בירן: אוקי.

עירית בירן: נוסיף את זה לתוך הוועדות.

עירית בירן: בנושא של פערים לימודיים, אנחנו כל שנה עוקבים אחרי המיצ"ב בכיתות ה' ואחרי המיצ"ב בכיתות ח', שזו בצעם היכולת שלנו להסתכל מה קורה.

עירית בירן: אם מסתכלים על שש השנים האחרונות, כל הזמן סגירה של 40% של הפער בין כלל דוברי העברית.

עירית בירן: אני בכוונה אומרת את זה, כי אם מסתכלים על כלל החברה הישראלית, זה קצת מבלבל.

עירית בירן: יש לנו דוברי ערבית.

עירית בירן: לקחנו והפרדנו את נתוני כלל דוברי העברית לעומת כלל בני קהילה ילידי הארץ ושאינם ילידי הארץ.

יעקב מרגי: כשאת אומרת סגירת פערים, תכמתי את זה למספרים.

עירית בירן: בחינוך היסודי למשל, המדד של כלל דוברי עברית כרגע עומד על 637.

קריאה: יותר פשוט באחוזים, לדעתי.

יעקב מרגי: רגע, עוד לא הגענו.

עירית בירן: אנחנו לא אומדים אחוזים שם, כי זה הולך על מדד של 500, כמו המיצ"ב.

עירית בירן: 20% פחות זה ההישג כרגע של בני הקהילה, זאת אומרת, יש לנו עכשיו משימה.

יעקב מרגי: פער של 20% לעומת חלקם באוכלוסייה.

עירית בירן: לא, לעומת המצב שלהם ביחס לכל דוברי העברית.

יעקב מרגי: ברמת הציון.

עירית בירן: בדיוק, ברמת הציון המשוקלל של המיצ"ב.

עירית בירן: זו משימה שהמנכ"ל אמר, אנחנו נעבור בית ספר-בית ספר, וזו משימה שלקחנו על עצמנו לסגור את הפער הזה כדי להביא אותם לפחות במקצועות יסוד - עברית, אנגלית ומתמטיקה בחינוך היסודי, ומדעים גם בחטיבת הביניים.

עירית בירן: זה יעד שלקחנו וזה חשוב לדעת.

עירית בירן: זה הנתון.

עירית בירן: אפשר לקבל את הנתונים האלה גם ברמת בית ספר, כי זה מפורסם בשקיפות.

עירית בירן: אתם יכולים לראות בית ספר-בית ספר.

עירית בירן: הנושא של זכאות לבגרות.

עירית בירן: לקחנו את כלל דוברי העברית ושמנו על יד של תשע"ז, תשע"ח, אז סגרנו בעצם ביחס לשנה קודמת 5%.

עירית בירן: הפער כרגע הוא של 10% סך הכול.

עירית בירן: דוברי עברית זה 70.52 לתשע"ז.

עירית בירן: סך הכול 61.44 לבני הקהילה האתיופית, בגרות, זכאות, לא זכאות איכותית.

עירית בירן: זכאות איכותית, הפער הוא קצת יותר גדול, הוא בסביבות 20%.

עירית בירן: כלל דוברי עברית, זכאות איכותית, זאת אומרת אנגלית ומתמטיקה במוגבר, זה 61.5 כלל דוברי עברית.

עירית בירן: יש שיפור כ-6% לעומת שנה קודמת של בני הקהילה.

יעקב מרגי: הנתון הזה שהציגו פה אגודת יוצאי אתיופיה, בהתייחס לזה שיש לנו דלתא של שנה, המספר הזה של סך הכול 40 בני העדה ניגשו ל-5 יחידות מתמטיקה - - -

עירית בירן: הוא לא נכון לשנה האחרונה.

יעקב מרגי: מה את יודעת על השנה האחרונה?

עירית בירן: אנחנו מתקרבים ל-100 חבר'ה שעושים 5 יחידות מתמטיקה.

