הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 214, 2018-05-07 13:00

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם מבקשת לפתוח את דיון הוועדה בנושא תלמידים אלרגיים במערכת החינוך ומענים לילדים אלרגיים בגילאי לידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: זה דיון מעקב שאנחנו בעצם מקיימים מדי כחודש במהלך השנה, שנה וחצי האחרונות.

יפעת שאשא ביטון: רגע לפני שאפתח את דברי, אני יודעת שיש פה הרבה הורים, אז שהכל יהיה מגובה לפרוטוקול, אני רק אקריא את הסעיף ואנחנו נתחיל בדיון.

יפעת שאשא ביטון: כידוע ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.

יפעת שאשא ביטון: אני מחדדת את הדברים, הדיון משודר.

יפעת שאשא ביטון: אני מאד מבקשת בלי שמות של ילדים, תשדלו לא לזהות את עצמכם כדי שאנחנו באמת נוכל להגן על הקטינים.

תמי ברנע: בכל מקרה אני מעבירה טופס בין כולם, בין כל ההורים, שתחתמו שאתם לא רוצים להסתיר את השם אחר כך בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: היום אנחנו פותחים את הדיון קשת בתחושה צורמת, נוכח ההכרזה החד צדדית של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שנשגב מבינתי מדוע משרד החינוך החליט שהוא מוציא הודעה לעיתונות באופן חד צדדי, שמתעלם מכל התהליך שנעשה כאן במשך השנה, שנה וחצי האחרונות.

יפעת שאשא ביטון: תהליך שהתחיל עוד בשולחנות העגולים בוועדת החינוך, שיזמנו חבר הכנסת מרגי ואנוכי והמשיך כאן, בדיונים בוועדה לזכויות הילד, בשיתוף גורמים מקצועיים בשיתוף ההורים, בשיתוף ארגונים שונים ומגוונים ופתאום אנחנו מוצאים כולנו בוקר אחד איזו שהיא הודעה שמתעלמת לחלוטין מכל המורכבות, שלא לדבר מייצר פאניקה ובצדק בקרב ההורים, שלא הבינו מהיכן זה הגיע.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמה שהכי מכעיס בסיפור הזה הוא שעבדנו כל כך קשה כדי לילדים האלה יהיה מענה מטבי בתוך המערכת ובאבחה אחת, בהחלטה שלא ברורה לחלוטין, משרד החינוך פשוט חתך את הכל.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא נאפשר לדברים ככה להתמסמס ואנחנו נמצאים כאן פעם נוספת ואנחנו נהיה כאן כמובן גם בהמשך כדי לוודא שאנחנו נמשיך בתכנית למתן מענים מיטביים לילדים במשך כל שעות היום, לאורך כל שבוע הלימודים, בתוך מערכת החינוך, כדי שגם הם כמובן יהיו מוגנים וגם ההורים שלהם ירגישו מספיק בטוחים כדי לשלוח אותם למערכת.

יפעת שאשא ביטון: נמצאת איתי חברת הכנסת קארין אלהרר ונמצא איתנו חבר הכנסת החדש של ש"ס, ששמו בישראל?

ינון אזולאי: ינון אזולאי.

יפעת שאשא ביטון: ינון אזולאי, ברוך הבא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח אתכם, כמה מילים ואחר כך נפנה למשרד החינוך להבין מה קרה כאן.

קארין אלהרר: תודה רבה גברתי יושבת הראש על שאת מביאה את הנושא הבאמת כל כך חשוב הזה.

קארין אלהרר: ישבנו בעבר בשולחנות עגולים.

קארין אלהרר: נעשתה חשיבה מאד מדוקדקת שאמורה הייתה לתת מענה בעצם לילדים שזקוקים לסיוע.

קארין אלהרר: לילדים שלא זקוקים לסיוע כן לעשות איזו שהיא הבחנה.

קארין אלהרר: אני אומר מראש, לא כל ילד עם אלרגיה באמת זקוק לסיוע, אבל – ויש פה אבל גדול – יש ילדים עם אלרגיה שבלי הסיוע הזה – אני לא יודעת מי ייקח את האחריות על הדבר הזה.

קארין אלהרר: אני באמת לא מצליחה להבין למה, את יודעת, כל הזמן אומרים הכנסת אומרת את דברה, אז הכנסת אמרה את דברה ומשרד החינוך אמר את דברו ומסיבה שהיא באמת לא ברורה, כי אם הכנסת היא הריבון, אז בואו נדבר על זה, בטח בעניין הזה, שהוא באמת דיני נפשות, למה הכנסת, שבאמת עובדת מאד מאד קשה, בתהליך מאד מאד מסודר מול כל הגורמים המקצועיים, מול כל המומחים ובא משרד החינוך ואומר או My Way, או ב-High Way.

