ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 612, 2018-05-15 11:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, 15 במאי 2018, א' בסיון התשע"ח, בנושא התפשטות מחלת הכלבת.

יעקב מרגי: כולם זוכרים את הכותרות וגלי הידיעות על התפשטות מחלת הכלבת בצפון, צפון-מזרח, בואכה הישובים באזור העמקים ובכלל.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, לא קיימתי את הדיון כי עקבתי אחר ההתפתחויות, אחר התגובות.

יעקב מרגי: במנדט של ועדת החינוך יש גם את חוק צער בעלי חיים וקיימנו כאן דיונים אחרי הכותרות האלה בסוגיה של הרעל שנקרא סטריכנין.

יעקב מרגי: קיימנו דיון כאן אבל הבנתי שמשרד החקלאות רוצה לומר לנו דברים בסוגיה הזו: איפה זה עומד, איך התגברנו, אם יש בכלל התפשטות, אם יש התפרצות, נקודות חריגות, טיפול.

יעקב מרגי: תכניסו אותנו לתוך הדיון.

יעקב מרגי: אני יודע שיושב-ראש ועדת הכלכלה גם קיים דיון בנושא הזה, אבל זה נגמר בקול ענות חלושה, אז אנחנו נשתדל לגמור אותו היום בקול ענות גבורה.

יעקב מרגי: משרד החקלאות, בבקשה.

תמיר גושן: שלום, אני ד"ר תמיר גושן, מנהל השירותים הווטרינריים בשדה.

תמיר גושן: למעשה, שיא התחלואה היה בינואר.

תמיר גושן: מאז ינואר אנחנו עדים לירידה בכמות המקרים וגם לשינוי בסוג בעלי החיים הנפגעים.

תמיר גושן: אם עד מרס כ-75%–76% מכלל המקרים היו בתנים, הרי שבאפריל כבר לא הייתה לנו אף אבחנה של כלבת באזור ההתפרצות ובארץ בכלל.

תמיר גושן: במאי יש לנו שישה מקרים של כלבת, מתוכם תן אחד בלבד בעמקים ועוד ארבעה מקרים ששייכים לאזור ההתפרצות, שהם מקרים בסוס, בשני כלבים ובעגל.

תמיר גושן: כל המקרים, דרך אגב, שלא בחיות בר, הם בבעלי חיים שלא חוסנו.

תמיר גושן: משרד החקלאות תמך במהלך שלושת החודשים האחרונים, הן ברשויות המקומיות בהגדלת אחוזי המשרה של הרופא הרשותי, הן בשכירת פקח והעמדת רכב לטובת צוות הווטרינריה והן בסכום חודשי לשכירת לוכד כלבים, לביצוע לכידות של כלבים וחתולים.

תמיר גושן: משרד החקלאות תמך ברשויות המקומיות בחודשים האחרונים במתן תרכיבים לחיסון חיות מחמד וחתולי רחוב ללא עלות, חיסוני דחף של חיות מחמד, לא חיסונים על פי חוק, ובמגדלי מקנה, במתן תרכיבים לחיסון בקר ללא עלות באזורי הסיכון.

תמיר גושן: בסך הכול, עד כה פוזרו בארבעה סבבים שונים כ-620,000 פיתיונות אוויריים, בתוספת תרכיבים לחיסון אוראלי של חיות בר על ידי הרופאים העירוניים.

יעקב מרגי: ברשותך, תרשה לי לקדם בברכה את צוערי קורס צוערים של משרד החוץ.

יעקב מרגי: ברוכים הבאים.

יעקב מרגי: אתם משתתפים בדיון בנושא מחלת הכלבת.

יעקב מרגי: כשתהיו בתפקידכם גם שאלות כאלה תישאלו.

יעל כהן-פארן: ישראל היא בין המדינות המערביות, לדעתי, אולי היחידה, שמוכרזת כמוכת כלבת, לצערנו.

יהודית גידלי: תחזור על המספר, בבקשה.

תמיר גושן: ארבעה סבבים של פיזור אווירי.

יהודית גידלי: וכמה זה היה?

תמיר גושן: בסך הכול 620,000 פיתיונות, כולל גם את הפיזור מהקרקע סביב הרשויות.

יהודית גידלי: תודה.

תמיר גושן: בנוסף לכך, יש תכנון – בניגוד למה שנעשה בעבר, אנחנו בודקים עכשיו את היתכנות של זה – לפזר עוד פיתיונות לחיסון חיות בר שכרגע יוצאות מהמאורות של ההורים, בתקופה של הקיץ.

תמיר גושן: כיוון שהפיתיונות רגישים לחום ואי אפשר לפזר אותם בעונה החמה, כיוון שהם מתקלקלים במהירות, אז אנחנו חושבים לנסות לפזר - - -

יעל כהן-פארן: אפשר לפזר אותם, רק שצריך לפזר בתכיפות יותר גבוהה וזה יותר יקר, לא?

תמיר גושן: לא.

יעקב מרגי: יעל, חברי הכנסת, אני מציע שנשמע את הסקירה במלואה.

יעקב מרגי: אני אתן התייחסות לחברי הכנסת לפי סדר הגעתם ולאחר מכן נפתח את הדיון לאורחים.

יעקב מרגי: בבקשה.

תמיר גושן: הפיתיונות הם פיתיונות רגישים לחום מכיוון שמדובר בתרכיב חי, כלומר, בווירוס חי.

תמיר גושן: ברגע שהוא נוגע בקרקע הלוהטת, בטח בעמק המעיינות ובעמק הירדן, זמן החיים שלו מאוד-מאוד קצר.

תמיר גושן: ולכן אי אפשר לפזר את זה מהאוויר כי זה לזרוק כסף מהאוויר.

תמיר גושן: מה שאנחנו כן רוצים לעשות זה לפזר את זה מהקרקע בצורה רכובה באזורים שאנחנו יודעים שיש בהם ריבוי תנים – מהמידע שיש לנו, שזה גם כן אחד הפערים שצריך להשלים – בתחילת שעות הדמדומים, על מנת להרוויח את השעות היותר קרירות ולתת זמן שזה יילקח.

תמיר גושן: אנחנו יודעים שהפיתיונות נעלמים.

תמיר גושן: זאת אומרת, הם נצרכים.

תמיר גושן: רשות הטבע והגנים בדקה, הפיתיונות נלקחים ונאכלים על ידי חיות בר בזמן הלילה בלי בעיה.

תמיר גושן: לגבי הנושא של ישראל מוכת כלבת – ישראל עברה השנה, מסוף 2017, מאוקטובר 2017, התפרצות חריגה מאוד של כלבת באוכלוסיית תנים, וצריך למקד את זה.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: מה הסיבה?

תמיר גושן: אני אסביר.

תמיר גושן: כל השנים, מאז 2015 עד אוקטובר 2017, מרבית מקרי הכלבת, כ-75% מהם, היו בחיות בית, חיות בית לא מחוסנות ב-99.

תמיר גושן: 99% מהמקרים.

תמיר גושן: הכלבת שנמצאת בישראל היא לא כלבת אנדמית.

תמיר גושן: רק לסבר את האוזן, אנחנו יודעים לפחות על שני מקרים של תמותה של אנשים בשנה האחרונה, בחצי השנה האחרונה, בלבנון ובירדן מכלבת.

תמיר גושן: הכלבת חודרת ועל ידי אפידמיולוגיה גנטית, סיווג גנטי של הנגיפים, אנחנו יודעים בחצי השנה האחרונה לפחות על שלושה טיפוסי נגיפים שונים שחדרו הן מגבול הלבנון והן מגבול ירדן בחדירות שונות.

תמיר גושן: יש לנו, לאורך כל השנים, חדירה של כלבת באמצעות חיות בר כנראה דרך הגבול, ולרוב, בגלל החיסון הטוב, או רמת התחסנות מספקת של אוכלוסיית חיות הבר, זה לא מתפשט אלא נכבה.

תמיר גושן: מה קרה השנה?

תמיר גושן: מה השתנה?

תמיר גושן: אחד הפערים שהזכרתי הוא הנושא של איזושהי הערכה של צפיפות אוכלוסין של התנים ושל אוכלוסיות חיות הבר בארץ.

תמיר גושן: אנחנו יודעים מידע חלקי, שבהשוואה ל-2015, מנתונים של רשות הטבע והגנים, אחוז התצפיות של התנים באזורים שבהם הייתה כלבת עלה מאוד מתוך סך התצפיות שנעשו.

תמיר גושן: זה עדיין לא אומר אומדן לגבי כמות התנים, אבל זה אומר שיש שם הרבה יותר תנים ביחס למה שהיה בעבר.

תמיר גושן: כל זמן שפיזרנו בצורה אחידה את הפיתיונות בצפיפות של 17 עד 19 פיתיונות לקילומטר רבוע, וכמות התנים הולכת ועולה – הרי אנחנו לא יכולים לחסן, בסופו של דבר, את שיעור האוכלוסייה הנדרש על מנת ליצור חסינות של העדר, נקרא לזה, ולמנוע את התפשטות המחלה.

תמיר גושן: ברגע שעבר הסף הזה, ותוסיפו לזה את העונה – ההתפרצות של המחלה הייתה לפני עונת פיזור הפיתיונות ולפני חיסון אוכלוסיית התנים השנתית שאנחנו, הרט"ג והשירותים הווטרינרים, מבצעים – הרי שיש לנו: פעם אחת, גם אוכלוסייה צפופה מאוד של תנים; ופעם שנייה, שיעור מאוד גבוה של תנים צעירים שלא התחסנו.

תמיר גושן: לכן, זאת ההשערה שלנו למה הגענו למצב שהמחלה התפרצה באזור עמק המעיינות ועמק יזרעאל.

יעקב מרגי: היא לא גלשה לאזורים אחרים שיש שם קהילות של תנים, נקרא לזה?

תמיר גושן: היא הגיעה למקומות שיש בהם קהילות של תנים.

תמיר גושן: המקרה הדרומי ביותר היה במושב אומץ בשרון.

תמיר גושן: אין לנו משם ידיעות נוספות, אין לנו עדכונים נוספים.

תמיר גושן: ברשות הפלסטינית, משיחות עם השירותים הווטרינרים הפלסטיניים, הם לא מזהים מקרים, לא זיהו מקרים.

יעקב מרגי: יש שיתופי פעולה בנושא הזה?

תמיר גושן: יש שיתופי פעולה, יש העברת מידע לא רק בנושא הכלבת, אלא גם בנושאים אחרים.

תמיר גושן: הם לא מספרים לנו, או לא יודעים, על מקרי כלבת אצלם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יעל, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: קודם כול, אני מברכת על הדיון.