יעקב מרגי: יש קבוצת מיקוד?

יעקב מרגי: יש תוכנית מיקוד?

עירית בירן: יש קבוצת מיקוד, יש תוכנית מעורבת, לא מבדלת.

עירית בירן: הם חלק מהתוכנית של השר.

עירית בירן: הם מסומנים.

עירית בירן: נכון, אנחנו עוקבים.

עירית בירן: את הדור הזה אנחנו עוד יכולים לעקוב כי יש לנו נתוני הורים.

עירית בירן: את הדור הבא, את הדור השלישי כבר לא נוכל לדעת מי ומה, כי ביקשו משרד הקליטה על בוכרים.

עירית בירן: אין לי בוכרים, אני לא יודעת מי בוכרי.

יעקב מרגי: זו הטעות שלכם.

יעקב מרגי: גם בצבא.

יעקב מרגי: אני מתמודד עם שבר, אני קורא לזה, של בני העדה הקווקזית.

יעקב מרגי: איבדנו אותם.

יעקב מרגי: אומרים לי, לא, הם מקוטלגים יוצאי חבר העמים.

יעקב מרגי: מאבדים אותם בצבא.

יעקב מרגי: במסגרת החינוך יש נשירה גבוהה.

עירית בירן: שם אין לנו נתונים.

יעקב מרגי: סליחה, אז עוצרים ובודקים.

יעקב מרגי: עושים חקר.

יעקב מרגי: גם בצבא, גם במערכת החינוך.

יעקב מרגי: הם מגיעים לצבא עם חסר אדיר.

יעקב מרגי: מאבדים.

יעקב מרגי: אין מילה אחרת.

יעקב מרגי: איבדנו אותם.

יעקב מרגי: זה מקומם להגיד, אין לנו.

יעקב מרגי: שמו אותם, מדינות חבר העמים.

עירית בירן: אני רוצה להיכנס למצוינות, כי זה עלה.

עירית בירן: אם התחלנו את הדרך, ועוד פעם, זיוה יודעת, התחלנו עם 600 ילדים בלבד את תוכניות המצוינות של האגף למצוינים ומחוננים, אנחנו ב-1,720 ילדים, ממה שאנחנו קוראים ניצני אמירים, אמירים, קדם עתידים, מרכזי מחוננים, מחוננים, כמות המחוננים.

עירית בירן: כל הדבר הזה.

עירית בירן: דיברנו כאן על הכלים לאבחון.

יעקב מרגי: אני במחוננים.

יעקב מרגי: יש פער, נכון?

עירית בירן: יש פער אבל אנחנו בתהליך - - -

יעקב מרגי: מה אתם עושים לצמצם אותו?

יעקב מרגי: הרי שם זה הגרלות, זה מכסות, הכול.

יעקב מרגי: בואי תגידי לי מה את עושה עכשיו לטובת בני העדה כדי לצמצם את הפער הזה בטווח של חמש שנים, עשור?

עירית בירן: אנחנו שמנו חמש שנים שפ"ב יהיה התהליך שם יהיו בדיוק כמו אחוזן - - -

יעקב מרגי: איך אתם עושים את זה בפרקטיקה?

עירית בירן: המנכ"ל שם יעד כמותי.

עירית בירן: הוא בדק כמה הם באוכלוסייה.

עירית בירן: יש יעד כמותי.

עירית בירן: מה שעשינו, היו שתי בעיות.

עירית בירן: אחת, שהם עברו את הבחינות בבית הספר, אבל צריך להגיע לבחינה חיצונית, השנייה, בעיר, והרבה פעמים הם לא הגיעו לשם.

עירית בירן: מה שאנחנו עשינו השנה וגם נעשה בשנה הבאה ונמשיך, גייסנו גם מצוות ההוראה וגם מכל מי שיכולנו בעירייה כדי שיביאו אותם ואת ההורים שלהם לבחינת ההמשך כדי לוודא שהם מגיעים לבחינת ההמשך.

