ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 303, 2018-05-21 12:12

אברהם נגוסה: שלום לכולם.

אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לוועדת העלייה הקליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: אנחנו היום מקיימים ישיבה חגיגית הוקרה לאמנות המסורתית של יוצאי אתיופיה בישראל והשקת הקטלוג בהפקת עמותת אלמז, שאנחנו רואים את החברים שלה כאן.

אברהם נגוסה: איתי נמצאים חבריי חברי הכנסת קסניה סבטלובה, חבר הכנסת מוטי יוגב, חבר הכנסת דב חנין, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה וחבר הכנסת יו"ר האופוזיציה יצחק הרצוג, תודה שהצטרפת אלינו.

אברהם נגוסה: כמובן חברי עמותת אלמז ואמנים מהקהילה שהגעתם ליום החשוב הזה.

אברהם נגוסה: אני רוצה להזכיר שיש תערוכה מחוץ לאולם הוועדה.

אברהם נגוסה: מי שלא ראה, כמוני, יכול לצאת כשנסיים לראות את התערוכה.

אברהם נגוסה: תודה גם על התערוכה ותודה שבאתם.

אברהם נגוסה: אני רוצה לבקש מחבריי חבר הכנסת, יש סרט קצר שרוצים להראות לנו.

אברהם נגוסה: האם אתם מוכנים שקודם נראה אותו ואחר כך תתייחסו.

אברהם נגוסה: לאחר מכן כמובן האמנים יציגו את העבודות שלהם.

אברהם נגוסה: בבקשה נקרין את הסרט.

אברהם נגוסה: (מוקרן סרט)

סמדר מסינג: אני עבדתי במפעל 18 שנה.

סמדר מסינג: מה שאנחנו רואים פה זה מפעל אלמז.

סמדר מסינג: המפעל היה קיים משנת 1992 עד 2012.

סמדר מסינג: במפעל בעיקר עסקו בעבודות רקמה ותפירה, ממשלת ישראל תמכה במפעל בערך כ-18 שנה, ובשנת 2012 הם החליטו להפסיק את התמיכה.

סמדר מסינג: העבודות שאנחנו רואים פה הן עבודות רקמה של נשים וגם גברים יוצאי אתיופיה, המפעל היה קיים בלוד והיה לו מוניטין מאוד גדול.

סמדר מסינג: הייתה לנו חנות בגן העיר משנת 1998, שהייתה בערך משהו כמו 17 שנה.

סמדר מסינג: אחת הלקוחות האהובות שלנו הייתה חנה מירון ז"ל, היא הייתה גרה מעל לחנות וכל שבוע הייתה נכנסת לחנות באהבה.

יצחק הרצוג: אז היום אין כבר.

סמדר מסינג: מפעל אלמז נסגר ב-2012.

סמדר מסינג: היום העמותה בעצם שאנחנו הקמנו ב-2012 היא ממשיכה את הפעילות של מפעל אלמז, אבל אנחנו עובדים עם נשים בבתים, אין לנו מפעל, אין לנו מקום אחד שמרכז את כל העבודות.

סמדר מסינג: אנחנו עובדים עם נשים במתנ"סים, עם נשים בבתים, אנחנו מספקים להן עבודה כשאנחנו מקבלים פרויקטים.

סמדר מסינג: זו בעצם העבודה שיש לנו עכשיו.

סמדר מסינג: העמותה נקראת "אלמז אמנות".

אברהם נגוסה: מה הייתה התמיכה של הממשלה לפני 2012?

סמדר מסינג: לפני 2012 התמיכה הייתה בסך הכל 300,000 שקל לשנה, כאשר המכירות שהיו לנו, הגענו ל-500,000 שקל, 600,000 שקל בשנה.

אברהם נגוסה: איזה משרד ממשלתי היה נותן את התמיכה?

סמדר מסינג: בשנים האחרונות זה היה משרד התמ"ס ובטעות היינו מסופחים לעסקים קטנים, שלא היינו צריכים להסתפח לזה.

סמדר מסינג: אני רוצה להגיד שמלבד המספרים היבשים שהם טענו שאנחנו בגרעון של 200,000, 300,000 שקל, זה נתן לכל התרבות האתיופית, הגאווה שזה נתן לכל האמנים, המפעל בעצם נסע לייצג את ישראל בעשרות תערוכות בארץ ובעולם ואני חושבת שזה היה אחד הפרויקטים היפים של העדה האתיופית וממש כואב הלב שזה נסגר.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אז הסרט הסתיים.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חברי הכנסת אתם רוצים להתייחס בשלב זה או לשמוע אנשים?

דב חנין: ברשותך אדוני היושב ראש, אני רוצה קודם כל להביע הערכה ותודה על ההזדמנות לראות את האמנות היפה ומקסימה הזאת שגם מוצגת כאן מחוץ לאולם, באמת דברים יפהפיים, מקסימים, טוב שיש לנו הזדמנות להיחשף לדברים האלה ובאמת גם תודה והערכה לאלבום המאוד יפה שאנחנו רואים כאן.

דב חנין: לדעתי אדוני היושב ראש, יש לחברה אינטרס לקדם ולעודד את שימורה והתפתחותה של היצירה המסורתית של יוצאי אתיופיה בישראל.

דב חנין: זה עושר תרבותי שאסור לתת לו ללכת לאיבוד.

דב חנין: אסור שהוא יילך לאיבוד.

דב חנין: אני שומע בהרבה צער שהמפעל הזה שעסק בעידוד ובקידום של היצירה הזאת לא קיים היום.

דב חנין: אני חושב שזו חובתה של המדינה לתמוך ולקדם מהלכים שכאלה.

דב חנין: אנחנו בשבוע שעבר קידמנו חקיקה שעוסקת למשל בשימור תרבות האידיש ובשימור תרבות הלדינו בישראל, דברים מאוד יפים, מסורות מאוד יפות ועושר תרבותי מאוד גדול.

דב חנין: את אותו דבר עצמו, את אותה גישה עצמה אנחנו צריכים להפנות גם ליוצאי אתיופיה בישראל.

דב חנין: אנחנו נמצאים בסוג מסוים של מרוץ נגד הזמן, מכיוון שחלק מהיוצרים הם אנשים מבוגרים שהביאו עימם את הידע, את המסורות ואת היצירה הזאת מאתיופיה.

דב חנין: אם אנחנו לא נייצר מנגנונים שיאפשרו את הידע הזה לשמר ולפתח אותו ואולי גם להעביר אותו בצורה כזאת או אחרת לדורות הבאים, אנחנו נגיע למצב שבו פשוט עושר תרבותי מאוד מיוחד ילך לנו לאיבוד וזה יהיה חבל מאוד.

דב חנין: לכן אני פונה למשרדי הממשלה הרלבנטיים, וכאן אגב אני רואה לא רק את משרד הכלכלה, כמובן ששייך לתמונה הזאת, אלא גם את משרד התרבות.

דב חנין: שרת התרבות מדברת על מגוון תרבותי ומגוון של יצירה תרבותית, הנה, יש לנו פה סוגיה מובהקת של מגוון תרבותי, בואו ניתן לה תמיכה.

דב חנין: גם אגב משרד החינוך צריך להיכנס לתמונה הזאת ואני חושב שכל המשרדים האלה צריכים בשילוב ידיים לפעול כדי לעשות את הכל לשימור ולקידום האמנות המסורתית של יוצאי אתיופיה בישראל, ושוב תודה באמת על היוזמה ועל האמנות המאוד מקסימה שנחשפנו אליה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה יו"ר האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק הרצוג: תודה רבה אדוני היושב ראש.

יצחק הרצוג: קודם כל שלום לכל האמנים והאמניות היקרות.

יצחק הרצוג: תודה לך ותודה לאנשי עמותת אלמז.

יצחק הרצוג: האמנות של יוצאי אתיופיה בישראל היא אמנות מרהיבה, מיוחדת במינה.

יצחק הרצוג: יש פה דברים שמזכירים לי את ילדותי.

יצחק הרצוג: בילדותי אבא שלי כשהיה אז ראש אמ"ן, הוא נסע לאתיופיה, הוא היה אורחו של היילה סלאסי, שהיה אז קיסר אתיופיה.

יצחק הרצוג: הוא חזר עם כמה תמונות מדהימות של שלמה המלך ומלכת שבא שהם פשוט כמו התמונות כאן, יפהפיות.

יצחק הרצוג: אני חושב שזאת אמנות נהדרת וצריך לקדם אותה בכל מקום בארץ, טוב שאנחנו עושים את זה בכנסת.

יצחק הרצוג: לא ידעתי על עניין אלמז, אנחנו לא מודעים לסיפור הזה, אבל ודאי אני חושב שכולנו נשמח להתגייס כאן בכנסת למען המטרה הזאת, אם יש לה עוד היתכנות.

יצחק הרצוג: בכל מקרה תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת קסניה סבטלובה בבקשה.

קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד היושב ראש, שלום לכולם.

קסניה סבטלובה: זו באמת ישיבה חגיגית וישיבה מיוחדת במינה שכן אנחנו פה מרבים לשבת בכתלי הועדה הזאת ולדבר על הבעיות שאכן ישנן, הן לא מעטות, וכולנו כמובן, האחריות שלנו היא למצוא להן פתרונות.

קסניה סבטלובה: אבל מה שהייתי רוצה באמת שילדי בית ספר, הבנות שלי שעכשיו לומדות למשל בכיתה ג' כשהן ישמעו על העדה האתיופית, שזה יתחבר להן לדברים הצבעוניים והיפהפיים האלה.

קסניה סבטלובה: זה מה שהייתי רוצה.

קסניה סבטלובה: כי כשאנחנו מדברים על סטריאוטיפים, כשאנחנו מדברים על סטיגמות חברתיות שמונצחות דור אחרי דור אחרי דור, הדברים האלה מתפספסים.

קסניה סבטלובה: הדברים האלה לא מוכרים מספיק.

קסניה סבטלובה: הייתי רוצה לראות תערוכות נודדות שיעברו בין מכינות קדם צבאיות, שיעברו בין בתי ספר, בין אוניברסיטאות, וששם באמת יתוודעו לכל העושר התרבותי הזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו זכינו.