יעל כהן-פארן: אנחנו באמת היינו עדים השנה, בחורף, להתפרצות כלבת קיצונית שלא הייתה בישראל שנים רבות.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להדגיש כאן, אנחנו חלק מסביבה גאוגרפית אחת עם הפלסטינים ועם הירדנים, ומה לעשות, חיות הבר עוברות.

יעל כהן-פארן: הן לא רואות גדרות ולא ניצבים בפניהן גבולות שאנחנו סימנו.

יעל כהן-פארן: למיטב הבנתי, מדי כמה שנים יש התפרצות – השנה היא הייתה יותר גדולה בעיקר מהגעה של תנים וחיות בר אחרות, בעיקר תנים, מירדן, אבל בדרך כלל, זה יותר בשליטה.

יעל כהן-פארן: השאלה שלי היא: מה קרה השנה שזה היה כל כך חריג?

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים שהייתה איזושהי בעיה של החיסונים בירדן, אני תוהה גם לגבי שיתוף הפעולה פה – אפרופו צוערי משרד החוץ.

יעל כהן-פארן: מה לעשות, בשנה האחרונה יש משבר בקשר עם ירדן, יתכן שזה השפיע על שיתוף פעולה בפיתיונות והדברה נגד הכלבת.

יעל כהן-פארן: אני שואלת פה, האם יש גורמים שיכולים לענות?

יעל כהן-פארן: אולי לא יכולים לענות?

יעל כהן-פארן: ואני רוצה גם לשאול: האם אתם מכירים בהתמתנות התופעה?

יעל כהן-פארן: האם משרד החקלאות, שהיה גם בלחץ מאוד גדול – התחילו לדבר פה על הרעלות, ואני שמחה שהמשרד עצר אותם, אבל משרד הבריאות קרא לבצע הרעלה, שזה פשוט דבר איום ונורא, גם מבחינת צער בעלי חיים וגם מבחינת המערכת האקולוגית.

יעל כהן-פארן: אתה מרעיל משהו אחד, אתה לא יודע לאן זה יגיע ועד כמה זה ישפיע.

יעל כהן-פארן: נעשו כאן הרבה מאוד פעולות של דילולים – אני לא אוהבת את המילה הזאת, אבל זאת המילה שבה השתמשו – שהמשמעות שלה היא הרג, כן?

יעל כהן-פארן: בואו נשים את זה על השולחן.

יעל גרמן: ירי.

יעל כהן-פארן: ירי בתנים.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה לשאול מכאן את משרד החקלאות, יותר את רשות הטבע והגנים: האם יש מספרים?

יעל כהן-פארן: האם אתם יכולים לתת לנו מספרים בכמה חיות מדובר וכמה תנים הומתו, לצורך העניין?

יעל כהן-פארן: ושאלה נוספת – אני רוצה לומר שהייתה היסטריה, ולעתים מוצדקת, בוודאי באזורים מסוימים מפני התנים, התנים שהיו מוקד הבעיה, מוקד התחלואה.

יעל כהן-פארן: ממה שאני שמעתי – ואני אשמח אדוני, היושב-ראש, אם תיתן כאן את רשות הדיבור – אפילו באזור רמת גן¬-תל אביב, פארק הירקון, שגם בו יש תנים, כנראה מפחד של התושבים, מחששות, נמצאו בחודש האחרון, בחודשיים האחרונים, ייתקנו אותי כאן האנשים, המון מקרים של תנים מתים וכנראה מומתים, לא ברורה התמותה שלהם.

יעל כהן-פארן: יתכן וישנם – אני שוב זהירה מאוד – חששות אמתיים שמדובר בהרעלה מכוונת, לא חוקית כמובן, לא מוסדרת, אלא פשוט של אנשים שפעלו כנראה על דעת עצמם.

יעל כהן-פארן: אני תוהה איפה הרשויות בסיפור הזה כי זה דבר שאסור שיקרה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: באמת נשמח לקבל גם תשובות ממשרד החקלאות, מה הממדים כרגע, איך הוא מתייחס לזה עכשיו, ההיסטריה ירדה או לא.

יעל כהן-פארן: תרגיעו את העם.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מחיל אל חיל, ליעל.

יעל גרמן: תודה רבה לך אדוני, היושב-ראש, וכרגיל, תודה רבה על כך שאתה מקיים את הדיון.

יעל גרמן: אנחנו יודעים שמחלת הכלבת עד היום היא חשוכת מרפא.

יעל גרמן: שלא נדע, ברגע שבן אדם נגוע במחלת הכלבת, אם לא הצליחו באמת בשלבים הראשונים לתת לו את החיסון אז הוא ימות.

יעל גרמן: אין לנו מקרים באמת, ברוך-השם, של מוות מכלבת, אבל עצם העובדה שהמחלה הזאת קיימת אצלנו צריכה באמת להדאיג את כולנו, מפני שבמרבית העולם המערבי ידעו למגר את המחלה הזו.

יעל גרמן: היא לא קיימת.

יעל גרמן: אז מה אנחנו לא עושים שעושים בעולם המערבי?

יעל גרמן: זאת לדעתי השאלה שאנחנו צריכים כאן לשאול.

יעקב מרגי: היא שאלה: למה?

יעקב מרגי: אי אפשר לזרוק הכול על השכנים.

יעקב מרגי: כמו שאנחנו לא רוצים שהשכנים יזרקו עלינו את כל האשמה, את כל המצב שלהם, אי אפשר לזרוק עליהם.

יעקב מרגי: השאלה – אתה נגעת בנקודה שרוב המקרים הם כלבים לא מחוסנים, משוטטים, לא מטופלים.

תמיר גושן: בדרך כלל אלה כלבים עם בעלים.

יעקב מרגי: בדרך כלל אלה כלבים עם בעלים, אבל לא מחוסנים?

תמיר גושן: נכון.

יעקב מרגי: ואתה אומר שהתגלו הרבה מקרים?

יעל גרמן: אני לא סיימתי את השאלות.

יעל גרמן: יש לי עוד שאלות אבל אני אשלים אחר כך.

תמיר גושן: אני אתחיל בהסבר למה זה קורה.

יעל גרמן: איך ידעו למגר את זה בעולם ומדוע אנחנו לא ידענו לעשות זאת כאן?

תמיר גושן: א', כי יש מדינות שבהן הרבה יותר קל למגר את הכלבת, כמו אוסטרליה או אנגליה.

יעל גרמן: אני מדברת על אירופה.

תמיר גושן: באירופה מיגרו את הכלבת, פעם אחת, על ידי חיסונים אוראליים שפיזרו לחיות בר, ופעם שנייה, חיות בר נעלמו באירופה.

תמיר גושן: היום הן מתחילות לחזור.

תמיר גושן: אם בגרמניה עד לפני חמש שנים לא היו זאבים, היום הם מתחילים לחזור.

תמיר גושן: עוד דבר זה הנושא של הטמפרטורה.

תמיר גושן: בעלי חיים בארץ שורדים הרבה יותר טוב, הם לא סובלים מהעקה של הקור הקיצוני שיש באירופה ואוכלוסיות שונות של בעלי חיים קיימות באירופה ובישראל.

יעל גרמן: אתה מדבר על חיסונים אוראליים.

יעל גרמן: למה אנחנו לא?

יעל גרמן: אנחנו גם נותנים חיסונים אוראליים.

יעל גרמן: זה שאנחנו זורקים את זה מהאוויר – זה עדיין אוראלי, הם אוכלים את זה.

תמיר גושן: ודאי.

יעל גרמן: אז מה ההבדל בין החיסונים האוראליים באירופה לבין אלה שלנו?

תמיר גושן: זה אותם חיסונים.

תמיר גושן: אנחנו מייבאים מאירופה.

יעל גרמן: אותו חיסון שנותנים באירופה אנחנו נותנים פה?

תמיר גושן: התרכיבים לא מיוצרים בארץ אלא מיובאים מחברות אירופאיות במקרה הזה.

יעל גרמן: אז זאת הייתה השאלה השנייה שלי: האם חל איזשהו שינוי בהרכב ובחיסון בין השנים הקודמות לבין השנה?

תמיר גושן: היו שני תרכיבים בניגוד למה שהיה עד לפני שלוש או ארבע שנים.

תמיר גושן: בשלוש או ארבע השנים האחרונות נעשה שימוש בשני תרכיבים בניגוד למה שנעשה לפני כן, שימוש בתרכיב אחד.

תמיר גושן: שני התרכיבים הם תרכיבים רשומים באיחוד האירופאי.

תמיר גושן: שני התרכיבים מוכרים כיעילים, נעשו עליהם עבודות בעולם.

תמיר גושן: הם יעילים ומכסים את נגיפי הכלבת.

יעל גרמן: האם אתם חושבים על כך שיכול להיות שצריך לשנות זאת לאור ההתפרצות השנה?

יעקב מרגי: הוא לא ייחס את זה לשינוי המרכיב.

יעקב מרגי: אם הוא היה אומר לך שזה בגלל שינוי - - -

יעל גרמן: אבל אני שואלת.

יעל גרמן: תראה, אני לא מתמצאת, אבל אני חייבת לומר שגם הגיעו דברים לאוזניי, ומתוך המכון הווטרינרי ישנם כאלה שטוענים – כמובן שהם לא ידברו בשמם, אבל אלי זה הגיע – שהחיסון שניתן הוא חיסון לא מתאים, לא נכון - - -

יעל כהן-פארן: לא מספק.

יעל גרמן: אולי לא מספק.

יעל גרמן: בסדר, מקבלת.

יעל גרמן: לא חשוב.

יעל גרמן: ושהוא אחת הסיבות להתפרצות.

יעל גרמן: לכן אני שואלת - - -

יעקב מרגי: אם היית שואלת מהתחלה בהאי לשנא היינו חוסכים שתי שאלות.

יעל גרמן: אני רציתי לשאול אבל השאלה הראשונה הייתה - - -

יעקב מרגי: אתם יכולים להתייחס לטענה הזו?

תמיר גושן: אפשר להתייחס.

תמיר גושן: החיסון החדש, לצורך העניין, שמתייחסים אליו, דווקא אמור להיות חיסון יותר טוב כי הוא מכיל נגיף ממוייר ולא נגיף רקומביננטי.

תמיר גושן: הוא אמור דווקא לתת חיסון - - -

יעקב מרגי: אתה יוצא מנקודת הנחה שכולנו מבינים את המושגים המקצועיים.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא מבינים את המושגים.

תמיר גושן: התרכיב החדש, דרך אגב, ייצורו הופסק, כי אין לו דרישה בעולם.