עירית בירן: דאגנו להסברה דרך המגשרים שלנו להורים שלא ידעו.

עירית בירן: חלק מההורים יודעים יותר טוב ממני, אבל חלק מההורים שלא הבינו בדיוק מה זה מחוננים, קיבלו הסברה אישית עם תרגום וממש הסבר לעומק, למה הילד חייב להתמיד גם.

עירית בירן: לא רק שהוא התחיל במחוננים, הוא גם גומר את השנה וגומר את השנה הבאה, כי אנחנו רוצים לראות אותם עד סוף י"ב במסגרות המיוחדות, ילדים עם פוטנציאל.

עירית בירן: מה שעשינו עוד, פתחנו במקומות שיש ריכוז, ניצני אמירים כדי להתחיל ב-א' כבר, כדי שהמנהלים יראו אותם וכבר יסמנו אותם לבחינה הראשונה במעבר בין ב' ל-ג' ובין ג' ל-ד' כדי לראות אותם על המפה.

עירית בירן: אני מקווה שאנחנו בדרך הנכונה.

עירית בירן: שמנו גם מדריכה שמלווה ספציפית את כל היישובים האלה כדי שזה יהיה מאוד מחודד.

עירית בירן: מה שלא עשינו לקראת שנה זאת אבל לשנה הבאה נעשה, כי יש משפחות הרי שמתפזרות, הולכות לגור בכרמיאל, במקומות שאין ריכוזים גדולים ואז אנחנו צריכים גם לשם לשלוח ידיים ולהגיד, חבר'ה, גם שם תשימו פוקוס.

עירית בירן: אני מקווה שיהיו לנו כמויות יותר גדולות.

עירית בירן: זה הנושא של מחוננים.

עירית בירן: נוער בסיכון, אותו דבר.

עירית בירן: אנחנו כרגע ממקדים מאמץ בנושא של נשירה סמויה, כי מה שראינו, שבנשירה גלויה המספרים הלכו ונהיו ממש קטנים.

יעקב מרגי: היה אתמול דיווח לוועדה בסוגיה.

עירית בירן: אוקי.

עירית בירן: בנשירה סמויה ראינו שיש בעיה של מה שנקרא היעדרות לסירוגין, שאפילו לפני בגרויות החורף יש ילדים שלא הגיעו.

עירית בירן: ביקשנו דיווח כדי שאנחנו נעשה עבודה עם הקב"סים, עם הרשויות המקומיות, עם צוות של קידום נוער להגיע לשיחות אישיות עם הילדים ושיחות אישיות עם המשפחות, להבין שהילדים חייבים להגיע בצורה מסודרת לבית ספר, כי ילד ב-5 יחידות מתמטיקה שלא הגיע לתגבור לפני הבחינה, מגיע פחות מוכן, תגבור רגיל של בית ספר, שלא היה ולא הגיע.

עירית בירן: בתי הספר דיווחו לנו, קבוצות מובחרות, הרצנו אותם לתגבור ל-4 יחידות ו-5 ופתאום ילדים לא הגיעו, אז גייסנו את הקב"סים לעזור לנו בעניין הזה ולסגור את הפער של הנשירה הסמויה, נשירה לסירוגין.

עירית בירן: עלה הנושא של חינוך מיוחד.

עירית בירן: הוא נושא שמאוד הטריד אותנו.

עירית בירן: מה שעשינו בשנתיים האחרונות, אנחנו עושים גם הכשרה של הפסיכולוגים מחדש לכלים רגישי תרבות.

עירית בירן: אנחנו כבר הגענו למצב ש-400 פסיכולוגים עברו את ההכשרה הזאת, הכשרה נוספת מעבר למה שהם למדו.

עירית בירן: גם מי שהוא ד"ר או תואר שני חויבו לעשות את ההכשרה ואנחנו כבר עובדים איתם עכשיו.