קסניה סבטלובה: אנחנו זכינו באמנים האלה, באומנויות האלה, אנחנו זכינו בדברים ייחודים שהם מרכיבים את הפאזל הישראלי ומי שמפספס את הדברים האלה ומי שלא תומך בהם, ומי שחושב ש"טוב, הם יסתדרו בעצמם ויהיה בסדר ואיך שהוא תמיד האמנים מסתדרים", לא, הם לא.

קסניה סבטלובה: הם זקוקים לתמיכה של המדינה.

קסניה סבטלובה: אלה דברים שעוברים מדור לדור וחבל שדווקא כאן במדינת ישראל אנחנו לא נסייע להנצחה של הדברים האלה ולקידומם, לשילובם בתוך התרבות הישראלית שכן זה חלק אינטגרלי ובלתי נפרד מהתרבות הישראלית.

קסניה סבטלובה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת פנינה תמנו שטה בבקשה.

פנינה תמנו: תודה אדוני היו"ר, אין ספק שהכוח של החברה הישראלית טמון בגיוון שבה, במקום כל כך קטן, במדינה כל כך קטנה, ניתן למצוא פשוט את כל הגיוון של כל העולם.

פנינה תמנו: לראות כאן את האמהות שלנו שעושות את התילף ואת המוסב ואני כילדה זוכרת את הרקמות והדרך לייצר את כל הדברים היפהפיים האלה, ולא אחת ראינו איך ההורים שלנו ממקום של עשייה ויצירה שהשתמרה לאורך דורי דורות, נאלצה פה איפה שהוא דווקא בישראל להיכבות.

פנינה תמנו: ועד שראינו את אלמז, איזה סוג של אי מבטחים, נקודת אור של אומנות, של יצירה שהאימהות שלנו לא בכדי הגיעו לכאן היום, כי זה באמת היה חלק חשוב מחייהן.

פנינה תמנו: אלמז היה שם נרדף לאם רצית לקנות מתנה שהיא יצירה אתיופית אותנטית, ולצערי באמת מורגש שאלמז כבר, המפעל עצמו אינו קיים, אבל אין לי ספק שאתן והיצירה שלכן, האימהות שלנו, תמשכנה ואת כבר אומרת שהן ממשיכות מהבתים.

פנינה תמנו: אבל אני באמת רוצה רק להציב שאלה.

פנינה תמנו: במקום שנדרשה תמיכה כל כך מצומצמת, פעוטה, והרי תמיד אומרים שיוצאי אתיופיה ובכלל עולים מקבלים כל כך הרבה תמיכה, האם לא היה הכרחי שיקחו בחשבון את ההשקעה הנדרשת במקור האור שהיה באמנות של הקהילה, ונדמה לי שאיפה שהוא אנחנו מגלים איזה סוג של חלמאות בהתנהלות, כי משרד הכלכלה נותן תמיכות למפעלים שנמצאים ביהודה ושומרון, ומפעלים שנמצאים בפריפריה, ואני אומרת יש גם פריפריה חברתית ובסוף הרווח הוא לא של האנשים האלה ולא של קהילה אחת, העושר והגיוון הוא רווח של החברה הישראלית גם בנראות שלנו כלפי פנימה ובהיכרות שאת מדברת עליה, של הדור הישראלי שצומח כאן, שצריך להכיר את המגוון כולו, אבל לא רק.

פנינה תמנו: גם בפני העולם.

פנינה תמנו: כי קל מאוד ללכת ולהתרברב בפני העולם "איזה יופי, בואו תראו" ולהפגיש את האנשים הללו, אבל 300,000 שקלים או לא יודעת כמה תוספת היה צריך שם, אני חושבת שזה פספוס שלנו אבל עם זאת אני לא רוצה שתיפול רוחכם, כי אני בטוחה שאלמז יכול להיות עסק רווחי, חד משמעית.

פנינה תמנו: אם תנהלו את זה נכון אין לי ספק שאתן תגלו את התושייה ותעמדו על כך שאתן תפרצו את הדרך, ואולי אז הממשלה תהיה משוכנעת לבוא ולסייע לכן.

פנינה תמנו: אני מאוד מודה לכן, לנשים המבוגרות.

פנינה תמנו: אמנם הצגת, חלילה אין לי ביקורת, אני הייתי רוצה לשמוע גם את האימהות שלנו שהן עושות את העבודה, לשמוע אתכן מדברות, גם אם זה באמהרית, כדי שנוכל להתרשם.

אברהם נגוסה: נשמע בהמשך.

אברהם נגוסה: , אם חברי הכנסת ידברו בקיצור יהיה זמן.

פנינה תמנו: זו דרישה מאוד קשה.

אברהם נגוסה: תראו, כמובן האמנות של הקהילה זה לא רק לקהילה, זה לכל עם ישראל.

אברהם נגוסה: אני התרגשתי כשהייתי בכנס פתיחת השגרירות שחגית יאסו שרה שם, במשרד החוץ - - - שרה שם.

אברהם נגוסה: איזו גאווה של הקהילה שלנו, בכנסים בינלאומיים מציגים את האמנות שלהם ואת היכולת שלהם.

אברהם נגוסה: לכן אני אומר שמדינת ישראל שלא משקיעה באמנות יוצאי אתיופיה, המדינה מפסידה.

אברהם נגוסה: החברה הישראלית מפסידה.

אברהם נגוסה: לכן חשוב מאוד שמשרדי הממשלה יתגייסו לתמוך באמנות של יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: בבקשה חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יואל רזבוזוב: תודה כבוד היושב ראש.

יואל רזבוזוב: אני מברך על הדיון החגיגי הזה ואני באמת מסכים איתכם שלא רק הקהילה מרוויחה מזה אלא גם המדינה, אם אנחנו נכיר אחד את השני בתוכנו אנחנו נהיה חזקים יותר.

יואל רזבוזוב: הרבה פעמים אני רואה שמזלזלים בהשקעה בתרבות ואני חושב, כמו שאמרתי שברגע שנשקיע ונהיה חזקים יותר כאן וגם בני הקהילה, הדור הבא, הדור הצעיר, ברגע שהם יכירו את השורשים שלהם טוב יותר הם יהיו חזקים יותר ובטוחים יותר.

יואל רזבוזוב: זה מאוד חשוב וזה באמת כסף קטן לדבר הגדול שתערוכה בסדר גודל כזה עושה, ההוקרה לאמנות.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, באמת יש הרבה זלזול, אומרים שזה כסף קטן וזה לא מעניין, זה אמנות, אני אומר גם יוצאי ברית המועצות לשעבר, גם הקהילה, ככל שהילדים שלנו ידעו יותר על השורשים שלהם הם יהיו יותר חזקים וגם אנחנו בתוכנו צריכים להכיר אחד את השני אז אני מברך וחשוב מאוד שימצאו את הכסף הזה להמשיך ולתמוך.

יואל רזבוזוב: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע את אלמו אשתה.

אברהם נגוסה: , בבקשה תציג לנו את העניין של אמנות יוצאי אתיופיה בישראל ואת חשיבותו, מה האתגרים איתם אתם מתמודדים.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לשמוע.

אלמו אשתה: אני אמן, מרצה במוזיאונים, נותן הרצאות בנושא תרבות ואמנות של יהודי אתיופיה ומייסד "מוזיאון במזוודה" על יהדות אתיופיה שאני מסתובב אייתה בכל הארץ ובעצם חושף את התרבות האתיופית שלא נחשפה מספיק.

אברהם נגוסה: לא הבאת את המזוודה שלך היום?

אלמו אשתה: אם היה זמן הייתי מביא אותה.

אברהם נגוסה: הוא אמן מס' 1 בקהילה.

קסניה סבטלובה: הוא בקטלוג?

אברהם נגוסה: אני בטוח.

אלמו אשתה: יש בקטלוג מאמר שכתבתי על האמנות האתיופית באופן כללי.

אלמו אשתה: יהודי אתיופיה ידועים כבעלי מלאכה, הנשים עסקו בקדרות והגברים באריגה ונפחות.

אלמו אשתה: הייתה חלוקת תפקידים ברורה בין גבר לאשה.

אלמו אשתה: אישה לא עסקה במקצוע של הגבר וגבר לא עסק במקצוע של האישה.

אלמו אשתה: באתיופיה המקצועות הללו נחשבו כמקצועות נחותים ואפילו הפכו לקללה, כמו בן של שמאני, בן של אורג, בן של - - - בן של קדרית, זה ממש כמו קללה.

אלמו אשתה: אבל גם אותם אנשים היו תלויים ביהודים כי אלה מקצועות שרק יהודים עסקו בהם.

אלמו אשתה: בדרך כלל המקצועות עברו מדור לדור.

אלמו אשתה: מה שקרה פה בישראל, המקצועות הללו הולכים ונעלמים, ובמיוחד הנפחות.

אלמו אשתה: לפחות קדרות ואריגה ניתן לראות במתנ"סים ובמרכזים קהילתיים.

אלמו אשתה: את זה צריך לעודד כי זה יתרום לקליטה והשתלבות של יוצאי אתיופיה.

אלמו אשתה: אני אישית נקלטתי וקלטתי וגם היום ממשיך לקלוט בזכות האמנות.

אלמו אשתה: מבחינתי המעבר של יוצאי אתיופיה מאתיופיה לארץ ישראל, נולד עוד מעבר שזה מאומנות לאמנות.

אלמו אשתה: היום יש הרבה אמנים שעוסקים באמנות מודרנית ופחות באומנות.

אלמו אשתה: אני חושב שכדאי לשמור ולשמר את המסורת היצירתית ולהשתלב עם התקופה הנוכחית.

אלמו אשתה: כמו שיגאל אלון אמר "אדם שאינו מכיר את עברו ההווה שלו דל, ועתידו לוט בערפל.

אלמו אשתה: ".

אלמו אשתה: צ'רצ'יל גם אמר "ככל שאתה מעמיק בעברך כך אתה בונה את עתידך".

אלמו אשתה: כולי תקווה שנשמור על זה, ולסמדר, אני חושב שהקטלוג הזה יכול לחשוף הרבה את האמנות האתיופית לאלה שלא הכירו, אז תודה רבה לך.

אלמו אשתה: תודה לכולם.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה סמדר.