קארין אלהרר: ואני קבעתי וככה זה יהיה.

קארין אלהרר: אז קודם כל להבהרה, אני יודעת את מחויבותה של גברתי יושבת הראש לעניין הזה וזה לא יקרה.

קארין אלהרר: לא בבית ספרנו.

קארין אלהרר: אי אפשר לקבל החלטות שהן באמת כל כך הרות גורל לגבי הילדים ולהגיד כי ככה.

קארין אלהרר: כי אמרנו.

קארין אלהרר: זה לא עובד בצורה כזאת.

קארין אלהרר: אולי יש נושאים אחרים שאפשר, שהם יעבדו בצורה הזאת, אבל לא בנושא הזה, בוודאי שלא.

קארין אלהרר: ובאמת אני משתוקקת לשמוע את עמדת משרד החינוך ולהבין מה קרה.

קארין אלהרר: מה, לא היה מספיק מקצועי עבורכם?

קארין אלהרר: לא הייתם חלק מתהליך?

קארין אלהרר: מה קרה שפתאום אמרתם זהו ולרוץ ואת יודעת גברתי, גם יש איזו הגינות בסיסית שלא הולכים לעיתונות לפני שמנהלים איזה שהוא דיון.

קארין אלהרר: אבל לצערי גם בעניין הזה, זה היה חזק ממשרד החינוך והם העדיפו לייצר כותרות, שדרך אגב, אני לא בטוחה שהן חיוביות לעניינם.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור פה הוא עוד יותר קשה, כי זה לא לפני שהיה דיון, זה תוך כדי דיון.

קארין אלהרר: כן.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו כבר בונים פה מהלך ומישהו מחליט שהוא חותך באיזה שהוא סיבוב.

קארין אלהרר: זהו, לא בא להם, כמו שאומרים, אבל זה לא עובד בצורה כזאת.

קארין אלהרר: אני בטוחה שגם גברתי קיבלה מאות פניות במייל וזה מעיד על גודל העניין.

קארין אלהרר: זה מעיד על החרדה של ההורים, שהיא באמת מאד מאד מוצדקת.

קארין אלהרר: אנחנו כל הזמן שומעים סיפורים ואנחנו לא רוצים שייווצרו מצבים, כפי שלצערנו אנחנו רואים לא אחת, של חכמת הבדיעבד.

קארין אלהרר: בואו נדבר לפני.

קארין אלהרר: בואו נפתור את זה.

קארין אלהרר: היינו באמצע מסלול מסוים, באמת.

קארין אלהרר: זה פשוט כל כך מצער אותי שסתם, כי למישהו זה לא נראה יותר, עוצרים את הכל וחוזרים אחורה.

קארין אלהרר: זה ממש חזרה אחורה ובאמת אני לא אמשיך לדבר.

קארין אלהרר: ניתן את המקום למשרד החינוך, לשמוע מה יש להם להגיד להגנתם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת קארין אלהרר.

יפעת שאשא ביטון: וכדי שבאמת לא נחזור אחורה, אז למען הסר הספק, אני אחדד כמה נקודות שהוסכמו כאן סביב השולחן על ידי כל מי שהיה שותף בתהליך לאורך כל השנה.

יפעת שאשא ביטון: ברור לנו שסייעות במענה הכללי, הן לא הפתרון המיטבי.

יפעת שאשא ביטון: הן גם לא הפתרון המלא לבעיה של ילדים אלרגיים בתוך מערכת החינוך, אבל גם הסכמנו שיהיו מקרים חריגים שבהם ברור לנו לחלוטין שאנחנו צריכים לתת מענה אחר, מעבר להתאמות שאנחנו דורשים בתוך המערכת החינוכית, מעבר לכל ההכשרות שאנחנו מדברים עליהן ולשותפות של כל מי שנמצא שם.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה להמשיך מהמקום הזה ולפנות רגע למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: עירית, אני מוכרחה לומר ביושר, יכול להיות שאולי זה לא פוליטיקלי קורקט.

יפעת שאשא ביטון: אני לא חושדת שאת הלכת ורצת עם זה ובתחושה האישית שלי ירו לך ברגל לא פחות ממה שירו לנו.

יפעת שאשא ביטון: כי היית שותפה טבעית לאורך כל הדרך.