עירית בירן: אנחנו לא רוצים לשפוך את התינוק עם המים, כי אם ילד הוא אוטיסט והוא צריך מסגרת מיוחדת, שיקבל את מה שמגיע לו, אבל ילדים שסתם נגיד נשלחו לבעיות התנהגות או לכיתות ליקוי למידה, להסתכל אם צריך לטפל נכון בתוך הכיתה הרגילה ולא לשלוח, עבודה שהם עושים.

עירית בירן: אנחנו מקווים שנוכל בשנה הבאה לדווח על הקטנה.

עירית בירן: ירד לנו מספר הילדים שהופנו משנה שעברה להשנה, בחצי אחוז.

עירית בירן: מבחינתי זה לא מספיק.

עירית בירן: אני רוצה לרדת הרבה יותר.

עירית בירן: התחייבנו לוועדה.

ישמבל אלמיו: ברשותך, אני רוצה רגע להפריע לך.

ישמבל אלמיו: הילדים שנמצאים בכיתות החינוך המיוחד הם בבתי ספר רגילים?

עירית בירן: חלק בבתי ספר רגילים וחלק בבתי ספר של החינוך המיוחד.

ישמבל אלמיו: הרי לכל ילד יש את תוכנית הלימודים היחידנית.

ישמבל אלמיו: האם אחרי שהוא נמצא בכיתה כזו, מקבל איזשהו מענה, הוא חוזר לכיתה הרגילה או שהוא נשאר שם?

עירית בירן: המטרה היא להחזיר והמטרה היא לא לשלוח.

ישמבל אלמיו: לא, אבל אני אומרת, הילדים שעדיין נמצאים שם.

יעקב מרגי: ישמבל, אני אתן סקירה.

יעקב מרגי: אנחנו בעיצומו של הליך חקיקה, שינוי כל הסוגיה הזו, ביטול ועדות ההשמה וועדות השילוב לוועדות זכאות ואפיון, שברירת המחדל היא שילוב, כשסל השירותים וכל מה שזכאי הילד בחינוך המיוחד יעבור איתו לשילוב עם זכות בחירה להורים, לכן כל מה שהיא תאמר לך היום זה נכון וזמני לימים האלה.

יעקב מרגי: אני מקווה שבשבוע הבא נצליח לסיים את החקיקה.

יעקב מרגי: יחד עם שינוי החקיקה אנחנו נכניס לתוספות לחוק את כל, אני קורא לזה, 'הצימוקים' שהבאנו מהמדינה, מהאוצר, ממשרד החינוך לטובת החינוך המיוחד, תוספות, ולא רצינו שזה יהיה בהבטחה או כדברים שפורחים באוויר אחר כך, אלא יהיו בתוספות לחוק, אם זה פריסה ארצית של מוסדות.

יעקב מרגי: בכל זאת, לא כולם ברי שילוב, פריסה ארצית, שיהיו פחות היסעים.

יעקב מרגי: בכל בית ספר יהיה חדר הכלה, וינטלציה.

יעקב מרגי: היום אם תלמיד או תלמידה מתפרקים, אז זה היה לעיני כל במסדרון או בחדר המורים.

יעקב מרגי: יהיה רכז שילוב, יהיו תוכניות במכללה, להכשרת עובדי הוראה, שגם מורה שהוא לא של החינוך המיוחד, יעבור פרק בחינוך מיוחד כדי שהוא ידע מה זה חינוך מיוחד, כדי שלא יהיה מצב שהוא יגיד לו, חשבתי שאתה עולה חדש.

יעקב מרגי: שמורה ידע להתמודד עם כל מה שמערכת החינוך מזמנת לו.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

זהבה לזרוביץ': שלום, שמי ד"ר זהבה לזרוביץ', אני באה מאגף א' לפיתוח פדגוגי במזכירות הפדגוגית, ואני רוצה להתחבר למה שאמרה זיוה, שכלל מורי ישראל צריכים ללמוד על המורשת ועל ההיסטוריה על מנת שהם יוכלו ללמד את הנושא.