תמיר גושן: היום יש בעיה, כפי שאמרת, אירופה נקייה וחברות שמתעסקות בייצור תרכיבים הולכות ופוחתות.

תמיר גושן: דרך אגב, אנחנו בוחנים היום עוד תרכיב אחר על מנת לא להסתמך על מקור אחד.

תמיר גושן: גם הסתמכות על מקור אחד שמחר מפסיק לייצר היא בעייתית כי אנחנו נישאר ללא תרכיב וללא חיסון לחיות הבר.

תמיר גושן: זה אחד.

תמיר גושן: שתיים, התרכיב שהשתמשנו בו והופסק ייצורו באירופה היה אמור להיות אפילו יותר יעיל, כי הוא חיסון של מה שנקרא נגיף מוחלש – בניגוד לתרכיב האחר, שהוא וירוס האבעבועות שעליו הלבישו חומר גנטי של נגיף הכלבת על מנת שייצור התחסנות כלבת.

תמיר גושן: אגב, אנחנו רואים את זה בנוגדנים – בתרכיב השני אנחנו רואים תגובה נוגדנית הרבה יותר טובה מאשר בתרכיב הראשון.

יעל גרמן: אבל השתמשת במילה "אמור".

תמיר גושן: "אמור".

תמיר גושן: "אמור" זה מבחינת התיאוריה.

תמיר גושן: התרכיבים האלה נבחנים על ידי החברות, נרשמים בעולם, נרשמו באירופה, מוכרים באירופה, הם עוברים ניסויי הוקעה.

תמיר גושן: היום, את התרכיבים הנוספים שאנחנו בודקים, אנחנו גם בודקים את העמידות שלהם לחום על מנת לראות כמה זמן הם מחזיקים.

יעל גרמן: זאת אומרת, יכול להיות שהתרכיב שהשתמשתם בו הוא לא אופטימלי?

יעל גרמן: יכול להיות שבגלל השימוש בתרכיב הספציפי הזה נגרמה ההתפרצות או חלקה?

יעל גרמן: חלק מהגורמים?

תמיר גושן: לא סביר, מאוד לא סביר.

יעל גרמן: אתם בודקים את האפשרות הזאת?

תמיר גושן: קשה לבדוק אותה, אבל אני יכול להגיד רק שבשנת 2017-2016, כלומר, בחורף שקדם להתפרצות, פוזרו במדינת ישראל כמעט 500,000 פיתיונות עם תרכיב אוראלי, שזו עליה של בערך 60% ביחס למה שהיה מקובל בשנים קודמות.

יעקב מרגי: יש לכם מדידה שזה הצליח לבלום?

תמיר גושן: לא.

תמיר גושן: אנחנו יודעים שהתרכיבים נצרכים תוך לילה ואנחנו מפזרים - - -

לאה פדידה: אבל מה עם האמירה שזה לא עומד בחום?

לאה פדידה: כי החום הרי השתנה ויש לנו חום קיצוני.

לאה פדידה: אולי אתם לא מתאימים את התרכובת?

יעקב מרגי: הוא התייחס לזה, הוא אמר את זה.

תמיר גושן: לכן אנחנו מפזרים את התרכיבים רק בעונות המתאימות.

תמיר גושן: כלומר, מסוף אוקטובר-תחילת נובמבר, ופחות או יותר עד סוף אפריל.

תמיר גושן: יתר על כן, באפריל האחרון, כשהתחלנו את הסבב הרביעי, היו כמה ימים של חמסין.

תמיר גושן: אנחנו חדלנו מלפזר את הפיתיונות עד שהטמפרטורות ירדו שוב לטמפרטורות שאפשר לעבוד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סאלח סעד, בבקשה אדוני.

סאלח סעד: אני חושב שהתופעה הזאת שמתפרצת למעשה היא לא מהיום.

סאלח סעד: שמענו מה שעכשיו הד"ר המכובד, הווטרינר, אמר, שב-2018 – אני מניח – שיש ירידה, אבל אם נסתכל מ-2016 עד 2017, רק ב-2017 היו 74 מקרים וזה מאוד מסוכן.

סאלח סעד: גם אצלנו בצפון, איפה שאני גר, בבית ג'אן, ובכל הישובים הדרוזים והערבים – גם הישובים היהודים ואחרים – יש הרבה יערות מסביב והרבה חיות.

סאלח סעד: כמובן, ברור לכולם שהחיות נמצאות בתוך היערות יותר מאשר במקומות האחרים.

סאלח סעד: במיוחד התנים – שזו, לדעתי, חיה שהיא לא כל כך מסוכנת, אבל אם יש כלבת ומזהים ש-64% ממקרי הכלבת מגיעים מהתנים, אז יש כאן אמירה.

סאלח סעד: אנחנו צריכים לעשות משהו.

סאלח סעד: לדעתי, הרעלה זה לא הפתרון.

סאלח סעד: זה ממש לא הפתרון.

סאלח סעד: יש שלוש פתרונות שאני חושב שאפשר להציע אותם: אחד, זה עיקור וסירוס.

סאלח סעד: אפשר לעשות את הדברים האלה.

סאלח סעד: אנחנו לא רוצים ריבוי.

סאלח סעד: אם יש ריבוי, אם יש מקרים של דברים כאלה, אנחנו צריכים לעשות זאת.

סאלח סעד: זה פתרון אחד.

סאלח סעד: הפתרון השני הוא דילול סלקטיבי.

סאלח סעד: אפשר לעשות דילול סלקטיבי, שהאת מקרים האלה שאנחנו יודעים עליהם נדלל באמצעים מסוימים.

סאלח סעד: גם לא בהרעלה.

סאלח סעד: לא צריך הרעלה.

סאלח סעד: אנחנו נגד המתת חיות.

יעל גרמן: מה זה דילול אם לא המתה?

יעל כהן-פארן: דילול זה המתה.

סאלח סעד: אפשר לעשות את הדברים, חברים.

סאלח סעד: אם זה נגיד הרעלה, אז הרבה חיות ימותו לנו.

סאלח סעד: על זה אני מדבר.

סאלח סעד: אם יש המתה, אם יש דילול סלקטיבי של התנים – התנים הם אלה שעכשיו חולים במחלת הכלבת אז אפשר לעשות לדילול סלקטיבי לתנים עצמם.

סאלח סעד: נמצא את הפתרון.

סאלח סעד: ותאמינו, יש הרבה כלים גם למשרד הבריאות וגם למשרד החקלאות לעשות את הדברים הכי טוב שיכול להיות.

סאלח סעד: אנחנו לא אנשי מקצוע, אתם אנשי המקצוע.

סאלח סעד: הדבר השלישי שאני מציע הוא שרשות הטבע והגנים חייבת לטפל בדברים האלה בצורה יסודית, מסודרת ומקצועית.

סאלח סעד: אני לא יודע אם הם עושים את זה עכשיו, אבל רוב המקרים קרו בצפון – אם לא כל המקרים – ולשם כך אנחנו צריכים להתמקד בצפון במיוחד, כמובן בעמק, לתת פתרונות מקצועיים ולא להמית את החיות האלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לאה פדידה, בבקשה.

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: הייתי כבר בשלושת החודשים האחרונים במספר דיונים בנושא וכשקראתי שוועדת החינוך עושה את זה קצת הרמתי גבה, אבל אני כל כך שמחה, אולי מחינוך תצא טובה.

יעקב מרגי: חוק צער בעלי חיים חונה אצלי.

יעקב מרגי: זה שאני לא קנאי לזכויות שלי וכל מיני ועדות מתעסקות בזה - - -

לאה פדידה: אבל הכי חשוב שהבנת את המשפט שלי: אולי מחינוך תצא טובה.

לאה פדידה: סוף סוף יש לנו יושב-ראש שאני מאמינה שיקדם את זה, גם חרוץ וגם יסודי.

לאה פדידה: ב-2017 אנחנו עדים לעלייה של 40% בהתפרצות.

לאה פדידה: ב-2018 אנחנו כבר קרובים ל-54 מקומות.

לאה פדידה: מנהל השירותים הווטרינרים בשדה, יש שועלים באירופה, יש תנים באירופה – אני לא יודעת איפה אתה טיילת באירופה, שאין בעלי חיים כאלה.

לאה פדידה: זה אומר שאנחנו באמת – ואני מצטרפת לדבריה של החברה, חברת הכנסת יעל גרמן – עושים משהו לא בסדר.

יעל גרמן: או לא עושים.

לאה פדידה: לכן, אם אנחנו לא רוצים להגיע למצב שהחיות האלה ישוטטו – וראינו את זה גם בטלוויזיה בעמק המעיינות, וראינו את זה בין הבתים.

לאה פדידה: הם פוגעים בפרות, הם מפחידים, את חיות הבית שלנו אנחנו צריכים להכניס פנימה וממש חוששים.

לאה פדידה: אנחנו צריכים לטפל בזה אחת ולתמיד.

לאה פדידה: זה אומר שהחיסונים צריכים להיות מותאמים.

לאה פדידה: יכול להיות שפיתחו כבר חסינות, יכול להיות שאלה שכבר נולדו באביב לא קיבלו.

לאה פדידה: יש כאלה שלא בדיוק בתאריכים שאתה נקבת - - -

יעקב מרגי: הוא גם אמר את זה בהתחלה.

לאה פדידה: אני יודעת.

לאה פדידה: ולכן אנחנו צריכים לדעת מה אנחנו עושים.

לאה פדידה: משרד החקלאות, שאומר הרבה אמירות, כבוד היושב-ראש, לא הקים, לא הקים ועדה מיוחדת שתשב ותגדיר איך אנחנו ממגרים את תופעת הכלבת.

לאה פדידה: זה מסוכן.

לאה פדידה: אם גדלנו ב-40% מקרים, יכול להיות שנקום בבוקר ונתעורר למגפה.

לאה פדידה: אנחנו חייבים לדעת כשאנחנו חיים על האדמה הזאת אנחנו חלק ממערכת האקולוגית, זה האדם ובעלי החיים, וצריך למצוא את האיזון הנכון כי כולנו צריכים לחיות בתוך המערכת הבר-קיימא הזאת, ולא רוצים להגיע, חלילה וחס, למצב של מגפה, דילול והמתה, אלא עכשיו לפתור את המקום הזה.

לאה פדידה: בנוסף לכך, מכיוון שאתה גם יו"ר ועדת חינוך – יש לנו מקרים כאלה, מאוד מפחידים, בצפון, הייתי מבקשת ממך לתת תוכנית הסברה בבתי הספר, בחינוך, במיוחד בגלבוע ובעמק המעיינות, שילדים ייזהרו.