סמדר מסינג: צהריים טובים לכולם.

סמדר מסינג: אני מאוד נרגשת לראות את כל האמנים שהיצירות שלהם אפשרו את הוצאת הקטלוג ושמלווים אותי כל כך הרבה זמן.

סמדר מסינג: הקטלוג "קמעות וקמעות" מתרכז ב-30 שנות עבודה עם האמנות של יהודי אתיופיה ומוצגות בו כ-90 יצירות של אמנים יוצאי העדה.

סמדר מסינג: הקטלוג מתמקד באמנים ובאמנות האתיופית המסורתית.

סמדר מסינג: מטרתו היא לשמר ולתעד את אותה אמנות אתנית שהולכת ונעלמת, ולהנציח את אותם אמנים ופרויקטים שפעלו בשנות השמונים והתשעים שאינם פעילים עוד.

סמדר מסינג: במקביל מוצגים יצירות של אמנים צעירים שמשלבים תכנים מסורתיים ביצירתם.

סמדר מסינג: לסוג כזה של המשכיות חותרת עמותת אלמז.

סמדר מסינג: אני גאה להיות חלק מהתהליך של הבאת האמנות הזאת לקדמת הבמה.

סמדר מסינג: מהתערוכה הראשונה שאצרתי ברמת גן ב-1989, בהמשך בעבודתי במפעל אלמז עם מיקי שפירא, הוצאת הספר - - - ב-1996, הנסיעה הראשונה לאתיופיה בשנת 2000 והתערוכות הרבות שהוצגו בארץ ובעולם, וגולת הכותרת הוצאת הקטלוג "קמעות וקמעות" והשקתו במקום מכובד זה.

סמדר מסינג: בשנת 1998 כשפתחנו את הגלריה בגן העיר המוכרות האתיופיות היו אולי האתיופיות הראשונות בתל אביב.

סמדר מסינג: מאז עברו כ-20 שנה, אותן עובדות כבר נשים בוגרות בעלות משפחות, עובדות במשרות מכובדות ואף חלק מהן ממשיך לשווק את פעילות האמנות באתיופיה.

סמדר מסינג: בזמן שאנחנו משיקים קטלוג זה, אמניות אתיופיות נוספות מציגות בדאקאר, בביאנלה לאמנות אפריקאית, באתיופיה, ברזידנס ובתערוכות בינלאומיות נוספות.

סמדר מסינג: בנוסף גם יצירה של האמנית טנת נקנתה לאוסף הכנסת.

סמדר מסינג: במשך השנים תמיד נשאלתי "למה אתיופים, למה העקשנות והדבקות, למה?" אני חושבת שמעבר לחיבור עם האמנות, ליופי, ולנאיביות ולצניעות, ראיתי את האתגר לחשוף את התרבות הזאת, זאת הייתה אחת האפשרויות לעזור לקליטה של העדה בשנים הראשונות בארץ.

סמדר מסינג: ראיתי בזאת שליחות ועד היום אני מתייחסת לזה כך.

סמדר מסינג: אני מקווה שהקטלוג הזה יגרום לשינוי ולעידן חדש וייצור תפנית והתעניינות מחודשת של מוזיאונים ומוסדות באמנות.

סמדר מסינג: אני מאחלת לעמותה שממשיכה את פעילות מפעל אלמז והאמנות המסורתית להמשיך בעשייה החשובה הזאת ואני קוראת כאן למשרדי הממשלה שיכולים לתמוך בעמותה שחלקה הגדול נעשה בהתנדבות, שיתחילו לתמוך בפעילות שלנו ולאפשר את המשך העשייה הזאת.

סמדר מסינג: לבסוף אני רוצה להודות למי שאיפשר את הוצאת הקטלוג, נותני החסויות, מפעל הפיס, משרד התרבות, בנק לאומי, בנק מזרחי, בזק, לצלם אבי חי שצילם את הקטלוג הראשון גם לפני 30 שנה, לראובן מארטסקאן, למעצבת הגרפית דפנה גרייף ולעורכות ולמתרגמות חנה לפלר ושרית בלום, לחברי העמותה שנותנים את זמנם בהתנדבות, למתנדבים, למשפחתי, למפרגנים ולמשכן הכנסת שאפשר לנו להציג את יצירות האמנות במשכנו.

סמדר מסינג: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לברך ב"ברוך הבא" את שגרירת ישראל באתיופיה לשעבר, בליינש זבדיה.

אברהם נגוסה: ברוך הבא.

בליינש זבדיה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו מהאמהות שעוסקות.

אברהם נגוסה: מישהי רוצה לדבר?

אברהם נגוסה: בבקשה.

קאסיה וואסי: אני מתרגשת.

קאסיה וואסי: אני רוצה להתחיל בשמו של אבא שלי, שמי קסאי מהרי, שם המשפחה שלי וואסי.

קאסיה וואסי: אני אמנית.

קאסיה וואסי: עובדת במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.

קאסיה וואסי: התחלתי אמנות כשהגעתי לארץ ב-1991, ב-1992 התחלתי ללמוד להיות גננת.

קאסיה וואסי: כשהתחלתי לעבוד בגן עם ילדים קטנים, התחלתי לפסל פיסול כל מיני צורות קטנות, כי באתיופיה לא עסקתי בעבודת אמנות וכשהגעתי לארץ בכיתה יא' הייתי עוד תלמידה.

קאסיה וואסי: התחלתי עם הילדים סוג של משחק ולאט לאט הגעתי לאמנות ברמה יותר טובה וורד גולן לקחה אותי שאני אעבוד בחומר, התחלתי לעבוד בחומר, הגעתי למוזיאון ארץ ישראל.

קאסיה וואסי: אני עובדת במוזיאון 21 שנה, מציירת בבית בשביל הכיף שלי, אני מאוד אוהבת לצייר ואת עבודות הפיסול אני עושה במוזיאון ארץ ישראל, הם מוכרים אותן בחנות המוזיאון.

קאסיה וואסי: למדתי שנתיים בסמינר הקיבוצים כדי לקדם את עצמי גם באמנות.

קאסיה וואסי: עכשיו אני יותר בכיוון של הציורים בתוך הבית, אני מציירת בזמן הפנוי ומקום העבודה שלי זה מוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.

קאסיה וואסי: הכרתי את האמנות בעצם אמא שלי הייתה קדרית אבל לא עבדתי אייתה.

קאסיה וואסי: היא הייתה עובדת בקדרות, אני לא התעסקתי בזה שם, התעסקתי בזה כאן.

קאסיה וואסי: פה זה הפך להיות הפרנסה שלי, לא מתוך בחירה אלה מתוך מצוקה בחרתי, כי לאמן אין לו מקור הכנסה במדינת ישראל ואין לו תמיכה, אין לו הכנסה.

קאסיה וואסי: בגלל שאין לו תמיכה, יש הרבה אמנות שאני מכירה שעובדות באמנות בתוך הבית שלהן והם רוצים מישהו שיכול להגיע ולמכור למשל - - - בכרמיאל היא אמנית גדולה שהייתה עובדת וגם אישית אני מכירה אותה, יש הרבה אימהות שעובדות בזה אבל אין להן עזרה, אין להם מישהו שיעזור להן ויוציא את העבודות האלה למכירה ולתת להן קצת כסף.

קאסיה וואסי: באמת אפשר להשתמש בנו כי יש לנו יכולת, יש לנו ידע, יש לנו המון דברים לתרום וגם לעזור לעצמנו, אבל מכיוון שהשפה היא לא השפה שלנו והכל סגור לנו, זה קשה, לאנשים מבוגרים במיוחד, גילאים מסוימים שאין להם את השפה הזאת לכן לצאת ולהצליח זה מאוד קשה.

קאסיה וואסי: אם תהיה עזרה מכח עליון זה יכול לתת גם מקום עבודה לאנשים שאין להם עבודה, לאנשים שאוהב ים להתעסק באמנות.

קאסיה וואסי: אני מאוד אוהבת אמנות וכדאי לעזור לאנשים האלה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: היצירתיות, הידע, לא יכולים להוציא אותם בגלל שאין עידוד וסיוע מטעם המדינה.

אברהם נגוסה: לכן זו המטרה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך, אני שוב אומר שאם אתם רוצים להתבטא, אתם יכולים גם באמהרית.

אברהם נגוסה: אין כאן הגבלות של השפה.

אברהם נגוסה: עכשיו נשמע את השגרירה בליינש.

אברהם נגוסה: בבקשה.

בליינש זבדיה: שלום לכולם.

בליינש זבדיה: הגעתי מאוחר ואני לא יודעת מה אמרו ומה לא אמרו, אבל אני מאוד שמחה להיות פה ואני מנסה להיקלט שוב, אחרי חמש שנות שירות מרתקות ששירתי את המדינה באתיופיה אני חוזרת לפה, ואני מאוד שמחה לראות אתכם כאן.

בליינש זבדיה: אמנות תמיד מעניינת אותי.

בליינש זבדיה: בילדותי לא למדתי - - - כי זה מאוד מעניין.

בליינש זבדיה: כל מה שאתם עושים, כמו ששמעתי אותך – אינני יודעת מה אמרו אחרים – זה לא כוח עליון, זה הבית הזה.

בליינש זבדיה: ויש לנו שני חברי כנסת בבית המחוקקים ואת הנושא הזה צריך להרים ולדבר עליו, צריך להוציא את הסיפור שלנו דרך האמנות החוצה.

בליינש זבדיה: יש דברים רבים מעניינים אבל לא מדברים עליהם, אז בואו נוציא אותם לתקשורת.

בליינש זבדיה: לאחרונה אני מתראיינת הרבה בתקשורת, אבל אמנות זו הדרך שלנו להוציא את מה שאנחנו יכולים.

בליינש זבדיה: יש לכם יכולת לעשות את זה, תוציאו את זה החוצה, שידעו.

בליינש זבדיה: האמנות שלכם, הלוואי שיכולתי, אפילו שלמדתי קצת כשהייתי שם ולא היה לי זמן לעשות את זה הרבה, הדרך היא להוציא.

בליינש זבדיה: אני אספר לכם סיפור שהייתי ברואנדה בפעם הראשונה, כולכם בטח יודעים על רצח העם שהיה שם.