זהבה לזרוביץ': במזכירות הפדגוגית הוכנה תוכנית כוללת רב-תחומית, רב-גילאית, כוללת יחידות אינטראקטיביות שגם שולה מולא מופיעה באחת מהן, שהופקה על ידי מט"ח.

זהבה לזרוביץ': מטרת התוכנית הזאת באמת לכלל ילדי ישראל, שכלל ילדי ישראל ילמדו על המורשת, על ההיסטוריה, התרבות, הערכים, כיוון שזו הדרך לשנות את הגישה, להביא למודעות, להוריד את תחושת הזרות והשונות והניכור.

זהבה לזרוביץ': יש גם חוזר מנכ"ל שמחייב את מנהלי בתי הספר לבנות תוכנית רב-שנתית, כך שכל שנה כל תלמיד ילמד לפחות שתי יחידות מתוך המגוון שקיים.

זהבה לזרוביץ': כמובן שהם גם מוזמנים לחבר יחידות נוספות, אבל יש על המדף מעל 90 מערכי שיעור במגוון תחומי דעת שניתן בעזרתם - - -

שושנה בן-דור: זהבה, תוקנו כל הליקויים שהיו בחומר הראשוני?

שושנה בן-דור: כי היו המון.

זהבה לזרוביץ: חוזר מנכ"ל כותב במפורש, ועכשיו עומד לצאת חוזר מנכ"ל נוסף, זאת אומרת כבר פעמיים זה נכתב בחוזרי מנכ"ל ועכשיו עומד לצאת חוזר מנכ"ל נוסף שבו שוב אומרים למנהלים שעליהם לבנות תוכנית רב-שנתית שכל ילדי ישראל ילמדו על - - -

שושנה בן-דור: לא, אני מדברת על התכנים.

יעקב מרגי: תודה, גבירתי.

יעקב מרגי: אנחנו לא נרד לרזולוציות.

יעקב מרגי: היא אמרה בגדול את הצהרת הכוונות.

יעקב מרגי: שאלה, רצית.

יעקב מרגי: תזדהי ותשאלי.

טל ליפובצקי טשורני: שמי טל, אני מעיריית ראשון לציון.

טל ליפובצקי טשורני: רק רציתי להפנות בקשה למשרד החינוך, האם ניתן לקבל את הנתונים האלה ברמת הרשויות, גם של זכאות לבגרות, גם של חינוך מיוחד, נשירה סמויה, מחוננים?

עירית בירן: יש לכם את זה בשקיפות ברמת ישוב.

עירית בירן: את יכולה לראות את זה.

עירית בירן: אם משהו חסר, תיפני, אני אשמח לתת לך.

טל ליפובצקי טשורני: אנחנו נשמח לקבל, מאחר ואנחנו אמורים ליישם חלק מהתוכניות שלכם ברמה הרשותית ולעקוב אחר התוכניות ואחר המענים ולהתחיל מאיזושהי נקודת מוצא.

שולה מולא: כבוד היושב ראש, זה משהו רלוונטי לדוברת האחרונה, שאלה קטנה שלי שאני אשאל אותה ואני רוצה שאת תקשיבי.

שולה מולא: הדוגמא בעניין של הנשירה, יש הרי תהליך.

שולה מולא: מה שקורה בבתי הספר ומה שאני אומרת מבוסס על ראשון לציון דווקא, שבתי ספר בכיתה ט' מנשירים.

שולה מולא: מבית ספר סביר, טוב אפילו, הילדים הולכים לבתי ספר פחות טובים.

שולה מולא: זה בעצם התהליך עד שבסוף מגיעים לאיזה בית ספר שבקושי מגיעים אליו.

שולה מולא: אני מכירה את זה מאוד חזק מראשון לציון.

יעקב מרגי: זה לא רק ראשון.

עירית בירן: חוזר מנכ"ל למניעת נשירה מדבר על ועדות התמדה.