יפעת שאשא ביטון: ידענו בדיוק לאן פנינו והנה, אנחנו קמים בוקר אחד ויש הנחיה חדשה שנמצאת כאן אצלי, של משרד החינוך, שמתעלמת מכל מה שדיברנו.

יפעת שאשא ביטון: היא מתייחסת רק לדבר אחד, שנכון שסייעות זה לא הפתרון האולטימטיבי.

יפעת שאשא ביטון: אז בואי תגידי לנו איך אנחנו ממשיכים מכאן ומחזירים את הגלגל אחורה ומבינים שאם אנחנו לא עושים תהליך שיטתי, מסודר, מבוקר, מפוקח, עם מעקב ברור, אנחנו לא באמת נוכל לצאת לדרך.

עירית ליבנה: טוב, אז קודם כל באמת היינו שותפים לתהליך כולו.

עירית ליבנה: אני חושבת שהמדינה כולה עשתה שינוי מאד משמעותי בשנים האחרונות בקטע של אבטחת שלומם של הילדים.

עירית ליבנה: אנחנו באמת עשינו שינוי, כי המועדות עלתה בציבור ובמוסדות החינוך.

עירית ליבנה: החשש עלה במוסדות החינוך ובציבור, אנחנו יודעים.

עירית ליבנה: לא יום אחד קמנו.

עירית ליבנה: אנחנו קודם כל ברמה העקרונית – ויושבת פה נציגת משרד הבריאות – מנהלים דיונים משותפים.

עירית ליבנה: משרד הבריאות הוא הגורם המנחה מבחינה מקצועית, קודם כל.

עירית ליבנה: משרד הבריאות הוא המנחה.

עירית ליבנה: אנחנו יושבים עם גורמים רלבנטיים.

עירית ליבנה: אמרנו, כמו שאת אומרת, הסייעת קודם כל בראש ובראשונה להבטיח.

עירית ליבנה: להבטיח את ביטחונם.

עירית ליבנה: הבעיות לא הילדים ועם הצוות, זה עם ההורים האחרים ואמרנו את זה כל הזמן פה בכל דיון כמעט.

עירית ליבנה: זאת אומרת שיש לנו פה משימות משותפות.

עירית ליבנה: זה להכשיר את הלבבות של האחרים כדי להבטיח את אלה שבפנים והבעיה היא לא עם ילדי בית הספר ועם הצוות החינוכי, אלא עם ההורים האחרים, שכשמצלצל אלי הורה ואומר אני עורך דין ואני בכוונה אשלח גבינה בכריך, עורך דין שמצלצל ואומר – כי אתם לא תגידו לי לא להביא גבינה.

עירית ליבנה: אני חושבת ששוב, המעטפת החיצונית, שזה משותף לכולנו, אמרת שלא הסייעות וכל המהלכים הנוספים שצריך לעשות.

עירית ליבנה: זאת אומרת אנחנו לא קמנו.

עירית ליבנה: אנחנו לא אומרים.

עירית ליבנה: רבותי, יש לנו הנחיה ממשרד הבריאות.

עירית ליבנה: אנחנו לא עושים שחור ולבן, זה לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: זה שחור ולבן.

יפעת שאשא ביטון: להגיד אין סייעות - - -

עירית ליבנה: לא, רגע, רגע.

עירית ליבנה: לא.

עירית ליבנה: לא.

עירית ליבנה: קודם כל בואו נגדיר.

עירית ליבנה: סייעות ניתנות בגיל הגן וניתנות בכיתות א' ו-ב' בירידה, כדי שיהיה איזה שהוא תהליך.

עירית ליבנה: אוקיי.

עירית ליבנה: סייעות בדרך כלל יש להן הגדרת תפקיד.

עירית ליבנה: זאת אומרת פרסמנו גם חוזר מנכ"ל שמדבר איך הסביבה צריכה לפעול.

עירית ליבנה: צריך להטמיע את זה.

עירית ליבנה: אנחנו מדברים באותה שפה במעונות ובבתי ספר, כי זה שינוי של הסביבה שבה נמצאים הילדים ברמות העקרוניות.

עירית ליבנה: זה לא שנאמר שבשנה הבאה אין גורם במוסד החינוכי שייקח את האחריות על מצבי חירום, כשיש תקתוק של כל התהליכים המפורטים.

יפעת שאשא ביטון: מה?

יפעת שאשא ביטון: תפרטי רגע את התהליכים לפני שנכנסים פנימה.

יפעת שאשא ביטון: הרי זה שיש שם גורם שאחראי זה דבר אחד, אבל איפה כל המניעה מסביב?

עירית ליבנה: רגע.

יפעת שאשא ביטון: עד שמכשירים את הלבבות של כולם, מי שומר שם?