בליינש זבדיה: מה שהפסיכולוגים עשו לילדים שההורים או המשפחות שלהם נרצחו, הביאו אותם, אני רק זוכרת מקום אחד שנקרא "אגהאזו", ברואנדית הפירוש הוא "להוריד דמעות".

בליינש זבדיה: במקום הזה הפסיכולוגים היו נותנים לילדים לצייר מה שהם הרגישו והילדים האלה התחילו לצייר, בהתחלה לא יכלו להסתכל על מישהו כי היה להם קשה, ולאט לאט התחילו להיפתח ולהוציא את הדברים שלהם דרך האמנות.

בליינש זבדיה: גם אנחנו, העדה יכולה להוציא את זה דרך האמנות ולהביא את זה לקהל הרחב.

בליינש זבדיה: יש לנו הרבה יכולות, אנחנו יכולים לעשות את זה, כל מה שאתם עושים תוציאו אותו, תראו אותו לאנשים.

בליינש זבדיה: אתם כן יכולים לעשות את זה, אני לא בעמדה שאני יכולה להשפיע, אני רק עובדת למשרד החוץ, חזרתי למשרד החוץ, אבל כל דבר שאני יכולה לדבר, בשמחה רבה.

בליינש זבדיה: אבל תהיו מאוחדים ותנסו לעבוד ותנסו את היכולת שלכם.

בליינש זבדיה: אל תתביישו.

בליינש זבדיה: תמיד התביישנו, אין מקום להתבייש.

בליינש זבדיה: זו מדינת ישראל, אפשר להתבטא, אפשר ללכת להציג, אפשר לדבר, בשכונה שלכם, עם העובדים הסוציאליים, עם מי שקרוב אליכם, תוציאו את היכולת שלכם.

בליינש זבדיה: דרך האמנות אנחנו יכולים להוציא את הסיפור שלנו.

בליינש זבדיה: יש לנו סיפור הכי מרתק שיכול להיות.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: עכשיו נפנה לנציגי משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: במסגרת הישיבה החגיגית אנחנו רוצים גם למצוא פתרון איך אנחנו הולכים לחזק את האמנות, איך אנחנו ניתן את התמיכה.

אברהם נגוסה: כשאני אומר "אנחנו", אני מתכוון למשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: איך המדינה באה ואומרת "אני רוצה לעזור לאמנות האתיופית" כמו שנאמר פה, יש לנו אוצר, יצירתיות שלא מעודדים אותה ולא תומכים בה ובגלל זה האוצר כאילו נותר קפוא באיזה שהוא מקום.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לפתח את זה שיצא החוצה ואנחנו צריכים לתת להם סיוע ותמיכה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע מנציגי משרדי הממשלה, קודם כל למה באמת הפסיקו לתת, זה כסף קטן מאוד, 300,000 שקל.

אברהם נגוסה: למה הפסיקו לתת את זה?

אברהם נגוסה: יש כאן נציג משרד הכלכלה?

דנה גורדון שושני: לא, לא הגיעו.

אברהם נגוסה: אני רוצה לפנות לדוד יאסו, מנהל אגף יוצאי אתיופיה במשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: משרד הקליטה צריך לראות את הנושא הזה כשלב של קליטת עלייה, שילובם לחברה עם התרבות, עם האמנות.

אברהם נגוסה: האם משרד הקליטה לא יכול למצוא 300,000 שקל מכל המיליארדים?

אברהם נגוסה: תציג לנו.

דוד יאסו: צהריים טובים.

דוד יאסו: אני מנהל אגף קליטת עולי אתיופיה.

דוד יאסו: קודם כל אני מברך על הנוכחות ועל האמנות גם שתוארה כרגע בתיאור מאוד יפה של אלמו וגם במצגת שראינו בחוץ, אני מכיר את העמותה, אני מכיר את סמדר טוב מאוד, ישבנו הרבה פעמים.

דוד יאסו: לצידי יושבת אידה שהיא גם מנהלת אגף מידע ופרסום והרבה פעמים המשרד כן, כדי לעודד ולחזק את הנושא של העמותה או אלמז, קנינו מספר פעמים שי לעובדים דרכם.

דוד יאסו: בנושא של ההקמה, סמדר תקני אותי אם אני טועה, בהקמה כן המשרד היה שותף ומיד אחרי זה עבר, מאחר וזה היה ענין של תשלום לכח אדם ודברים כאלה והמשרד לא יכל להמשיך כי כמפעל שזה היה, וזה גם מה שאמרנו לך בזמנו.

דוד יאסו: אתה שואל, אבל זה לא עניין של כסף.

דוד יאסו: זה עניין של תהליך, עניין של עבודה, של בירוקרטיה או איך שאתה רוצה להגדיר את זה.

אברהם נגוסה: תפרט לנו.

דוד יאסו: אני אסביר.

דוד יאסו: משרד העלייה והקליטה לא יכול לשלם למפעל, כי הוא מפעל, כמו שנאמר, שגם ראינו את התופרים והכל, שזה גם לכוח אדם.

דוד יאסו: אי אפשר להחזיק כח אדם דרך משרד העלייה והקליטה.

דוד יאסו: כן יש אפשרות ואנחנו עשינו ואידה יכולה להרחיב בעניין הזה, אבל דברים כאלה יש כפי שאמרת את משרד הכלכלה שזה התפקיד שלהם, אנחנו לא מתעסקים ביצירת מקומות עבודה.

דוד יאסו: אם צריך להכשיר, יש את הנושא של קידום תעסוקה שאנחנו יכולים לעשות אותו באמצעות ואוצ'רים לכל אלה שזכאים, אנחנו יכולים לקיים השתלמויות, אבל לתחזק אותו ולשלם ולממן, זה לא באחריות המשרד.

אברהם נגוסה: את רוצה להשלים?

אברהם נגוסה: ממשרד הקליטה?

אידה בן שטרית: אני בהחלט רוצה להצביע על החשיבות של עמותת אלמז.

אידה בן שטרית: אני חושבת שהיא פורצת דרך בתחום שלה משום שהיא ענתה על שני דברים: אחד זה שימור האמנות המסורתית האתיופית, ודבר שני היא סיפקה עבודה, פשוט קצר ולעניין.

אידה בן שטרית: היא סיפקה עבודה, היא פשוט כיתתה רגליים בקרב רוקמים ורוקמות אמנים ואמניות, ופשוט הפכה אותם לכוח עבודה שישב ורקם ובצע את העבודה הזאת והעבודה הזאת נמכרה ואנחנו בעצמנו במשך שנים רבות רכשנו את פרי העבודה הזאת.

אידה בן שטרית: עמותה צריכה לעמוד בתבחינים שהמדינה קובעת.

אידה בן שטרית: אתה לא יכול לקחת תקציב ולהקצות אותו לעמותה.

אידה בן שטרית: יש עשרות אלפי עמותות בישראל, הן אמורות לעמוד בתבחינים של משרדים ממשלתיים.

אידה בן שטרית: סמדר יכולה לספר, אם היא עמדה בתבחינים האלה והגישה בקשות ונדחתה, עלזה צריך לדבר.

אידה בן שטרית: אני לא יודעת במה מדובר.

אידה בן שטרית: בזמנו משרד הרווחה או משרד הכלכלה, הוא זה שעמד מאחורי העמותה הזאת.

סמדר מסינג: משרד הכלכלה.

אברהם נגוסה: העמותה באה כשהמדינה הזניחה את הנושא.

אברהם נגוסה: העמותה באה ואומרת "בואו נעודד אותם" זו יוזמה של אזרחים אכפתיים שבאו לעזור.

אברהם נגוסה: ברגע שיש חור, האזרחים מתגייסים מתוך אכפתיות למלא את החור הזה שהמדינה לא ממלאה.

אברהם נגוסה: אני שואל אתכם, הנושא הזה הוא אינטרס לאומי, כקהילה שהגיעה עם תרבות, עם האמנות שלה.

אברהם נגוסה: האם זה לא אינטרס לאומי?

אברהם נגוסה: נעזוב בצד את העמותה, האם זה לא אינטרס לאומי לשמר את זה ולעזור ולעודד את האמנים כדי להביא את היצירתיות?

אברהם נגוסה: בסופו של דבר המדינה והחברה תרוויח מזה.

אברהם נגוסה: משרדי הממשלה, מדוע לא לקחתם את היוזמה והבטחתם את העניין הזה?

אברהם נגוסה: אם אתם לא רוצים לתמוך בעמותה, למה אתם לא עושים את זה עכשיו?

אברהם נגוסה: נעזוב את ההיסטוריה.

אברהם נגוסה: האם ישנה אפשרות עכשיו לעשות את זה?

דוד יאסו: תראה, אמרתי.

דוד יאסו: אנחנו בנושא של קידום תעסוקה עוסקים המון.

דוד יאסו: כל הנושא של ואוצ'רים, הכשרה, הסבה מקצועית שאנחנו עושים לכל העולים בלי הבדל, זה קיים.

דוד יאסו: הסיוע הזה קיים.

דוד יאסו: יש סיוע אינדיבידואלי מבחינת כל הדברים האלה, אבל לא סיוע לארגון או עמותה כזאת או אחרת, אלא אם, כפי שנאמר, היא עומדת בתבחינים.

דוד יאסו: התבחינים שלנו מפורסמים כל שנה באתר האינטרנט לכלל עם ישראל והארגונים.

דוד יאסו: מבחינת הדבר הזה שאתה רוצה לתחום אותו כתחום אחד ולתת לו מענה וסיוע, אני לא יכול להגיד לך שכן, אלא אם כן הוא עומד בתבחינים.

דוד יאסו: אבל התבחינים שלנו באים ואומרים, זה סיוע אינדיבידואלי שאנחנו גם היום נותנים ומעמידים את זה, בתנאי אחד שהם עומדים בתנאים.

אברהם נגוסה: יש לכם תקציב לתמיכות בעמותות.

דוד יאסו: נכון.

אברהם נגוסה: האם אתם לא יכולים לתת תמיכה בנושא הזה?

דוד יאסו: אמרתי, התמיכה לעמותות, לפני חודשיים נסגר הפרסום, אבל שם כל עמותה שבאה ורוצה לתת מוצר כלשהוא, מגישה לפי התבחין.