לאה פדידה: אני סיירתי שם ואתה רואה תנים שם פשוט משוטטים.

לאה פדידה: היא נראית חיה מאוד נחמדה, מאוד דומה לכלב מבחינה ילד, ולכן כן צריך להכניס היום איזושהי הסברה, על מנת שחלילה - - -

יעקב מרגי: אין ערב שאני לא חוזר הביתה – אתמול, לדוגמה, חצה אותי שועל או תן.

יעקב מרגי: אני גר בדרום.

לאה פדידה: אני לא יודעת כבר להבדיל.

לאה פדידה: אני ביוקנ

לאה פדידה: עם ישנה - - -

סאלח סעד: ליד הבית שלי יש.

יעל כהן-פארן: אבל בדרום לא היה כל כך.

יעקב מרגי: אבל הם קיימים, חיים.

יעל כהן-פארן: כן, נכון, לא הייתה מחלה.

יעקב מרגי: אז זו השאלה הבאה: למה דווקא בצפון?

יעל גרמן: למה דווקא בצפון ולא בדרום?

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, ביוקנעם אני נרדמת לצלילי היללה שלהם.

יעקב מרגי: זה מזכיר לי את המילואים באזורים מסוימים.

לאה פדידה: ערב אחד היה שקט, התעוררתי.

לאה פדידה: אמרתי: קרה משהו, אין את היללה של התנים.

יעל כהן-פארן: הרגו את כולם.

יעקב מרגי: אבל בלמנו את הכלבת בכניסה ליוקנעם.

יעקב מרגי: את יכולה להיות רגועה.

לאה פדידה: או שהם פשוט פוחדים להתעסק.

לאה פדידה: אבל, מעבר לבדיחות הדעת, הצפון מקופח בהרבה דברים, לא רוצים להיות דווקא עם יתרון של כלבת.

לאה פדידה: צריך לשים את זה באמת במחקר וצריכה להיות איזו ועדה בין-משרדית שאומרת: שאנחנו נלחמים במגפה הזאת כל עוד הממדים שלה לא ממדים שאי אפשר להשתלט עליהם.

לאה פדידה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הרופא הווטרינרי הרשותי, ד"ר שי, בבקשה.

אבי צרפתי: שלום, אני ד"ר אבי צרפתי, יושב-ראש ארגון הרופאים הווטרינריים ברשויות המקומיות.

יעקב מרגי: אני קראתי ד"ר שי רודריג, אבל לא משנה.

אבי צרפתי: אני יודע.

אבי צרפתי: מאחר ואנחנו שייכים לאותו עניין, אז הוא ישלים אחר כך את דבריי בדברים הרלוונטיים למה שקרה.

אבי צרפתי: ד"ר שי רודריג הוא הרופא של מועצה אזורית גלבוע, אחת המועצות שמתמודדת עם התהליך.

אבי צרפתי: ישנם פה עוד שני עמיתים שלנו, ד"ר גרי וולוך, מהמועצה המקומית עמקים, וד"ר גלית וונדר, מהמועצה המקומית עמק יזרעאל.

אבי צרפתי: הם למעשה חיים ונושמים את הכלבת כבר למעלה משבעה חודשים.

אבי צרפתי: קודם כול, לפני שאני אגיד את דבריי רציתי להגיד לחברות הכנסת שעניין של אפידמיולוגיה זה עניין של גאוגרפיה ושל פוליטיקה ביחד.

אבי צרפתי: לכן אין ספק - - -

יעקב מרגי: גאוגרפיה הבנו, פוליטיקה מה?

אבי צרפתי: בין המדינות.

אבי צרפתי: מאחר ובמקומות – כמובן שישלים את דבריי אחר כך ד"ר תמיר גושן – הומוגניים מבחינת משטרים, מבחינת זכויות, ומבחינת פעולות, כמו באירופה, אז אפשר לתכלל פעולה כלל יבשתית ובמסגרת הזאת למגר מגפות משמעותיות.

אבי צרפתי: מאידך, במזרח התיכון, לדאבוננו, זה לא קורה.

אבי צרפתי: גם עכשיו, היום, ברגע זה, קורים דברים שקשורים לתהליכים האלה.

אבי צרפתי: לכן, במסגרת הזו קשה להתמודד עם אפידמיולוגיה.

אבי צרפתי: לא פעם ולא פעמיים – ואני לא אתפוס את מקומו של משרד החקלאות – אבל ישראל היא בוודאי - - -

יעקב מרגי: אתה, מבחינתך, כאיש מקצוע רשותי, חושב שמשרד החקלאות נותן את המענים הנדרשים לטיפול בבעיה?

לאה פדידה: תגברו אותך בחיסונים ובמחסנים?

לאה פדידה: כי הייתה בעיה - - -

יעקב מרגי: תראי מה עשית – אני שאלתי אותו שאלה שכוללת הכול ואת מיקדת את זה רק לחיסונים.

יעל גרמן: נכון.

לאה פדידה: אז אני מסירה את השאלה, תענה ליושב-ראש.

אבי צרפתי: אני אגיב על זה.

אבי צרפתי: אבל רק רציתי להגיד רגע לפני, שמדינת ישראל זו אי מבחינה אפידמיולוגית ומבחינת כל הזואוקולטורה שיש בתוכה, שהרבה אנשים מהרבה מקומות בעולם באים ללמוד ממה שקורה פה, למרות כל הסכנות והדברים שאורבים לנו מסביבנו ב-360 מעלות.

יעקב מרגי: ולשאלתי?

אבי צרפתי: אני רציתי לתאר איך שההתפרצות הזאת נחוותה ברשויות המקומיות.

אבי צרפתי: אני רוצה להגיד משהו שאולי לא יהיה נחמד ולא יהיה טוב, אבל אין ספק שההתפרצות הזו מצאה את הרשויות המקומיות לא מוכנות להתמודדות מול מגפה בסדר-הגודל הזה.

אבי צרפתי: היא מצאה את המחלקות הווטרינריות – למרות היותן משרות סטטוטוריות – לא מוכנות; מצאה אותן עם אחוזי משרה מאוד ירודים; מצאה אותן ללא כוח עזר מתאים על מנת לבצע בשטח את הפעולות הנדרשות לגבי חיסונים של בעלי חיים שלא נעשו ברמה הנדרשת, לגבי כל הדברים הנדרשים כדי למגר התפרצויות מן הסוג הזה.

יעקב מרגי: והתמודדות עם הרבייה הלא חוקית וההפקרה הלא חוקית?

אבי צרפתי: עם כל מה שקשור בתהליך הזה, בוודאי ובוודאי - - -

יעקב מרגי: אבל זה בשגרה, הרשויות.

יעקב מרגי: אני תמיד מתקומם למה זה לא נאכף.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני גר במושב בדרום וכל יום יש לי אורחים חדשים.

יעקב מרגי: מה זה אורחים חדשים?

יעקב מרגי: זה לא שתאמר שהם באים מהרשות הפלסטינית או מעוטף עזה, הם באו משכנים לא אחראיים והרשויות - - -

אבי צרפתי: אני אסביר.

אבי צרפתי: תראו, למרות היותו של התפקיד הווטרינר העירוני – שהוא בפועל מטפל בשטח בתהליכים האלה, ולא רק באלה, אלא בהרבה דברים שכלולים גם בנושא של בריאות הציבור, גם בנושא של מזון והתמודדות עם העברת מחלות ומגפות מן הסוג הזה – תפקיד סטטוטורי, אין שום תקן מחייב.

אבי צרפתי: לכן, במסגרת הזו, בהרבה מאוד רשויות משתמשים בזה אך ורק כעלה תאנה לנוכחות וטרינרית, אבל אין באמת כלי יעיל, אמצעים מתאימים, על מנת לתת את המענה בשטח לתושבים.

אבי צרפתי: ובמסגרת הזו מחזיקים וטרינרים ב-20% משרה, מחזיקים וטרינרים ב-15% משרה.

יעקב מרגי: למרות שזה תפקיד סטטוטורי, לא נקבעה תקינה?

אבי צרפתי: נכון, וזה התפקיד היחיד שהוא סטטוטורי שלא נקבעה לו תקינה.

אבי צרפתי: אני שאלתי לא מעט ראשי ערים ואני אומר להם: את הווטרינר אתה מחזיק ב-20% משרה – את הגזבר שלך אתה גם מחזיק ב-20% משרה?

אבי צרפתי: הרי אתה אומר שהמועצה קטנה ואין לה תקציב, אז למה את הגזבר אתה מחזיק?

אבי צרפתי: למה את הדובר אתה מחזיק ב-100% משרה ולא את הווטרינר?

אבי צרפתי: פונקציות בסיסיות שאמורות לתת מענה - - -

יעקב מרגי: מי הרגולטור שלך על התפקיד הסטטוטורי יותר – משרד החקלאות או משרד הבריאות?

אבי צרפתי: משרד החקלאות, אבל – ופה יש את בעיה – מפני שהרופאים הווטרינרים ברשויות חובשים למעשה שני כובעים, או אפילו שלושה, הם למעשה תחת - - -

לאה פדידה: את התקינה קובע משרד הפנים.

אבי צרפתי: בדיוק.

אבי צרפתי: הם למעשה מבחינה מקצועית שואבים את הסמכויות שלהם מצד אחד ממשרד החקלאות ומצד אחד ממשרד הבריאות, מאידך, התקינה היא ממשרד הפנים.

אבי צרפתי: ואת משרד הפנים אני לא רואה פה.

אבי צרפתי: אני לא רואה אותו באף ישיבה.

אבי צרפתי: למרות הפניות, למרות הבקשות שלנו, הוא לא מופיע ולא נותן מענה לתהליך הזה.

אבי צרפתי: אני אתחבר לדוח מבקר המדינה מ-2010 שדיבר על נושא של טיפול ברשויות המקומיות - - -

יעקב מרגי: מישהו מייצג את מרכז השלטון המקומי פה?

יעקב מרגי: תתייחסי לזה.

לאה פדידה: ברשותך, שהוא יענה על השאלה אם תגברו אותם בחיסון ובמחסנים.

אבי צרפתי: אז אני אגיד שאחרי הרבה מאוד זמן ואחרי הרבה מאוד מאמצים, משרד החקלאות נכנס לתמונה בצורה כפי שציפינו שיקרה.

אבי צרפתי: זה קרה מה-1 במרס, נושא של תמיכות ברשויות המקומיות, כל מחוז העמקים.

אבי צרפתי: במסגרת הזאת, כמו שד"ר תמיר גושן ציין, בתהליכים האלה ניתנה תמיכה גם לגבי היקפי המשרות, גם לגבי הנושאים הרלוונטיים לכוח העזר וכדו'.