עירית בירן: רשויות אמורות לעבור ילד-ילד, שמישהו חושב שהוא כן סגר פערים, לא סגר פערים, צריך מסלול א', מסלול ב'.

עירית בירן: חלק מהעבודה שאנחנו עושים היום זה עם הרשויות, כי זו אחריות שלהן בעצם, רישום במעבר בין ט' ל-י'.

עירית בירן: אני מקווה שאנחנו נצליח באמת לשנות את זה, לסמן את זה כמשהו שצריך לטפל בו לעומק.

יעקב מרגי: תודה.

אורנה שץ אופנהיימר: אפשר להגיד משהו על הכשרת מורים?

יעקב מרגי: בבקשה, משפט.

אורנה שץ אופנהיימר: אורנה שץ אופנהיימר, אני אחראית על הכשרת מורים.

אורנה שץ אופנהיימר: אני עובדת באגף להכשרת עובדי הוראה ואני באמת מטפלת בנושא של - - -

יעקב מרגי: את מכירה את הכיתות המבדלות?

אורנה שץ אופנהיימר: לא, אין כיתות מבדלות.

אורנה שץ אופנהיימר: קודם כל, זה רציתי לפחות שיירשם בפרוטוקול, כי זה חוזר בכל ישיבה שזיוה אוהבת להגיד את זה, אבל אני רוצה רגע להגיד על זה מילה.

אורנה שץ אופנהיימר: הסטודנטים לומדים מה שהם רוצים, באיזה מסלול שהם רוצים, באיזו התמחות שהם רוצים.

יעקב מרגי: במכללות שהוזכרו יש סטודנטיות להוראה שהן רק של כיתה של - - - ?

אורנה שץ אופנהיימר: מה פתאום.

אורנה שץ אופנהיימר: יחד עם זה, כמו בכל ההשכלה הגבוהה, והייתה פה ישיבה לפני שבוע בוועדת העלייה והקליטה עם המל"ג והות"ת.

אורנה שץ אופנהיימר: כמו במל"ג ובות"ת, גם אנחנו נדרשים לצרכים מיוחדים, מאתרים אותם ומעודדים כדי שהאנשים יבואו ללמוד הוראה.

אורנה שץ אופנהיימר: בסך הכול בהשכלה הגבוהה יש 3,100 ומשהו סטודנטים בני הקהילה האתיופית, ובסך הכול 14% מהם הולכים להכשרת מורים.

אורנה שץ אופנהיימר: זה מספרים קטנים יחסית, לצערנו, ואנחנו מעודדים שיבואו ללמוד הוראה, כי לדעתי זה מקור ההשפעה החזק ביותר שיכול להיות במערכת החינוך.

אורנה שץ אופנהיימר: ברגע שיהיו מורים וגננות בני הקהילה - - -

יעקב מרגי: אם הייתי מוצא שחלקם במדעים, בפקולטות, גבוה מחלקם באוכלוסייה והם חסרים בהוראה, הייתי שמח.

יעקב מרגי: לא הייתי מעודד אותם לבוא להוראה בכלל.

יעקב מרגי: אם חלקם ברפואה, בטכניון, במקצועות ההנדסה, אבל אנחנו לא שם.

אורנה שץ אופנהיימר: אבל כולנו צריכים לזכור שההשפעה הגדולה ביותר במערכת, לפגוש הורים, ילדים ואנשי חינוך, דרך בית הספר שהוא איזושהי בבואה של החברה.

אורנה שץ אופנהיימר: זו ההזדמנות הכי טובה להשפיע בלי כסף.

יעקב מרגי: מסכים איתך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זיוה, משפט.

זיוה מקונן דגו: אדוני, כשבמכללה, ניקח לדוגמא מכללת אחוה, מחפשים את אותם הסטודנטים השחורים, מאתרים אותם.

יעקב מרגי: תרתי משמע, גם את החרדים הם מחפשים.

יעקב מרגי: כנראה זו ההתמחות שלהם בקבוצות מיקוד.