דוד יאסו: היא צריכה להגיש ואנחנו בודקים את זה.

דוד יאסו: לכן אמרתי, אם עמותת אלמז חושבים שזה היה נכון להגיש, אם היו מגישים, אנחנו לא מחליטים.

דוד יאסו: יש פה כללים אבל הם לא הגישו.

אברהם נגוסה: האם הגשתם בקשה?

אברהם נגוסה: אני לא רוצה לסיים את הדיון רק בחגיגה, אני רוצה שנצא מהישיבה הזאת לכיוון אחד, איפה אנחנו יכולים במעשים לחזק את האמנות.

אברהם נגוסה: לא מעניין אותי אם זה דרך אלמז, אם דרך גוף אחר או אם דרך משרדי הממשלה, אבל חייבים לצאת עם כיוון אחד ברור שהמדינה לוקחת אחריות על קידום האמנות של יוצאי אתיופיה בישראל.

אברהם נגוסה: זה מה שאני רוצה שנגיע אליו.

אברהם נגוסה: האם אתם הגשתם בקשה לתמיכות כפי שכל העמותות מגישות?

נורית קורקט: אני רציתי לשאול אותך משהו אחר.

אברהם נגוסה: בבקשה תעני לפני שאת שואלת.

נורית קורקט: אני לא יכולה להגיב על זה, אבל רציתי רק לשאול אם משרד הקליטה יכול לממן לפחות מקום שבו האמנים יכולים לעבוד בו.

נורית קורקט: כי היה בלוד מקום והוא נסגר.

דוד יאסו: המשרד לא מממן מבנים בכלל.

אברהם נגוסה: דוד, לפני שאתה עונה, אני שאלתי, הרי כדי לקבל את זה אתם צריכים לפנות.

אברהם נגוסה: כדי לקבל את התמיכה קודם כל אתם צריכים לפנות, יש סדר וטפסים שצריך למלא ולהגיש.

אברהם נגוסה: השאלה שלי האם הגשתם או לא הגשתם?

אברהם נגוסה: שאלה קצרה.

אברהם נגוסה: אם לא הגשתם, אז לא הגשתם

דוד יאסו: למיטב הבנתי, לכל מה שראיתי עד היום לא הוגשו הדברים האלה במהלך כל השנים.

אברהם נגוסה: אז אתם אנא תלמדו להבא, אתם צריכים להתכונן לזה.

סמדר מסינג: אני חושבת שהגשנו פעם.

אברהם נגוסה: הוא אומר שנסגר לפני כמה ימים.

סמדר מסינג: לא השנה, אבל לפני כמה שנים הגשנו.

אברהם נגוסה: ומה קיבלתם?

סמדר מסינג: אני לא יודעת, דחיה, אבל אני לא זוכרת, זה היה מזמן.

סמדר מסינג: אבל אנחנו נעשה את זה עוד פעם.

אברהם נגוסה: מה זה מזמן?

אברהם נגוסה: שנה?

אברהם נגוסה: שנתיים?

סמדר מסינג: לפני שלוש, ארבע שנים.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: בבקשה.

ז'קלין חלובה: שלום, אני רוצה להציג, מדברים על - - - שעושה עבודה מאוד 'מבורכת.

ז'קלין חלובה: אני מבאר שבע וכן יש לנו שיתוף פעולה עם משרד הקליטה בבאר שבע וראש העיר רואה את העדה בראש ובראשונה שהוא הקצה מקום, הוא הקצה גם אנשים, גם בגרעון.

ז'קלין חלובה: באמנות לא מרוויחים, אם אין תמיכה של הממשלה, לא יהיו רווחים מאמנות.

ז'קלין חלובה: כולם יודעים את זה.

דוד יאסו: נכון להרגע הם עובדים ב"ושבו בנים" במרכז התרבות.

ז'קלין חלובה: גם במתנ"ס י"א ב"כיוונים".

ז'קלין חלובה: לצערי הרב הפרויקט הזה נתקע גם מבחינת כספים כי לא מגיעים כספים לאמנות האתיופית.

אברהם נגוסה: לאיזה משרד פניתם?

אברהם נגוסה: אני רוצה להיות ת'כלס.

אברהם נגוסה: לאיזה משרד פניתם והוא לא נתן?

ז'קלין חלובה: שאני אגיד לך באיזה משרד?

ז'קלין חלובה: אני לא בקיאה בזה ולא יודעת להגיד לך.

אברהם נגוסה: איך את לא יודעת אם הגשתם?

אברהם נגוסה: את אומרת שזה תקוע בגלל - - -

ז'קלין חלובה: אני מתעסקת באמנות, אני לא מתעסקת בתמיכות.

אברהם נגוסה: אז מי מתעסק?

ז'קלין חלובה: זה מהמשרדים של ראש העיר.

אברהם נגוסה: יש נציג עירית באר שבע פה?

ז'קלין חלובה: אני הנציגה אבל אין נציג של כספים.

ז'קלין חלובה: אנחנו גאים כעיר, בוא נאמר שעד עכשיו לא חשבנו שאנחנו צריכים לבוא לשולחן הממשלה אלא העיר החליטה שהיא צריכה לאמץ את המוסד הזה וברגע שמפתחים את המקום הזה, צריכים להגיע לממשלה וכן יגיעו לממשלה.

ז'קלין חלובה: גם אלמז לא ידעו את כל הדברים האלה, לא תמיד אנחנו יודעים.

ז'קלין חלובה: מישהו העיר כאן הערה לגבי תלמידים.

ז'קלין חלובה: היתרון שלנו שזה מקום ללא מטרות רווח, וכן מגיעים תלמידי בתי ספר בבוקר שעל זה אני אחראית, אני מנהלת סל תרבות וכן מגיעים תלמידים ואנחנו חושפים אותם לאמנות האתיופית.

ז'קלין חלובה: היפה בזה שגם הבנות עובדות במתנ"ס וגם יש לנו מוזיאון, כולכם מוזמנים, יש לנו תערוכה קבועה במתנ"ס יא'.

ז'קלין חלובה: אתם גם מוזמנים לקנות מתנות ואז באמת יהיה להם איך להחזיק ולשפר את המקום.

אברהם נגוסה: כל הכבוד לעירית באר שבע, אבל אני רוצה להבין דווקא מהנקודה שאמרת, הפרויקט הזה נתקע, אמרת שבגלל כספים.

ז'קלין חלובה: בהחלט.

אברהם נגוסה: מפה אני רוצה.

אברהם נגוסה: את אומרת שכל מה שנעשה עד עכשיו עשתה העיריה.

אברהם נגוסה: האם ניסיתם לערב את משרדי הממשלה כמו משרד התרבות?

אברהם נגוסה: שמעתי שיש שיתוף פעולה שם משרד הקליטה וזה טוב מאוד.

אברהם נגוסה: כדי לעבור את המחסום שאת מדברת עליו, האם פניתם למשרד התרבות או הקליטה או משרד הכלכלה?

אברהם נגוסה: האם פניתם לאיזה שהוא משרד?

ז'קלין חלובה: כבוד ראש הוועדה, באמת הייתי רוצה לענות לך אבל אין לי את הפרטים.

ז'קלין חלובה: אם אני אקבל את המייל אעביר לך את כל הפרטים.

אברהם נגוסה: אני רוצה לעקוב אחרי זה ולכן ברגע שאת חוזרת לעירייה תבררי את זה, איפה זה נתקע ולמה זה נתקע, לאיזה משרד פניתם ומה הייתה התגובה של המשרד.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לקבל את זה בכתב.

ז'קלין חלובה: בהחלט.

ז'קלין חלובה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נמשיך.

אברהם נגוסה: עירית אשדוד בבקשה.

אירית זוארץ: אני מעירית אשדוד.

אירית זוארץ: אסתר היא רכזת מועדון זה"ב, וברצ'וקו היא אחת משתי אמניות שעושות עבודה נפלאה, שהעבודות שלהן כאן.

אירית זוארץ: בכלל מרשים לראות את כל העבודות.

אירית זוארץ: אני מתחברת לחברה מבאר שבע בכך שאני מציעה שהנסיון יהיה מול השלטון המקומי, מול הרשויות.

אירית זוארץ: עירית אשדוד מחזיקה מועדון שבו יש את התנור לשריפת העבודות ושם עובדות האמניות ומציגים את העבודות, ואנחנו מנסים לשווק, הוצאנו קטלוגים לפני כמה שנים, צריך כבר אולי לחדש, אבל באמת אין גורם נוסף חוץ מעירית אשדוד בקטנה, שתומך במפעל הכל כך חשוב הזה ושמענו פה דברים מאוד חשובים והלוואי ומכאן ויילך ויקרום עור וגידים ובאמת תהיה תנופה אמיתית לעבודה היפה כל כך, ושמענו פה את כל המילים הנכונות על העבודה היפה.

אברהם נגוסה: קודם כל אני מברך את עירית אשדוד שאתם עושים את זה, זה חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: אני שואל אותך, יש מקום, יש יוזמה, יש אמנים.

אברהם נגוסה: עכשיו - - -

אירית זוארץ: יש קשר נהדר עם סמדר.

אברהם נגוסה: אוקיי, אבל לסמדר אין מה לעזור לכם.

אירית זוארץ: היא לוקחת מאתנו עבודות וזה עוזר לנו.

אברהם נגוסה: בסדר, זו עמותה.

אירית זוארץ: אנחנו מתמודדים גם עם השיווק.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: זו עמותה.

אברהם נגוסה: הרשויות המקומיות הן זרוע הביצוע של מדינת ישראל, האם אנחנו מסכימים?

אברהם נגוסה: עכשיו אני רוצה לדעת כי אם אתם מזמינים את האנשים האלה כדי להעביר זמן, בסדר.

אברהם נגוסה: אבל האנשים האלה שבאים עושים את העבודה הם גם צריכים לקבל פרנסה.

אברהם נגוסה: ככל שאנחנו ניתן להם פרנסה, נעודד אמנים אחרים שבגלל שאין פרנסה מזה הזניחו את היכולת שלהם והלכו למקום אחר.

אברהם נגוסה: השאלה האם אתם מפתחים את זה והאם אתם כזרוע הביצוע של המדינה, האם באתם ואמרתם שיש לכם יוזמה לחזק בעיר שלכם את אמנות יוצאי אתיופיה ואתם רוצים לקבל תקציב?