יעקב מרגי: ד"ר תמיר גושן אמר זאת.

אבי צרפתי: נכון.

אבי צרפתי: ובמסגרת הזו התמיכה ניתנה.

אבי צרפתי: אנחנו חושבים שהדברים האלה: אחד, צריכים להמשיך הלאה – מפני שאנחנו כבר שומעים מנגינות של גזרת התקציב, שכנראה זה לא יימשך וזה אמור ליפול, ואנחנו רוצים שזה יימשך הלאה מפני שאנחנו סבורים שמגפת הכלבת לא נעלמה, ההתפרצות לא נעלמה.

אבי צרפתי: אנחנו חושבים שמבחינה זואולוגית כרגע, בתהליך הזה, יש לנו רגיעה מסוימת מפני שהאימהות רק עכשיו יוצאות לשטח עם הגורים מהמאורות, ואנחנו חוששים שבפעם הבאה, או בעתיד הקרוב, כן יהיו לנו שוב הרבה מקרי כלבת.

אבי צרפתי: כפי שד"ר תמיר גושן ציין, בפעם הזו אנחנו נפגשים עם כלבים.

אבי צרפתי: שלושת המקרים האחרונים עם כלבים ועגל.

אבי צרפתי: זה הרבה יותר מתקרב לבני האדם וזה מתקרב קצת מערבה.

אבי צרפתי: אני לא רוצה לנבא רעות בתהליך הזה, אבל אנחנו, ברשויות המקומיות, לא נחים.

אבי צרפתי: אנחנו לא חושבים שהמחלה נעלמה, אלא כרגע יש איזושהי התמתנות מסוימת, אבל זה דורש הרבה עבודת שטח – והרופאים פה יעידו על זה שנדרשת הרבה עבודת שטח יום-יומית בתהליך.

יעקב מרגי: תודה.

יעל גרמן: מה ניתן לעשות בקיץ?

יעל גרמן: אנחנו שמענו שלא רוצים לפזר בגלל החום.

יעל גרמן: מה כן ניתן לעשות בקיץ?

יעל גרמן: האם יש איזשהו אמצעי שניתן לפזר עכשיו, באביב ובקיץ, כדי למנוע את ההתפרצות שעליה אתה מדבר?

יעל כהן-פארן: כן לפזר, אבל לא מהאוויר.

יעל כהן-פארן: חייבם לפזר באביב ובקיץ.

יעל כהן-פארן: חייבים לפזר.

יעל גרמן: נכון, אני מסכימה עם חברתי.

יעל גרמן: מה ניתן לעשות כדי להתגבר באמת על הבעיה של החום שלנו?

יעקב מרגי: תמיר, בבקשה.

תמיר גושן: הבעיה או הגורם המגביל זה היציבות של התרכיב לתנאי חום.

תמיר גושן: כפי שאמרתי: פעם אחת, אנחנו בודקים לא רק את התרכיב שיש לנו כרגע אלא עוד תרכיבים מבחינת עמידותם בחום; פעם שנייה, אנחנו עומדים לפזר קרקעית בשעות הדמדומים תרכיבים, על מנת לנסות ולחסן את בעלי החיים שלא חוסנו בשעות הלילה, שאלה שעות הפעילות שלהם.

יעל גרמן: מתי אתם מתכוונים לעשות זאת?

תמיר גושן: ביולי-אוגוסט.

יעל גרמן: זה לא יהיה כבר מאוחר מדי?

תמיר גושן: לא.

תמיר גושן: צריך להבין שהתנים – עכשיו מאי, זו העונה שהגורים מתחילים לצאת מהמאורות, ולקראת ספטמבר-אוקטובר זו העונה שהם עוזבים את הטריטוריות של ההורים שלהם ומתחילים לחפש טריטוריות משל עצמם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יעל, רצית לשאול שאלה.

יעל כהן-פארן: רציתי לשאול את אבי צרפתי ואולי גם את תמיר.

יעל כהן-פארן: אני מבינה שיש גם הידבקות של חתולים, חתולי בית, חתולי רחוב – מה עושים עם זה?

יעל כהן-פארן: כי זו בטח חיה שהרבה יותר קרובה לאדם.

יעל כהן-פארן: גם כשהיא משוטטת, ילדים מלטפים חתולי רחוב.

יעל כהן-פארן: היו מקרים, נכון?

יעל כהן-פארן: בגן נר.

תמיר גושן: היו שני מקרים של חתולים בגן נר.

תמיר גושן: חתולים, כמו כל יונק, יכולים להיות מעביר של הכלבת.

תמיר גושן: בישראל, למזלנו, חתולים זה אירוע נדיר, כי בדרך כלל או שהם על העץ, או שהם מתים מהנשיכה של התן שתקף אותם, או הכלב שתקף.

תמיר גושן: בשוויץ, למשל, כלבת מאופיינת בחתולים.

תמיר גושן: החתולים זה אולי בעל החיים הכי מפחיד.

תמיר גושן: המקרה האחרון של בן אדם שמת מכלבת היה בדואית בנגב, ב-2003 אם אינני טועה, משריטת חתול, מנשיכת חתול.

תמיר גושן: מה שאנחנו עושים כדי לנסות ולמנוע את ההתפרצות של הכלבת באוכלוסיית החתולים זה: פעם אחת, נתנו את התרכיבים בחינם לחיסון חתולים, הן חתולי בית והן חתולי רחוב, פעם שנייה, במסגרת מבצעי - - -

יעקב מרגי: אתם גם בודקים שהרשויות לא מוכרים אותם?

יעקב מרגי: לא גובים תשלום על מבצעי חינם?

יעקב מרגי: גם זה מעניין אותי.

יעקב מרגי: אני לא סתם שואל.

יעל כהן-פארן: נתתם לרשויות רק באזורים הנגועים, עמק המעיינות וכו'?

תמיר גושן: כן.

תמיר גושן: נתנו באזור מוגבל ומוגדר, לרשימת רשויות מסוימות, אפשרות לחסן חיסון דחף לכלבים.

תמיר גושן: כלומר, כלב שחוסן לפני חודש או יותר ועד 11 חודשים, לתת לו עוד זריקה של הנגיף.

יעל כהן-פארן: כן, אבל ביחס לחתולים, גם הנחיתם אותם לחסן חתולים?

תמיר גושן: כן, לתת חינם, חינם לחתולים בלי שום קשר - - -

יעל כהן-פארן: זה כרוך בתפיסת החתול מחתולי רחוב - - -

יעקב מרגי: חברותיי, אני רוצה לתת גם לאורחים לדבר.

יעקב מרגי: זו לא ועדת חקירה, אנחנו מעלים את זה לדיון, אנחנו רוצים למצות את הדיון עם כולם.

יעל כהן-פארן: רק להבין.

יעל כהן-פארן: לא ועדת חקירה, להבין עד הסוף.

יעל כהן-פארן: הם כן חוסנו?

יעל כהן-פארן: אתה יודע שחוסנו?

תמיר גושן: יושבים כאן גורמים - - -

יעקב מרגי: אני רוצה שהווטרינר של המועצה האזורית גלבוע ידבר.

יעקב מרגי: מי שרוצה לדבר והוא לא סביב השולחן שישב בשולחן.

שי רודריג: אני ד"ר שי רודריג, אני הווטרינר הרשותי של המועצה האזורית הגלבוע.

שי רודריג: רציתי להמשיך את דבריו של תמיר בעניין - - -

יעקב מרגי: אל תמשיך את הדברים של תמיר, אני עכשיו שואל אותך.

שי רודריג: לא, מפן אחר.

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול שאלה מנחה כדי שתכניס אותנו לזה.

יעקב מרגי: בסוף-בסוף, באירוע הזה המועצה האזורית גלבוע מככבת.

יעקב מרגי: זה נפל עליך.

יעקב מרגי: זה תפס אותך.

יעקב מרגי: איך התמודדת?

יעקב מרגי: את מי שיתפת?

יעקב מרגי: אם היה לך בכלל את מי לשתף.

יעקב מרגי: מה המענים שקיבלת?

יעקב מרגי: ובלי חששות – פה אנחנו מדינה דמוקרטית, הכול בשקיפות.

שי רודריג: תראה, האירוע הראשון של הכלבת היה אצלנו, במועצה אזורית גלבוע, סמוך לישוב מולדת, בצאת כיפור.

שי רודריג: זה היה באמצע אוקטובר, אם אני זוכר נכון.

שי רודריג: מאז התמודדנו באופן רציף במספר רב של אירועים – בשיא 3-4 אירועים בשבוע – כשאנחנו מותחים את היכולות שלנו ממש לקצה גבול היכולת, מקצים אנשים נוספים בתוך המועצה, מתגברים את הפעולות שלנו, מנסים לשתף פעולה.

יעקב מרגי: מה הפעולות?

שי רודריג: הפעולות הן בכמה תחומים: קודם כול, בעניין התנים נעשו על ידי הרט"ג פעולות מסוימות, משמעותיות, לדילול אוכלוסיית התנים.

שי רודריג: התנים, באירוע הזה, הם אלו שהביאו את המחלה לתוך הישובים, לסף הבתים שלנו.

שי רודריג: במקביל, אנחנו מנסים ליצור חיץ בין התושבים לבין התנים על ידי כך שנדאג שכל בעלי החיים שלנו, שחיים אתנו, קרוב לבית, יהיו מחוסנים.

שי רודריג: זה אומר שאנחנו חיסנו ועיקרנו מעל 1,500 חתולי רחוב, שאנחנו, בעזרת משרד החקלאות – תמיר מזיז את הראש – עברנו מישוב לישוב וחיסנו את כל הכלבים והחתולים שיש להם בעלים בחיסון דחף כנגד כלבת.

שי רודריג: זה אומר שאנחנו הגבנו לכל תלונה על בעל חיים שנראה חולה, שמתנהג זה - - -

יעקב מרגי: נקטתם בהסברה?

שי רודריג: מסביב לשעון.

שי רודריג: כן, נקטנו בפעולות הסברה גם בתוך הישובים שהיו בהם אירועים, גם בישובים אחרים, גם בשפה הערבית.

לאה פדידה: תן דוגמה לפעולת הסברה.

שי רודריג: פעולות הסברה אלה פעולות שפקחי רט"ג עשו ביחד אתנו בבתי ספר במגזר הערבי - - -

יעקב מרגי: אמירה בעייתית, כביכול סימנת את מקור הבעיה.

יעקב מרגי: מה עם בתי הספר בכלל?