יעקב מרגי: יש שם את הבדואים כקבוצת מיקוד, את החרדים, קבוצת מיקוד.

יעקב מרגי: לא ידעתי שגם באתיופים הם מתחמים.

זיוה מקונן דגו: לוינסקי, בסדר?

זיוה מקונן דגו: נלך לתל אביב.

זיוה מקונן דגו: כשאוספים את הסטודנטים יוצאי אתיופיה ואומרים להם, תשמעו, יש תוכנית מיוחדת עבורכם להכשרה כדי שתדונו על הזהות והשייכות שלכם, אם הבת שלי כנראה עוד שנתיים תלך, כשתסיים את הצבא, להוראה, כנראה, אני מקווה שאני אתבדה, כי אני רוצה משהו אחר.

זיוה מקונן דגו: היא רוצה הוראה.

יעקב מרגי: מותר לה, מותר לך.

זיוה מקונן דגו: נכון, ואם היא הולכת, ובאים, וד"ר אורנה, את באמת באה ואומרת, אני רוצה לאסוף את האתיופים כי אני רוצה לעסוק בזהות שלהם.

זיוה מקונן דגו: באמת הזהות האתיופית של הבת שלי היא קצת רחוקה מאותו יוצא אתיופיה שעלה לפני חמש, שבע, עשר שנים.

זיוה מקונן דגו: מה לעשות?

זיוה מקונן דגו: זה שבצבע העור היא כזאת, זה לא אומר שצריך להוציא אותה ולתת לה להתעסק בזהות שלה, כי אני חושבת שכל מורי ישראל צריכים לעבור את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: צודקת, מסכים איתך.

זיוה מקונן דגו: זה צריך להיות מובנה במערכת החינוך.

אורנה שץ אופנהיימר: הקורס הוא קורס פתוח.

אורנה שץ אופנהיימר: כל אחד יכול ללמוד אותו.

אורנה שץ אופנהיימר: אני רוצה לדייק.

אורנה שץ אופנהיימר: זה לא זהות, זה העצמה אישית.

יעקב מרגי: בסדר, אוקי, תודה.

זיוה מקונן דגו: נשבעת שהבת שלי לא צריכה העצמה של אף אחד.

זיוה מקונן דגו: למה שמישהו יבוא ויחליט שבגלל שהיא אתיופית, היא צריכה כך וכך?

יעקב מרגי: זיוה, יש כאלה שלא מחמיצים שום מוקש לעלות עליו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המובילים את היום הזה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לאגודת יוצאי אתיופיה על העלאת הנושא.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך על כל העשייה עד היום.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תוכנית להתמודדות עם פערים בחינוך של תלמידים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ליישם את החלטת הממשלה ולבטל את התוכניות המבדלות, ואם יש תלמידים שצריכים תגבור, עזרה או סיוע לימודי, שיינתן להם במסגרות הכלליות הקיימות של בתי הספר.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולשלטון המקומי לוודא שלא מקיימים רישום מגמתי לגנים וכיתות מבדלות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להגיש לוועדה תוכנית סדורה איך משרד החינוך מתכונן להתמודד עם הפערים בחמש השנים הקרובות בבחינות המיצ"ב, בזכאות לבגרות, בזכאות לבגרות איכותית ושילובם של בני העדה האתיופית בתוכניות למצוינות שמניתם, אמירים, ניצני אמירים וכו', וכן להגיש לוועדה תוכנית איך משרד החינוך פועל לפיזור, מה שדיברנו, בחינוך הממלכתי-דתי, פיזור ושילוב בני העדה בתוך מסגרת החינוך הממלכתי-דתי שבה יצומצמו הכיתות ההומוגניות, המבדלות עם ריכוז גבוה של בני העדה.

יעקב מרגי: אני לא אחכה ליום המיוחד לקידום זכויות של בני העדה האתיופית.

יעקב מרגי: אני אקיים ישיבת מעקב שלושה חודשים מהיום בנושא הזה.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.