אברהם נגוסה: "השמיכה שלנו קצרה, תעזרו לנו" האם פניתם מעבר ליוזמה המבורכת שאתם עושים?

אירית זוארץ: אנחנו מטבע הדברים פונים למשרד הרווחה.

אירית זוארץ: גם משרד הרווחה עומד בכל מיני קריטריונים של מה שאפשר ומה אי אפשר וזו הכתובת הטבעית שלנו כי אנחנו עובדים בחסות שירותי הרווחה.

אירית זוארץ: אבל באמת שמעתי פה שאפשר לחשוב ולהרחיב את היריעה ולפנות גם למשרד התרבות וגם למשרד התמ"ת וגם למשרד הקליטה, לכל המשרדים מסביב.

אירית זוארץ: אולי אנחנו פשוט צריכים לדעת למי אפשר לפנות ואיך, ונעשה את זה בשמחה.

אברהם נגוסה: עכשיו אני רוצה לשמוע מנציגי המשרדים.

אברהם נגוסה: האם יש נציג ממשרד העבודה?

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: משרד הכלכלה?

אברהם נגוסה: גם לא, משרד התרבות?

דנה גורדון שושני: הזמנו אותם ולא הגיעו.

אברהם נגוסה: אני מבקש מהסוכנות היהודית.

אברהם נגוסה: בבקשה.

ורד אחיהון: אני מהסוכנות היהודית.

ורד אחיהון: קודם כל אני רוצה לברך על היוזמה המקסימה והמדהימה הזאת שבאמת סמדר מצאה לנכון לאגד את כל האמנים, בחימר, רקמה וכדומה ולהביא את זה למשכן הכנסת וכמובן אני בטוחה שזה לחברה הישראלית.

ורד אחיהון: אנחנו בסוכנות היהודית ממשיכים לתמוך באלמז בכל מיני פרויקטים.

ורד אחיהון: בשנה שעברה דרך הסוכנות היהודית קמה קבוצה שעובדת ברמלה בעבודת רקמה, בעלות של 20,000 שקל.

ורד אחיהון: ב-2018 יש לנו על הפרק עוד קבוצה שאנחנו תומכים, וכמובן בתוך מרכזי הקליטה יש לנו קבוצה מאוד מדהימה שאלמז עובדת במרכזים.

ורד אחיהון: לנו מאוד חשוב מעבר לתעסוקה שזה נותן לאמנים ואולי הכנסה, המפגש החברתי שנוצר סביב זה שיושבים ורוקמים שיש לו פן מאוד מיוחד של חוויה משותפת, ולא כל אחד יושב לו בבית ומסתגר עם עצמו ועם הקושי שלו, אלא הוא נפגש עם קבוצה של אותם גילאים, ובעצם דנים ומעלים כל מיני סוגיות מחיי היום יום ולכן במקומות שאנחנו יכולים ליצור את המפגשים האלה בתוך מרכזי הקליטה, אנחנו עושים את זה בבאר שבע, צפוי להיעשות גם בצפת וכמובן גם ברמלה שזה לא עולים חדשים אלא ותיקים.

ורד אחיהון: בשנה שעברה הייתה לנו תרומה של 20,000 שקל שהעברנו.

ורד אחיהון: ב-2018 הגיעה עוד תרומה שעתידה להיפתח ולתמוך, זאת אומרת שאנחנו משתדלים לתמוך - - -

אברהם נגוסה: איפה ייפתח?

ורד אחיהון: ברמלה שני מחזורים.

ורד אחיהון: הייתה כבר ב-2017 וב-2018 גם בקנה.

ורד אחיהון: כמובן שכל התמיכות נעשות דרך הרשות, לא ישירות מול אלמז.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: דרך הרשות זה בסדר.

אברהם נגוסה: אני לא אומר לכם "תלכו לעמותה".

אברהם נגוסה: אני אומר, דרך הרשויות.

אברהם נגוסה: הסוכנות היהודית שמגייסת כספים בעולם היהדות, אתם לא יכולים לגייס סכום כל כך קטן כדי לעודד את הרשויות המקומיות לחזק אותם ביוזמה, כמו באר שבע וכמו אשדוד ואני בטוח שיש יוזמות דומות גם ברשויות אחרות.

אברהם נגוסה: האם הסוכנות היהודית לא יכולה להתגייס לזה?

ורד אחיהון: כפי שאתה יודע, הסוכנות היהודית אמונה בתפקידה לטפל בעולים החדשים בתוך מרכזי הקליטה ופחות ברשות הקולטת.

ורד אחיהון: אבל למרות זאת - - -

אברהם נגוסה: הסוכנות עוסקת גם מעבר לעולים חדשי, אנחנו יודעים.

ורד אחיהון: אז אמרתי למרות זאת, ואתה יודע שגיוס תרומות הוא לא קל.

ורד אחיהון: כאשר אנחנו באמת מוציאים ממשקים עם עוד שותפים, אנחנו עושים את זה ועובדה שאנחנו עושים את זה ברמלה וגם בלוד, וזה התחיל דרכנו.

ורד אחיהון: התכנית בלוד התחילה דרך הסוכנות היהודית ביוזמה שלנו.

ורד אחיהון: ככל שאנחנו יכולים ותרומות מגיעות לפתחנו אנחנו מנסים לסייע כמה שניתן, במיוחד לקבוצת מבוגרים שאנחנו יודעים שזה כלי מאוד חשוב, מעבר לתעסוקה, אלא גם למפגש החברתי והטיפולים שאפשר לעשות אותם תוך כדי.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: עכשיו אני רוצה לשמוע ממך.

אברהם נגוסה: אתה במשרד הכלכלה?

זמיר ג'גנאו: לא, אני לא במשרד הכלכלה.

אברהם נגוסה: תציג את עצמך.

זמיר ג'גנאו: אני עצמאי, בעל משרד לייעוץ עסקי אבל אני רוצה להתייחס.

זמיר ג'גנאו: קודם כל אני מברך על היוזמה של עמותת אלמז וכל השותפים.

זמיר ג'גנאו: בתחום האמנות אנחנו נגענו בו בתפקידי הקודם כשהייתי במט"י נתניה.

אברהם נגוסה: בגלל זה שאלתי.

זמיר ג'גנאו: נגענו בתחום האמנות בגדול.

זמיר ג'גנאו: אז זיהינו כבר את הכשלים של המערכת וגם את הכשלים של מי שלקח את האמנות כדי לפתח ולקדם אותה וראינו שאחד הדברים שהייתה בהם בעייתיות זו לא התמיכה.

זמיר ג'גנאו: הייתה תמיכה.

זמיר ג'גנאו: הגברת נגעה בזה, זה הקטע השיווקי, המכירתי.

זמיר ג'גנאו: רוב הגופים, יותר נכון העמותות או מתנ"סים שמפעילים את תחום האמנות והיצירה של בני הקהילה בדרך כלל הם לוקחים את זה כתחביב, כפעילות של שעות פנאי ולא לקחו את זה כמשהו שאפשר לקחת ולארוז אותו והוא יכול להפוך לכלכלי.

זמיר ג'גנאו: אני חושב שהתפספסה פה איזו הזדמנות גם מבחינת הקהילה וגם מבחינת האמהות שלנו שיוכלו להתפרנס מזה בכבוד.

זמיר ג'גנאו: פשוט לא הייתה תכנית שהייתה יכולה לאגד אותן כגוף אחד ולהביא איזו מערכת שיווקית שיכולה לשווק אותן גם בארץ וגם בחו"ל.

זמיר ג'גנאו: לעצם הדיון פה, הייתי מסתכל על זה בשני היבטים.

זמיר ג'גנאו: היבט אחד הוא באמת של עמותות ורשויות מקומיות שעושות מה שהן יכולות עם הכלים שיש להן.

זמיר ג'גנאו: הייתי דווקא נוגע ברמה של המדינה.

זמיר ג'גנאו: כפי שאמרנו, אנחנו יושבים בכנסת ישראל ואני חושב שהמדינה צריכה לקחת את זה כפרויקט לאומי ולהטיל סמכות על איזה שהוא משרד שיקדם, שייקח את הפרויקט הזה ויעשה אותו כפרויקט לאומי.

זמיר ג'גנאו: העמותות, הרשויות המקומיות וכל מי שעושה את זה, יהיה משאב שממנו יהיה אפשר לקחת גם את היצירה וגם את האמנות ולהביא את זה לחשיפה גם בציבור הישראלי ואני חושב שיש לו גם פוטנציאל בחו"ל.

זמיר ג'גנאו: אני אומר שוב, בזמנו עשינו מיפוי של כל האמנים וגילינו שיש הרבה אמנים ואמניות שעוסקים גם כפי שאמרתי במתנ"סים, ברשויות המקומיות ובעמותות ואמרנו בואו נראה איך אנחנו לוקחים את זה ועושים מזה גם מקום תעסוקה כדי שבסופו של דבר האמניות האלה יתפרנסו ולא רק לדמי כיס כי רובם מקבלים דמי כיס ולא מתפרנסים מזה, ועוד פעם, מה שהיה, הקטע הזה להביא בהיבט הפיננסי הכלכלי האם זה רווחי או לא, איך אורזים את זה, גם מבחינה שיווקית וגם תמחורית ומי קהל היעד.

זמיר ג'גנאו: וזה לא היה.

זמיר ג'גנאו: זה נשאר ברמה של תחביב.

זמיר ג'גנאו: אלמז באמת הייתה פורצת דרך וניסתה לקחת לכיוון הזה, אבל היא לא הצליחה.

זמיר ג'גנאו: בסופו של דבר כל משרדי הממשלה שתומכים, הם תומכים לזמן קצוב.

זמיר ג'גנאו: באיזה שהוא שלב הוא צריך לעמוד מבחינה כלכלית והיכולת שלו לעמוד באופן עצמאי זה צריך להיות.

זמיר ג'גנאו: לכן אני אסכם ואומר, דבר ראשון- כפי שאמרתי ברמת המדינה האם לוקחים את זה כפרויקט לאומי ולהשקיע בזה, מעבר למה שאנחנו מתעסקים בו אם העמותה הגישה או לא הגישה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: זה בדיוק מה שאני מחפש.