שי רודריג: לא סימנתי את מקור הבעיה בכלל.

יעקב מרגי: ברגע שאתה אומר שעשית פעולות הסברה בבתי הספר הערביים, אני מבין – אני לא יודע להבין אחרת, כך לימדו אותי, להבין דבר מתוך דבר.

לאה פדידה: החתול לא יודע אם זה ערבי או יהודי.

יעקב מרגי: המודעות – אני חושב שזו בעיה כלל חברתית.

שי רודריג: אני חושב שאצלנו במועצה יש מודעות גבוהה מאוד למחלה.

שי רודריג: אנחנו חווים אירועים של כלבת בשני העשורים האחרונים באופן שוטף וכל תושבי המועצה אצלנו יודעים מה זה כלבת.

יעקב מרגי: הבנתי דבר מתוך דבר.

שי רודריג: לצערנו, היו לנו גם ב-2011 אירועי כלבת.

שי רודריג: זה משהו שחוזר על עצמו.

שי רודריג: אבל – פה אני חוזר לעניין החתולים – אנחנו רואים וחושבים שכמו שהכלבת שינתה את פניה בעשור וחצי האחרון והתחילה משועלים לפני 15 שנה, ועברה לכלבים ברמת הגולן לפני 7 שנים, ועברה לתנים היום בעמקים, אנחנו מפחדים שבעוד 5 שנים היא תגיע לחתולי הרחוב ואז אנחנו נהיה בצרה צרורה.

שי רודריג: מישהו צריך לתת את הדעת.

שי רודריג: דובר פה על הוועדה הבין-משרדית - - -

יעקב מרגי: תודה.

לאה פדידה: ועדה בין-משרדית זה חובה.

יעקב מרגי: התמודדות, אוקיי.

יעקב מרגי: פעילה סביבתית, ד"ר מירי ברומר, בבקשה.

מירי ברומר: אני נמצאת בקבוצה שפועלת בירקון, בין תל אביב לרמת גן, בשמירה על הטבע.

מירי ברומר: יש לנו אנשים שמתעדים את התנים בירקון כבר תקופה מאוד-מאוד ארוכה, כמה שנים.

מירי ברומר: בזמן האחרון נוכחנו בתמותה רבה, כמעט עד כדי היעלמות.

יעקב מרגי: מה זה תמותה?

יעקב מרגי: על ידי אלמוני?

יעקב מרגי: זה נשמע כמו איזה סרט - - -

קריאות: זו השאלה בעצם.

יעקב מרגי: אני הבנתי, אני בכוונה שואל, היא עדינה.

מירי ברומר: זו באמת השאלה: האם משרד החקלאות הפעיל את התכנית לדילול או להרעלה של התנים גם באזור שלנו, בירקון, למרות - - -?

יעל כהן-פארן: הוא לא הפעיל הרעלה בשום מקום.

יעקב מרגי: רגע, יעל, היא שואלת, את לא אמורה לענות.

יעקב מרגי: דווקא לטובת העניין, אל תעני.

יעל כהן-פארן: זה לטובת העניין.

יעקב מרגי: לטובת העניין – אל תעני.

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר, אין לי דעה כרגע על הדילול.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להביע את דעתי על הדילול.

יעקב מרגי: אני חושב שאם משרד ממשלתי נוקט פעולה הוא לא צריך לעשות אותה בהיחבא או בסתר, אלא, אם הוא חושב שזו הדרך, לשים אותה על השולחן.

יעקב מרגי: אני חי, לפחות אני מאמין שאני חי, במשטר כזה.

יעקב מרגי: בבקשה.

מירי ברומר: אני שמחה שזו דעתך.

מירי ברומר: הצרה היא שאנחנו מוצאים תנים מתים עם סימנים שלאחרונה גם העלו שייתכן שזו כלבלבת, אבל אף אחד לא נתן שום אינדיקציה חד-משמעית לעניין.

מירי ברומר: אלה סימנים שיכולים להיות גם הרעלה.

מירי ברומר: מתו גם חיות בית, כמו כלבים, חתולים, ארנבונים, עופות, ונמצאו - - -

יעקב מרגי: מה שמעלה חשש סביר שהייתה הרעלה.

מירי ברומר: שזה מהרעלה.

יעקב מרגי: כי הרעלה היא לא סלקטיבית.

לאה פדידה: הם פנו לווטרינר של תל אביב?

יעקב מרגי: אנחנו נפנה.

יעקב מרגי: למה באנו לפה?

מירי ברומר: השאלה היא: מי קיים הרעלה והאם יש מישהו מהרשויות שאחראי על קיום הרעלה בקנה מידה כל כך רחב וכל כך ארוך?

יעקב מרגי: שאלה חברת הכנסת לאה פדידה – את פעילה סביבתית, פועלת בתל אביב – פניתם לרשות המקומית?

יעקב מרגי: שאלתם?

יעקב מרגי: אולי הרשות המקומית, בגיבוי של המשרד, או לא בגיבוי שלו, עשתה זאת?

מירי ברומר: שאלנו.

מירי ברומר: את יכולה לענות על זה?

עירית דרוב: הרשויות מכחישות.

לאה פדידה: איזה רשויות?

יעקב מרגי: פנית לעיריית תל אביב, למחלקת תברואה, וטרינריה?

עירית דרוב: כן, פניתי לד"ר שי - - -

יעקב מרגי: הכחשה מוחלטת?

עירית דרוב: לרוני קינג מרט"ג, לצבי גלין מתל אביב.

לאה פדידה: רט"ג זה לא רשות מקומית.

יעקב מרגי: היא גם, גם וגם.

יעל כהן-פארן: זו רשות ממשלתית.

יעקב מרגי: אנחנו כבר אחרי תל אביב, יצאנו מתל אביב.

יעקב מרגי: היא הגיעה לרט"ג.

יעקב מרגי: הבנו, הכחשה מוחלטת.

יעקב מרגי: משרד החקלאות יודע על פעולה אקטיבית באזור הירקון?

תמיר גושן: באופן גורף וחד-משמעי: משרד החקלאות לא הפעיל, ואנחנו גם לא מתכוונים להפעיל, הרעלות.

לאה פדידה: כרגע.

תמיר גושן: לא מתכוונים להפעיל הרעלות.

יעל גרמן: אז זה עוד יותר מדאיג, אז מה סיבת המוות?

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: תנו לו.

תמיר גושן: אלא אם כן יהיה כאן ארמגדון.

תמיר גושן: אנחנו לא שם.

תמיר גושן: אנחנו לא שם ולא היינו שם.

תמיר גושן: לא רק משרד החקלאות - - -

יעקב מרגי: אתם מכירים את התופעה?

תמיר גושן: אנחנו מכירים את התופעה.

תמיר גושן: הגיעו תנים לבדיקה במכון הווטרינרי.

תמיר גושן: לפחות בשתי שיטות הודגם נגיף הכלבלבת במוחם.

תמיר גושן: יתר על כן, במחצית הראשונה של 2017, מתו שועלים, הייתה תמותת שועלים בערבה כתוצאה מאותו נגיף.

תמיר גושן: הנגיף הזה הוא נגיף שממית בעלי חיים בבר, הוא תוקף - - -

יעקב מרגי: הוא יכול לבוא גם מהרעלה יזומה, או שזו מחלה - - -?

תמיר גושן: לא, לא.

יעל גרמן: לא, כלבלבת זה נגיף.

תמיר גושן: זו כבר מלחמה ביולוגית.

יעקב מרגי: לכן אני שואל, יעל, לא כי אני יודע.

תמיר גושן: זה לא נעשה.

תמיר גושן: זה לא נעשה.

תמיר גושן: אני אומר את זה כאן על השולחן באופן הכי גלוי לכל מי שמתעניין: לא משרד החקלאות ולא הרשויות המקומיות ביצעו הרעלה.

יעקב מרגי: אתם בדקתם יזום ומצאתם את נגיף הכלבלבת?

תמיר גושן: בדקנו גופות של תנים, לא מצאנו רעלים ולא – הדגמנו את נגיף הכלבלבת במוחם.

מירי ברומר: האם עשו היסטולוגיה גם כן?

תמיר גושן: כן, כן.

מירי ברומר: כי אנחנו לא קיבלנו שום תשובה לשאלות שלנו.

תמיר גושן: המעבדה לטוקסיקולוגיה בדקה, לא אותר שום רעל – ונעשתה טוקסיקולוגיה בשתי שיטות שונות: גם ב-PCR וגם באימונוהיסטוכימיה – הודגם הנגיף של הכלבלבת, אחד.

תמיר גושן: שניים, רציתי רק להגיד לגבי הנושא של סירוס ועיקור של תנים שהעלו כאן.

תמיר גושן: הנושא הזה, א', כנראה לא פיזיבילי, אבל מתכוונים לעשות פיילוט, אם אני לא טועה, אצל שי מלמן.

תמיר גושן: על מנת להגיע לשליטה בגודל אוכלוסיית בעלי חיים – ואנחנו עדים לזה באוכלוסיית חתולי הרחוב – אנחנו צריכים לעקר ולסרס מעל 80%, ויש שגורסים אפילו מעל 90%, מהאוכלוסייה.

תמיר גושן: כשמדובר על עשרות אלפי תנים במדינת ישראל, זה לא פיזיבילי.

תמיר גושן: אם התנים במדינת ישראל בעבר היו מוגבלים עד צפון הנגב, היום אנחנו רואים אותם כבר בערבה.

תמיר גושן: חבל לי מאוד שאין כאן נציג של הרשות הטבע והגנים, שיכול לתת את הדברים בצורה הרבה יותר מדויקת.

יעקב מרגי: הזמנתם אותם?

יהודית גידלי: לא.

יעקב מרגי: להבא, לרשום.

תמיר גושן: התנים מתפשטים בכל הארץ.

תמיר גושן: צפיפותם עולה לא רק ביוקנעם, אלא גם בגדרה.

תמיר גושן: הם נכסים אל החצרות, וכמו שאמר רעי למקצוע, ד"ר רודריג, גם החתולים, חתולי הרחוב, מהווים כאן סכנה.

תמיר גושן: צריך לתת את הדעת על זה.

יעקב מרגי: הייתה תקופה שאצלי במושב נעלמו החתולים.

יעקב מרגי: התפללנו, כמו שהתפללנו לגשם, שיבואו החתולים.

יעקב מרגי: עודדנו.

יעקב מרגי: עכשיו הם מבורכים אצלנו, זו הצפה אבל אנחנו רוצים אותם.

שי רודריג: כל דבר במידה.

תמיר גושן: יש מקומות שהחתולים הגיעו לגודל אוכלוסייה שאפילו גורם לנזק.

יעקב מרגי: באמת?

יעקב מרגי: כמויות כאלה?

תמיר גושן: כן.

מירי ברומר: אבל אם אתה מדבר על שהוכחה כלבלבת, קודם כול - - -

יעקב מרגי: ד"ר מירי, תאמיני לי, אני מוכן לשבת עד 16:00 רצוף בדיון על הכלבת, אבל מה לעשות, יש לי עוד מעט דיון ואני רוצה לתת רשות דיבור למי שביקש.

יעקב מרגי: דורון מרגוליס, בבקשה, אדוני.

דורון מרגוליס: אני דורון מרגוליס, אני מהקבוצה של שומרי טבע ובעלי חיים והמיקוד שלנו כרגע הוא בנושא פארק הירקון יותר.

דורון מרגוליס: מירי העלתה למעשה את השאלה מלכתחילה, אבל כאן גם נשאלת השאלה: אם כך, אם לא נעשה שום דבר בפארק הירקון על ידי הרשויות ויש תמותה גבוהה, ואתם טוענים שבתנים זה התגלה כנגיף הכלבלבת, איך מסבירים את התמותה הגבוהה של בעלי כנף, שהם בעלי חיים ביתיים שטיילו בפארק, ועוד אחרים?

דורון מרגוליס: זו אינדיקציה שכנראה יש הרעלה שהיא לא סלקטיבית - - -

יעקב מרגי: ההערכה שלי – אני אומר לך, אם באמת לא הייתה תמותה של בעלי חיים אחרים או בעלי כנף, היינו יכולים לקבל את התשובה של כבודו, שאני מאמין לה ואנחנו סומכים על שר החקלאות שיאמר לוועדת כנסת דברי אמת.

יעקב מרגי: אבל אל תיפול מהכיסא, אנחנו מכירים בני אדם שהסביבה של בעלי חיים לא נוחה להם והם יכולים לעשות מעשה נואש ולפזר - - -

דורון מרגוליס: אבל בכמות כזאת מסיבית?

יעקב מרגי: אבל צריך לאכוף את זה.

דורון מרגוליס: אז הרשויות צריכות לאכוף.

יעקב מרגי: צריך לאכוף, צריך לחקור זאת.

יעקב מרגי: לכן מיד שאלתי, תלונה כזו לרשות המקומית, או אפילו למשטרת ישראל או למשרד החקלאות, הייתה צריכה לגרור חקירה.

דורון מרגוליס: נפנפו אותנו.

דורון מרגוליס: לעירית אמרו במשטרה: תפסיקי עם השטויות שלך.

דורון מרגוליס: בעירייה אמרו: אנחנו לא יודעים על שום דבר.

דורון מרגוליס: אני יכול להגיד לך שתושבים מקומיים נטלו יוזמה, הסתובבו בפארק ונראים שם דברים חשודים.

דורון מרגוליס: אין לנו הוכחות, אין לנו אקדח מעשן, אבל נראים שם דברים מאוד-מאוד חשודים והרשויות צריכות לפעול בנושא.

דורון מרגוליס: כי אם התושבים לקחו יד והתחילו להרעיל שם, ויש עדויות לכך בקבוצות פייסבוק של שכונות מסוימות שאנשים איימו שהם יעשו את זה, ואם רואים בשטח תוצאות כאלה, ואספו דגימות שנראות מאוד חשודות – עוד לא הגיעו תוצאות – ויש תמותה כזו גדולה בפרק זמן קצר, של חודשיים, של בעלי כנף ובעלי חיים אחרים, וחיות בית שהיו מחוסנות, לא יודע אם היו מחוסנות אבל גם של חיות בית, צריך לטפל בזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אורית נבו, בבקשה.

אורית נבו: אני בשלב הזה מוותרת.

יעל גרמן: אנחנו חייבות ללכת להצבעה.

יעל כהן-פארן: נלך להצבעה וננסה לחזור.

יעקב מרגי: אני מודה לכן.

יעל גרמן: אני רק רוצה משפט אחד קטן.

יעל גרמן: מכל מה שאנחנו אומרים, והכול מאוד-מאוד חשוב, להערכתי, אנחנו צריכים להתמקד על המניעה של ההתפרצות.

יעל גרמן: אני מאוד לא שקטה מהתשובות שניתנו לגבי מה נעשה.

יעל גרמן: אני גם לא כל כך יודעת, לא הבנתי, אם יודעים מה הולכים לעשות, ולהערכתי, זה התפקיד שלנו כאן, כוועדה, לקבל תשובות איך מונעים את ההתפרצות וגם לבדוק מה חיסנו.

יעקב מרגי: בדברי הסיכום אנחנו נעלה את זה.

יעקב מרגי: תודה לחברות הכנסת.

יעל גרמן: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: יעל גויסקי נמצאת?

יעקב מרגי: ביקשה דיבור – לא נמצאת.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

אמיליה אניס: צהריים טובים, אני ד"ר אמיליה אניס, מנהלת האגף האפידמיולוגיה במשרד הבריאות.

אמיליה אניס: אנחנו, במשרד הבריאות, עוקבים בדאגה רבה אחר הנושא של הכלבת.

אמיליה אניס: אנחנו בקשר מתמיד עם משרד החקלאות, עם השירותים הווטרינריים, רשות הטבע והגנים, ולא רק.

יעקב מרגי: אתם גם, מתוקף החוק, אחראים על בריאות הציבור, נכון?

אמיליה אניס: אנחנו אחראיים.

יעקב מרגי: למה אתם לא פועלים בקטע הזה שסוף סוף תהיה תקינה?

אמיליה אניס: א', זה לא אנחנו.

יעקב מרגי: אני לא בא בטענות, אני שואל.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להגיע פה למשהו.

יעקב מרגי: תאמיני לי, זה אחד הדיונים המינוריים שלי.

יעקב מרגי: תבואי לדיון הבא, תביני מה אני עובר.

יעקב מרגי: אני בא ואומר: יש פה תופעה, נקרא לזה, שיכולה להביא סכנה לבריאות הציבור.

יעקב מרגי: משרד הבריאות – מספיק שאיזה שכן יתקשר שאיזה עולה חדש ממדינה כזו וכזו שוחט לו עופות מתחת לבית, הוא מיד שולח פקחים וצו, ואולי אפילו חיוב, איזה קנס מנהלי של 4,000 שקל, על ידי הרופאה המחוזית של משרד הבריאות.

יעקב מרגי: היא יודעת לעשות את זה.

יעקב מרגי: פה אומר לך בעל תפקיד סטטוטורי – במילים אחרות, הוא לא אמר אותן – אנחנו סתם אות מתה ברשויות המקומיות.

יעקב מרגי: בהגדרה של הכלים שניתנים לנו אנחנו לא יכולים לתת מענה ואנחנו לא עושים את עבודתנו נאמנה.

יעקב מרגי: הוא בא ואמר, שם את זה ביושר, גם אם אני לא מדייק מילה במילה.

יעקב מרגי: לא מסוגלים לתת מענה, ובמיוחד להתפרצות שהייתה ולהתפרצות שצופים שתהיה; או לגידול – יש גידול באוכלוסייה של בעלי החיים המבויתים שנמצאים בסביבה שלנו, גם המודעות גבוהה ופחות מחסלים בעלי חיים, וטוב שכך, ונותנים לטבע להתקיים עם האיזונים שלו.

יעקב מרגי: משרד הבריאות צריך להבין, לקרוא קריאה כזו, קריאה לעזרה.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לפנות – ודאי שזה לא אתם, אבל משרד הבריאות גם יודע להכתיב.

יעקב מרגי: גם כשמשרד הכלכלה רוצה להוציא אריזה של חטיף, הם יושבים לו על התקנה, מה לסמן ומה לא לסמן.

יעקב מרגי: פה יש סכנה מוחשית שיכולה להתרחש עלינו ועל בריאות הציבור.

יעקב מרגי: אני חושב שהסוגיה הזו היא מינימום.

יעקב מרגי: לא יתכן שלרשות מקומית שיש 400,000 תושבים, השטח הגאוגרפי סמוך לאזורי סכנה – ניקח את המקרה שלנו, של מועצה אזורית גלבוע, והמועצה האזורית שלי, איפה שאני גר, בדרום, מרחבים, תהיה לנו אותה תקינה לווטרינר, בזמן שאחד מתמודד עם מגפה ואחד מגרד את הגב שלו בגלל חוסר מעש.

יעקב מרגי: אני אומר לכם את זה בסוף הדיון.

יעקב מרגי: אני קורא לך להביא את זה לממונים, למשרד.

יעקב מרגי: אני חושב שצריכה לצאת אמירה מקצועית של משרד הבריאות למשרד החקלאות ולמשרד הפנים לגבי התקינה של השירותים הווטרינרים ברשויות המקומיות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עכשיו למה שרצית לומר.

אמיליה אניס: אז אני רוצה להגיד שיש לנו פגישות תקופתיות עם השר אורי אריאל, אז אפשר להעלות גם את הנושא הזה בפגישה הקרובה.

יעקב מרגי: אני קורא לך לעלות ואני גם אקרא לו.

יעקב מרגי: רק לחץ הדם שלו נמוך קצת, צריך לתת לו קצת חיזוקים.

אמיליה אניס: אני רוצה לציין שאנחנו, ביחד עם משרד החקלאות, פנינו למשרד החינוך והעברנו חומר להעביר לתלמידים בבתי ספר באותם אזורים שיש בהם פעילות של כלבת, כיצד לנהוג עם בעלי חיים משוטטים.

יעקב מרגי: מזל שיש לנו את מערכת החינוך, הכול זורקים עליה.

אמיליה אניס: ביקשנו גם שיעבירו את זה לתנועות הנוער, כי יש מחנות נוער וזה מאוד חשוב שזה יגיע גם.

יעקב מרגי: חיובי ומתבקש.

אמיליה אניס: בנוסף, פנינו לרשויות המקומיות שהיה שם ריבוי מקרי כלבת בבקשה לטפל במניעת גישה של תנים למזון ולשאריות מזון.

יעקב מרגי: איך?

יעקב מרגי: מה את רוצה שהוא יעשה – גדר הפרדה עכשיו על כל ישוב וישוב?

יעקב מרגי: אפילו כשסללנו כביש עשינו גשר אקולוגי במיליוני שקלים.

אמיליה אניס: לא, מה שאנחנו מבקשים זה שהרשויות המקומיות, כל אחת בתחומה, תטפל בנושא של מניעת גישה של תנים למזון, כי זו בעצם אחת הסיבות לריבוי התנים – הגישה החופשית שלהם למזון ולשאריות מזון.