אברהם נגוסה: המדינה צריכה להאמין שהנושא הוא חשוב וצריך לפתח ולחזק אותו ולכן המדינה צריכה לתת תקציב לנושא.

אברהם נגוסה: משרד התרבות קיבל את האחריות, יש חוק שנחקק בכנסת, יש תקציב כל שנה של שישה מיליוני שקלים, עובר ללא שום ניצול ואנחנו צריכים ללכת לכיוון הזה.

אברהם נגוסה: מה זה מורשת?

אברהם נגוסה: זה מורשת.

אברהם נגוסה: אני פונה למנכ"ל בהלצ'ין, שלמה אקלה.

אברהם נגוסה: אתה היית אחד היוזמים והדוחפים של החוק הזה.

אברהם נגוסה: החוק עבר ב-2011, יש תקציב, אז למה זה לא מגיע לאמנות.

שלמה אקלה: שלום לכולם.

שלמה אקלה: קודם כל אני מכיר את מסגרת אלמז שנים, עוד כשהיו במפעל בלוד, היינו שם בביקור.

שלמה אקלה: אני מכיר את החלק הגדול של הנשים שעוסקות באמנות.

שלמה אקלה: בשביל זה גם אנחנו במקום הזה עשינו 11 שנות מאבק כדי לחוקק את החוק שנקרא "חוק מורשת יהדות אתיופיה" החוק הזה היה צריך להגן עלינו עם תקציב קבוע, כי היינו נתמכים במשך שנים על ידי משרד העלייה והקליטה והכסף לא היה מספיק.

שלמה אקלה: כל שנה עם הבקשות שלנו, משרד הקליטה גם לא יכול היה להעלות את התקציבים.

שלמה אקלה: המטרה של חוק מורשת הייתה לבנות מרכז מורשת ליהדות אתיופיה על שבעה דונם, אדמה שחתמנו על הסכם הרשאה במלחה בירושלים שבתוכו היה גם יכול לכלול את כל הדברים שאנחנו מדברים עליהם היום, לא רק במסגרת אלמז, אלא יש עוד אמנים רבים ברחבי הארץ.

שלמה אקלה: לצערי הרב אנחנו עדיין במלחמה, יש כאלה שעוסקים ועובדים ונלחמים ויש כאלה שקוצרים את הפירות.

שלמה אקלה: אנחנו נלחמנו שיהיה תקציב קבוע - - -

אברהם נגוסה: יש תקציב קבוע.

שלמה אקלה: יש תקציב קבוע אבל התקציב הקבוע מופנה לגופים אחרים שאנשים אחרים, 300,000 שקל מ-5 מיליון שקל תקציב זה כלום.

שלמה אקלה: איפה הכסף?

שלמה אקלה: איפה נציגי משרד התרבות שיבואו ויסבירו איפה נמצא הכסף.

אברהם נגוסה: הם הוזמנו ובחרו שלא להגיע.

שלמה אקלה: לכן גם בהלצ'ין, מרכז מורשת יהדות אתיופיה שעסקה במורשת יהדות אתיופיה שנים רבות לא זוכה בשום תקציב.

שלמה אקלה: אנחנו נמצאים במאבק משפטי כרגע, אני מאוד מקווה שיהיה איזה שהוא פתרון.

שלמה אקלה: הפתרון הוא לא שאין כסף, יש כסף.

שלמה אקלה: המדינה מתקצבת כסף רב.

שלמה אקלה: רבותי, מה זה, חמישה מיליון שקלים.

שלמה אקלה: אני 15 שנות עבודה כשניהלתי את העמותה, תאמינו לי, אף פעם לא היה מיליון שקל תקציב, אבל עשינו הרבה עבודות.

שלמה אקלה: לכן צריכים ללחוץ את משרד התרבות.

שלמה אקלה: יש את הכסף הזה שנמצא למרכז מורשת ליהדות אתיופיה, אני מקווה, אם אנחנו נצליח זו גם המטרה שלי.

שלמה אקלה: אני הסתובבתי וביקרתי אמנים יוצאי אתיופיה כדי לשלבם בבוא הזמן, ברגע שתהיה לנו אפשרות כלכלית.

שלמה אקלה: לצערי הרב זה לא התאפשר לנו.

יצחק מסינג: - - -

אברהם נגוסה: אני אתן לך לדבר.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אם יש נציג של תאגיד מורשת יהדות אתיופיה?

אברהם נגוסה: אני יודע שאחרי החוק הוקם תאגיד על פי חוק ויש לו תקציב של בין חמישה לשישה מיליון שקלים כל שנה.

אברהם נגוסה: האם נמצא פה נציג או נציגה?

אברהם נגוסה: גם הם בחרו שלא להגיע.

אברהם נגוסה: אוקיי.

יצחק מסינג: אני אמנם קראתי קריאת ביניים אבל יש לי מה להגיד בתור יושב ראש עמותת אלמז.

אברהם נגוסה: אני אשאל אותך האם פניתם, האם אתם בכלל יודעים שבמשרד התרבות יש תאגיד מורשת יהדות אתיופיה ויש תקציב.

אברהם נגוסה: האם אתם מודעים לזה?

אברהם נגוסה: אם כן, האם פניתם?

אברהם נגוסה: האמנות היא מורשת יהדות אתיופיה.

אברהם נגוסה: האם פניתם ואם כן מה קיבלתם?

יצחק מסינג: סמדר תענה לך יותר במדויק.

אברהם נגוסה: קודם הוא יסיים ואחר כך תעני.

יצחק מסינג: אני בסך הכל רציתי לומר כמה מילות ברכה שחלקן אולי כבר נאמרו, אבל אני חושב שזה חשוב בכנס הזה לומר אותן.

יצחק מסינג: אני אישית מאוד שמח שהגענו לרגע הזה של פתיחת תערוכה והשקת קטלוג מקיף של אמנות מסורתית של יהדות אתיופיה במשכן הכנסת.

יצחק מסינג: אירוע זה נותן גושפנקה למאמץ ופעילות מתמשכים מאז שנות התשעים כאשר הוקמה אלמז בתמיכה ממשלתית כמפעל להעסקת יוצאות אתיופיה באמנותן המסורתית ובגלגולה השני כעמותת אלמז שהרחיבה וגיוונה את תחומי העיסוק שהיא מקדמת, כפי שמשקף הקטלוג.

יצחק מסינג: בתקופה הזאת מדובר רבות על משגים שנעשו בעבר בקליטת עולים, בין השאר דובר על טשטוש מורשתם התרבותית כדי לקדם לכאורה את השתלבותם במדינה ובתרבות הישראלית.

יצחק מסינג: כיום מקובל שזו הייתה שגיאה וגרמה עוול לעולים בלא שקידמה את קליטתם.

יצחק מסינג: המגמה כיום היא לראות בתרבות הישראלית פסיפס רב גוני יותר שמושפע גם מהמורשת התרבותית שהביאו העולים מארצות מוצאם.

יצחק מסינג: אלמז מקדמת את האמנות האתיופית המסורתית, לא רק כדי לספק עבודה מכובדת לאותם עולים כדי שימשיכו בעיסוקים, שהוא עניין חשוב לכשעצמו, אלא גם שישמרו וגם יפתחו בכיוונים אחרים את האמנות המקורית שלהם שיש לה ערך רב בפני עצמה.

יצחק מסינג: בקטלוג מוצגות יצירות של אמנות מסורתית ממש ששואבות השראה מאורח החיים והיסטוריה רחוקה וקרובה של יהודי אתיופיה, אך גם עבודות של אמנים צעירים, חלקם ילידי הארץ, ששילבו תכנים מסורתיים ביצירה המקורית שלהם.

יצחק מסינג: לסוג כזה של המשכיות חותרת עמותת אלמז.

יצחק מסינג: אנו באלמז מודים מקרב לב לכנסת שאיפשרה לנו להציג את פרי עמלם של היוצרים במשכנה ומקווים שאירוע זה ייצור תהודה למפעל הזה של קידום אומנותם של יהודי אתיופיה.

יצחק מסינג: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: סמדר תעני לשאלה האם פניתם למשרד התרבות.

אברהם נגוסה: התאגיד נמצא תחת משרד התרבות.

אברהם נגוסה: בבקשה.

סמדר מסינג: ספציפית לגבי זה, לגבי מורשת אנחנו פנינו שנה שעברה וקיבלנו תשובה שלילית.

אברהם נגוסה: מה פניתם, באיזה סכום?

סמדר מסינג: הפניה, זה הולך בצורה כזאת: צריך להציג את הפעילות.

סמדר מסינג: אני הגעתי לסוג כזה של ראיון, ראיינו אותי עשרה אנשים וסיפרתי על כל הפעיות של אלמז בעבר ועכשיו וקיבלתי תשובה אחרי שבעה-שמונה חודשים שהם מצטערים ואנחנו לא עמדנו בקריטריונים.

סמדר מסינג: אני יכולה להעביר לך את התשובה שקיבלתי.

אברהם נגוסה: אני אשמח לקבל.

אברהם נגוסה: תעבירי לי.

אברהם נגוסה: אני לא יודע מה הקריטריון, אם הוקם תאגיד שהמדינה הקציבה תקציב של בין 5-6 מיליון, אני אומר את זה כי אני יודע בוודאות, זה נמצא בספר התקציב של מדינת ישראל, לשמור את מורשת יהדות אתיופיה.

אברהם נגוסה: אם זה לא מורשת אתיופיה אני רוצה לדעת מה הקריטריון.

אברהם נגוסה: אמנות היא חלק מהמורשת.

אברהם נגוסה: לכן אשמח לקבל את המכתב.

אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לסיים ב-13:30 ולסכם את הדיון לפני כן.

אברהם נגוסה: אני שוב אומר מי שרוצה לומר משהו יכול ואפשר גם באמהרית.

אברהם נגוסה: אל תתביישו.

מרים סלומון: (מדברת באמהרית)

אברהם נגוסה: אני אתרגם את דבריה: היא מנתיבות, בהתחלה הם יזמו בעצמם והתארגנו לעבודה ויצירה.

אברהם נגוסה: כשהעירייה ראתה את עבודות האמנות שלהם היא באה ותמכה בהם ואז יזמו תחרות עבודות של יוצאי אתיופיה, יוצאי רוסיה ויוצאי מרוקו והאמנות שלהם ניצחה בתחרות והעיריה תומכת בהם.

אברהם נגוסה: היא מספרת שהיא נבחרה להיות המדריכה או המורה ולהכשיר אחרים וגם לרכז את הפרויקט.

אברהם נגוסה: היא הכשירה בהתחלה 30 שחלק ידעו וחלק לא, מה שהעירייה נותנת את חומר הגלם וארבע שעות משכורת בשבילה כמרכזת, אחרים לא מקבלים.

אברהם נגוסה: אפילו מה שהם יצרו, אין שיווק ונותנים כמתנות וכדומה.

אברהם נגוסה: אין שום הכנסה, לא מוכרים את זה.

אברהם נגוסה: היא אומרת שבגלל שאין תמיכה ואנשים לא מקבלים משכורת או פרנסה, מתוך שלושים נשארו שמונה.

אברהם נגוסה: אחרים עזבו כי הם צריכים לעבוד ולהביא פרנסה למשפחה, כי לא היה עידוד לא מטעם העיריה או ממשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: אבל השמונה מתעקשים כי הם רוצים לשמר את המסורת והאמנות ולכן הם רצים להראות את האמנות שלהם ומתעקשים להמשיך ולעשות.

אברהם נגוסה: כשאומרים להם "תבואו" אז הם אומרים "מה קיבלתם, אתם כל הזמן שם ולא מקבלים שום דבר או לא מוכרים, אפילו לא מארגנים תערוכה.

אברהם נגוסה: כשיש כנסים לא עוזרים להם לעשו תערוכה" סמדר גם עוזרת להם וההגעה לכאן היום היא בזכות סמדר שמעודדת אותם.

אברהם נגוסה: היא מוסיפה ואומרת שאכן נתנו להם מקום וחומר גלם, אבל אין המשכיות.

אברהם נגוסה: הם פנו לרווחה ולמתנ"ס ולגופים נוספים ולא הסתכלו עליהם.

אברהם נגוסה: בזמן האחרון ובעיקר השנה התחילו להסתכל ולתת מקום, יש קצת שינוי כשאורחים מגיעים לעירייה, מראים להם את העבודות וזה התחיל עכשיו ומעבר לזה אין כל כך שינוי.

אברהם נגוסה: היא אומרת: אנחנו יוצרים ועושים את העבודות ופשוט הן לא נשמרות טוב, אז אולי גם את זה אם יכולים למכור או להראות לאחרים שיקנו את זה, גם זה יכול לעזור.

אברהם נגוסה: אנחנו באנו לפה ושמענו דברים חיוביים וזה מעודד אותנו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מילת סיכום ואני מסכם.

אלמו אשתה: מילת סיכום.

אלמו אשתה: חשיבות חשיפת התרבות האתיופית כמו שקרה היום.

אלמו אשתה: אני אתן שתי דוגמאות כמה שזה חשוב.

אלמו אשתה: מישהו למשל בחג הסיגד ראה שיהודי אתיופיה לובשים תלבושת מסורתית אתיופית ושאל אותי למה האתיופים לובשים סדין.

אלמו אשתה: הסברתי לו שכל התרבות האתיופית נמצאת שם.

אלמו אשתה: הדבר הזה עוזר גם לבני נוער יוצאי אתיופיה שנולדו פה.

אלמו אשתה: כשיצאתי עם המזוודה הגעתי לבית ספר וכשילד יוצא אתיופיה דווקא אומר לחבר שלו "יו הוא בא לעשות לנו בושות" כאב לי לשמוע את זה.

אלמו אשתה: אם הילד היה נחשף לדברים מהסוג הזה הוא לא היה אומר את זה.

אלמו אשתה: לכן מפגשים כאלה, חשיפת התרבות דרך תרבות ואמנות, זה מאוד חשוב.

אלמו אשתה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה ד"ר טל דקל.

טל דקל: צהריים טובים ותודה רבה כבוד יושב הראש של הוועדה.

טל דקל: אני ראש מסלול אוצרות ואמנות תרבות חזותית במכללת סמינר הקיבוצים, כך הכרתי גם את סמדר.

טל דקל: אני אומר בקצרה את שני האגפים של הדברים שנאמרו פה אולי באמת קודם כל הקונקרטי הממשי והכאן ועכשיו, כמובן שחשוב לאתר ולהתעקש, בדיוק כמו שאתה אמרת כבוד היושב ראש על התקציבים, לאתר מי בדיוק בכדי שזה לא ימשיך ליפול בין הכיסאות אבל בנוסף וכמובן אנשים חכמים פה יודעים את זה, צריך את הנושא של המנטורינג, הליווי, למי פונים, איך מזהים, מה החסמים בכלל, אין מתגברים על כל הטופסולוגיה, אצל מי הבירוקרטיה, בכדי לא לתת רק את הדגים אלא גם את החכות בכדי שלא יצטרכו לחזר על הפתחים כי כולם אנשים חכמים, כולם נשים בעלו יכולות, פשוט צריך לזהות ולהסיר את החסמים בכדי שכל אחת ואחת שיש לה איזה שהוא רעיון, שיש לה איזו שהיא אפשרות ליצירתיות ולמכור ולהבין ולבקש את התמיכה, להבין בכלל איפה ומה אני מוכרחה לומר שאני בעוונותיי תיאורטיקנית, אני גם לא בת העדה האתיופית אבל אני יכולה להגיד רק מילת סיכום, באמת יותר מן חשיבה כללית על הדברים של האמנות המסורתית של יהודי אתיופיה שבאמת מה שאנחנו רואים בתערוכה ובקטלוג זה שיקוף נאמן של ידע קהילתי חשוב מאוד, קולקטיבי, רב דורות.

טל דקל: אבל מה שמעניין לפי איך שאני רואה את הדברים זה שהיצירות השונות שאנחנו רואים פה בתערוכה בחוץ, בקטלוג, מעשי רקמה, פסלים עשויים מחומר, סלים קלועים, כל היצירות האלה בעצם מה שהן עושות, הן מערערות על התבניות השמרניות והמיושנות של קאנון האמנות המערבית.

טל דקל: אנחנו יושבים פה במדינת ישראל ויש אנשים שחושבים שהם מחזיקים את הידע, הם שומרי הסף מה זו אמנות ומי המחליט מה חשוב ומה לא חשוב.

טל דקל: הקאנון המערבי שהוא זה שבינתיים יושב גם על הברזים, מקטלג באופן מאוד היררכי ונפרד קטגוריה של אמנות גבוהה ושהיא כאילו מנוגדת לאמנות נמוכה, שהיא אומנות, והנטייה הזאת להבחין בין סוגי אמנות היא הבעיה.

טל דקל: זו מגמה בעייתית של קבוצות שלמות של אנשים שיושבים על הברזים ומחליטים שאמנות מסורתית של יוצאי אתיופיה היא דקורטיבית, היא פולקלוריסטית, זה לא נכון, זה בעייתי, זה מוטה.

טל דקל: באמנות המערבית שמגיעה מאירופה, מארצות הברית הם רגילים לראות פיסול מברונזה, שיש, ציורים שמן על בד, צילום, וידאו ארט, כל סוגי האמנות הם חשובים ובעצם אין פה שום עליונות והיררכיה, וזה מה שצריכה להבין ההגמוניה שיושבת על התקציבים ואני חושבת שזה הדבר שאנחנו צריכים לזהות פה ולפצח אותו מן היסוד ולא להסכים.

טל דקל: באמת המהלך שמובילה אלמז למשל במפעל שלה מתנגד בדיוק לאותו תהליך של אתניזציה, של מיגדור, תהליך מנמיך שעובר על היצירות ופשוט צריך להתעקש שזו עבודה מפוארת, חשובה ביותר תרבותית, שבעצם להכיר לעומק את התרבות של יהודי אתיופיה ואת האמנות שלה, זה חלק חשוב במימוש ובהעמקה של מה שאנחנו עושים פה בכלל כמדינה, כתרבות.

טל דקל: וזה המסר שצריך לצאת.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: קודם כל אני מאוד מברך את עמותת אלמז, ההנהלה והחברים שיצרו את הקשר איתנו בוועדה וארגנו גם את התערוכה וגם הביאו את האמנים, הזמינו אותם שיהיו שותפים פה.

אברהם נגוסה: כל מי שהגיע לפה והשתתף, אני רוצה להודות לכם בשם הוועדה.

אברהם נגוסה: אנחנו רואים בחיזוק האמנות כדרך שמביאה את המורשת והתרבות של הקהילה ולכן חייבים להתגייס לנושא הזה ולחזק את זה באמצעות משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: הוועדה לאחר ששמעה את האמנים, המורים והמדריכים, מחליטה לפנות לשרת התרבות והספורט.

אברהם נגוסה: כיון שהנושא נמצא בתחום התרבות, בקריאה לגייס את הסכום הנדרש מתקציב התאגיד למורשת יהדות אתיופיה.

אברהם נגוסה: יש תאגיד שהוקם כחוק, ויש לו תקציב שהמדינה מקצה כל שנה, עם התקציב הזה אפשר לחזק את מורשת יהדות אתיופיה וגם האמנות היא חלק מהמורשת, כדי לשמר את התרבות והמוסרת של יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: הוועדה תפעל לסייע ליוזמה הברוכה שנערכת על ידי הרשויות המקומיות.

אברהם נגוסה: שמענו מבאר שבע ואשדוד ואני בטוח שיש ברשויות אחרות כמו נתניה, רמלה, עפולה, לוד, בכל הרשויות המקומיות, כדי להעסיק נשים יוצאות העדה שיוצרות את העבודות האלה כדי להמשיך וליצור אמנות מסורתית של יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: אנחנו גם נפנה לשר הכלכלה כי זה חלק מהתחום שגם במשרד הכלכלה יש תקציב במסגרת ועדת ה שרים בראשות ראש הממשלה לשילובם המיטבי של יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: אנחנו נדרוש שחלק מהתקציב הזה יילך לחיזוק המורשת ועבודות היד של יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: תודה לכל המשתתפים תמשיכו ותעשו.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.