אמיליה אניס: אז אם כל רשות מקומית תטפל בתחומה - - -

יעקב מרגי: אין ספק, המניעה היא בכל החזיתות.

אמיליה אניס: לגמרי.

אמיליה אניס: אני גם רוצה לציין שבשנת 2017 פנו ללשכות הבריאות שלנו, של משרד הבריאות, 16,829 איש בשאלה: האם צריך לתת להם טיפול לכלבת?

אמיליה אניס: והוחלט לתת טיפול לכלבת ל-5,814 איש בשנת 2017.

אמיליה אניס: אני רוצה להסב את תשומת הלב שטיפול מונע כזה כולל ארבע זריקות של חיסון פעיל ועוד חיסון סביל.

אמיליה אניס: זאת אומרת, שאם אנחנו יכולים למנוע את זה, לצמצם את החשיפה של בני אדם לנגיף הכלבת, אז זה לא רק עניין של כסף, זה גם עניין של סבל שבן אדם - - -

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם:

יעקב מרגי: אם תצטרכו גורם שיחבר ביניכם לישיבת עבודה במשרדי הממשלה כדי להביא את הטיפול, אני אעשה את זה, כי אני שומע אותך ואני מרגיש שכאילו שאת מדברת אליהם באמצעותי.

אמיליה אניס: להיפך, אנחנו כל הזמן איתם.

יעקב מרגי: אתם הרגולטורים.

אמיליה אניס: אנחנו איתם כל הזמן.

אמיליה אניס: יש לנו פגישות תקופתיות איתם וגם עם רשות הטבע והגנים, שלא נמצאים כאן.

אמיליה אניס: יש לנו פגישות תקופתיות, וגם בראשות השר אורי אריאל, פגישות תקופתיות אחת ל, וכל אחד מעלה את הסוגיות שלדעתו מחייבים טיפול.

אמיליה אניס: אז אנחנו מאוד מברכים, כמובן, על הישיבה הזו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עמק המעיינות, בבקשה.

יעקב מרגי: מסתבר שחוץ ממעיינות יש לכם גם כלבת בתחום.

גרי וולוך: כן, מוסיף עניין לעמק.

גרי וולוך: אני, ברשותך, אתייחס לחינוך – חברות הכנסת יצאו.

גרי וולוך: אין ילד אחד היום בתחום הרשות שלא יודע מה זו כלבת.

גרי וולוך: הוא יפתיע פה כל אחד בידע של מה אפשר לעשות ומה צריך לעשות.

גרי וולוך: מהבחינה הזו, חשוב להגיד, שנעשתה המון עבודה ללא משרד החינוך.

גרי וולוך: היינו שמחים אם היה יותר שיתוף פעולה גם מהצד הזה.

גרי וולוך: הנציגה של משרד הבריאות העלתה נושא של סניטציה, כמו שקוראים לזה – אנחנו עמלים קשה על כך, וכבר ב-2011, עם התפרצות הקודמת, הוקמה איזושהי ועדה בין-משרדית והקציבו לכך 20 מיליון שקל, שמתוכם לא ראינו גרוש ולא ראינו שקל.

גרי וולוך: היום אנחנו מתמודדים - - -

יעקב מרגי: מתי הוקמה הוועדה?

גרי וולוך: ב-2011?

תמיר גושן: ב-2011 הוקמה ועדה שהגישה המלצות.

תמיר גושן: ההמלצות לא הגיעו לידי ביצוע.

תמיר גושן: העלות של ההמלצות דאז הייתה בסביבות ה-20 מיליון שקלים, וסליחה שאני מתפרץ - - -

יעקב מרגי: אתה מכיר את המלצות של הוועדה?

תמיר גושן: אני מכיר אותן.

יעקב מרגי: הן אקטואליות עדיין?

תמיר גושן: עדיין אקטואליות.

קריאה: מאוד אקטואליות.

יעקב מרגי: אני יכול לקבל את המלצות של אותה ועדה?

תמיר גושן: לא רק זה, אני רק רוצה להדגיש את מה שאומר רעי, ד"ר וולוך: הנושא של הסניטציה – לא רק לנושא התנים, אלא גם לנושא חתולי רחוב, וגם לנושא חזירי הבר, שעלולים להפיץ מחלות אחרות, כמו הפה והטלפיים – הוא קריטי.

תמיר גושן: הוא קריטי.

תמיר גושן: ואם אנחנו לא נעשה משהו עם הסניטציה, ההתפרצות הבאה בפתח.

תמיר גושן: אגב, זה נכון גם לריבוי התנים בפארק הירקון ובפארק הלאומי ברמת גן.

תמיר גושן: בקבוצות הפייסבוק של צלמי התנים, חובבי צילום, יש תמונות של תנים בתוך הררי פסולת.

תמיר גושן: אם אנחנו נמנע את מקורות המזון, אנחנו נצמצם את הריבוי ונגן על האוכלוסייה שלנו.

יעקב מרגי: אין ספק, זה ברור.

יעקב מרגי: זה טיפול רב-מערכתי.

יעקב מרגי: אתה רוצה להשלים?

יעקב מרגי: אני אבקש שתשלחו לנו, לוועדה, את מסקנות הוועדה הבין-משרדית.

גרי וולוך: אז אני בטוח שלוועדה פה ולמשרד החינוך יש תפקיד מאוד חשוב לחנך גם את החקלאים בעניין הזה.

גרי וולוך: דבר נוסף, לגבי כמות התנים – אף אחד לא נגע בו ואין פה את נציגי הרט"ג, אבל עד היום אנחנו לא יודעים להעריך את כמות התנים שקיימת אצלנו בשטח, וייתקנו אותי אם אני טועה, עד היום אנחנו - - -

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: ד"ר תמיר גושן אמר שיש ריבוי, הם מזהים גידול באוכלוסייה.

גרי וולוך: לא יודעים לכמת כמות פר תא, שטח מסוים.

תמיר גושן: אמרתי שזה אחד הפערים.

גרי וולוך: זה הפער.

גרי וולוך: והיום, הבדיקות שאנחנו, בין היתר, מבצעים באמצעות הדילולים שלנו, אנחנו מגיעים ל-40% עד 60% של התחסנות התנים באזור.

תמיר גושן: הגענו לאזור ה-60%, שזה הסף שנחשב בעולם כסף שצריך להגיע אליו – בין 60% ל-70% – כדי ליצור חסינות של העדר ולמנוע התפשטות.

גרי וולוך: אז אנחנו בקושי שם.

גרי וולוך: באזור שלנו, זה קרוב יותר ל-40% התחסנות.

תמיר גושן: תלוי באיזה בשלב של - - -

יעקב מרגי: לפני שאנחנו מסכמים את הדיון, מישהו רוצה להוסיף?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: טוב, א', אני מודה לכולם שבאו לדיון, תרמו את חלקם, את הידע.

יעקב מרגי: אין ספק שהתחושה היא שיש עשייה אבל היא לא ממוקדת מטרה לחיסול או להתמודדות מיטבית עם הכלבת, ותקנו אותי אם לא.

יעקב מרגי: התחושה היא שכולם עושים, אבל זו לא איזו משנה סדורה, מגויסת, של כל הנוגעים בדבר להתמודדות – אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: לפחות באזור ההתפרצות.

יעקב מרגי: בואו נעזוב לרגע את הטיפול הרב-מערכתי בכל הארץ.

יעקב מרגי: כרגע, אם אתם שואלים אם אני רגוע עם הסוגיה הזו של התפרצות הכלבת שהייתה בחורף וצופה פני העתיד, אני הגעתי למסקנה שנעשה רק עם כלים שקיימים, לא מעבר לזה.

יעקב מרגי: אני לא רואה את הלהט למיגור, או אפילו לא שמעתי שיש פה איזו אמירה מקצועית, ממסדית, שאומרת שהתמודדנו ואנחנו יודעים להתמודד עם הגל הבא בצורה מיטבית.

יעקב מרגי: החשש הוא שאנחנו לפני גל התפרצות נוסף.

יעקב מרגי: אני מבקש את המסקנות וההמלצות.

יעקב מרגי: אני אלמד אותן יחד עם אנשי המקצוע.

יעקב מרגי: אם צריך להמליץ ולקרוא, ואפילו להפוך את זה להצעת חוק, גם לזה אנחנו נפעל כחברי הכנסת.

יעקב מרגי: אני לא יודע לומר בצורה חד-משמעית כי אני לא מכיר את ההמלצות.

יעקב מרגי: אני אקבל אותן, ואם צריך נעשה דיון מעקב, ואם לא, נקבל החלטות בהתאם להמלצות.

יעקב מרגי: אני כן קורא לשר החקלאות, לשר הבריאות, לשר הפנים, באמצעות האורגן המשרדי שלהם או המחלקות המקצועיות, לקבוע תקינה.

יעקב מרגי: לקבוע תקינה.

יעקב מרגי: לסייעת בגנים יש תקינה על כל כמה ילדים.

יעקב מרגי: לא יתכן, אני אומר לכם, לא יתכן שווטרינר במועצה אזורית, שהיא ידועה, מסומנת – עמק המעיינות, הגלבוע, שהן כרגע בעין הסערה – יתמודד עם אותה משרה שיש למועצות אזוריות שיש שם מודעות גבוהה ושכיחות נמוכה.

יעקב מרגי: צריכה להיקבע תקינה.

יעקב מרגי: אומר לכם את זה בעל מקצוע שהוא בסוף צריך להתמודד עם זה – אין כלים.

יעקב מרגי: תן לי דוגמה.

יעקב מרגי: חוץ ממך, מה המחלקה שלך?

אבי צרפתי: הרופא הווטרינר שלאחרונה עלה לכותרות היה בדלית אל-כרמל ובעוספיה.

אבי צרפתי: מקרים אחרונים של כלבת היו שם.

אבי צרפתי: הרופא הווטרינר שם עובד ב-30% משרה בשני המקומות.

יעקב מרגי: כמה עובדים יש מתחתיו?

אבי צרפתי: אפס.

יעקב מרגי: אפס.

יעקב מרגי: תודה.

אבי צרפתי: אין מחלקה וטרינרית.

אבי צרפתי: יש תקציב – שימו לב – תקציב שנתי של 11,000 שקל.

אבי צרפתי: איך כזה רופא יכול לעבוד באזור כזה, שהוא מוכה בכלבת, ולהגן ולבצע את החיסונים, או אפילו להגן על רווחת בעלי החיים?

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הדברים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: הסיכום הוא כפי שאמרתי.

יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחר הטיפול וההתפתחות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.