עירית ליבנה: בדיוק, ולכן בשנת הלימודים הבאה אנחנו עוברים לאיזו שהיא שנה שבה יש שנת מעבר.

עירית ליבנה: קיבלנו הנחיה ממשרד הבריאות לשנת מעבר, שבה יהיה גורם בית ספרי אחד, ייעודי שהוא יסתובב ואם יש שני ילדים, אז הוא יצטרך להסתובב בין שניהם כדי להטמיע בדיוק מה שאת אמרת.

עירית ליבנה: להטמיע את ההתנהלות שחייבים בסביבה כן במצב חירום, כן במצב חירום, לתת את המענה של החירום, שזה מה שמרתיע.

עירית ליבנה: אני לא ראיתי - - -

יפעת שאשא ביטון: עירית, אנחנו לא רוצים את החירום אבל, אנחנו רוצים גם - - -

עירית ליבנה: בדיוק.

עירית ליבנה: אז מה אמרתי?

עירית ליבנה: התפקיד שלו קודם כל זה לבדוק שאכן השטח משולט, אכן יש אזורים, אכן נוקו השולחנות, אכן נעשו כל המהלכים שקיבלנו כהנחיה כדי לעשות מניעה גם מהאיגוד הישראלי לאלרגיה, גם ממשרד הבריאות; וכן יהיה מישהו שיהיה מוסמך בבית הספר לבדוק, לעשות את התהליך, לראות שהצוות מקבל את ההנחיות, לראות איך מתנהלים בכלל בשגרה, באירועים, במסיבות.

עירית ליבנה: להטמיע נושא של והוא יהיה המענה - - -

יפעת שאשא ביטון: עירית מתי הם יקבלו הנחיות?

יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו מדברים - - -

עירית ליבנה: רגע.

עירית ליבנה: קודם כל על מי את מדברת?

עירית ליבנה: בואי, בעקבות הבג"ץ פרסמנו בדצמבר חוזר מנכ"ל שמדבר.

יפעת שאשא ביטון: אז פרסמנו.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת כמה דברים כתובים בחוזר מנכ"ל שבית ספר בכלל לא מתייחס אליהם ברצינות.

יפעת שאשא ביטון: בואי נגיד את זה.

סילביה בן אבו: מי עד היום יישם את חוזר מנכ"ל שכתוב היום?

עירית ליבנה: אנחנו אומרים שוב - אנחנו לא משאירים את השטח חשוף.

עירית ליבנה: אנחנו נמצא בן אדם.

עירית ליבנה: תראו, בבתי ספר - - -

יפעת שאשא ביטון: מי הבן אדם?

עירית ליבנה: סייעת, סייעת סביבתית.

עירית ליבנה: סייעת אחת לבית ספר.

עירית ליבנה: היא תעבוד כל השעות.

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, בכזה רעש אי אפשר לקיים דיון ונוכחות

יפעת שאשא ביטון: כם חשובה לנו כאן, אז בואו נשמור על שקט, כי אם לא אנחנו פשוט נצטרך להוציא את מי שמרעיש.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

עירית ליבנה: כשאנחנו מדברים, אנחנו מדברים קודם כל על הסייעות, אנחנו מדברים על הילדים האלרגיים.

עירית ליבנה: כי יש בבית ספר גם סכרתיים, גם מצונתרים.

עירית ליבנה: כל מי שנדרש לטיפול פולשני בשגרה, בואו לא נערב שמחה בשמחה.

עירית ליבנה: חד משמעית מדובר על בית ספר שבו יש ילד אחד או שניים אלרגיים.

עירית ליבנה: זה קהל היעד שלנו.

עירית ליבנה: בואו נעשה אבחנה מאד ברורה.

עירית ליבנה: שאר הסייעות שנותנות, שמזינות, שנותנות חמצן, של ילדים אפילפטיים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אנחנו מדברים רק על ילדים אלרגיים.

עירית ליבנה: יפה, נכון.

עירית ליבנה: יש במערכת החינוך כ-600 בתי ספר שבהם יש ילדים אלרגיים.

עירית ליבנה: 500 מהם זה עם ילד אחד.

עירית ליבנה: יש עוד איזה מספר, אני לא נותנת נתונים מדויקים כרגע, אבל המטרה היא שיהיה בן אדם.

עירית ליבנה: ברגע שיש ילד אחד, יש כבר סייעת סביבתית אחת.

קריאה: אז שתהיה שלו, פרטית שלו.

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: מה שקצת שונה לי בשיח ובטח יזהו את זה מי שישבו סביב השולחן הזה לאורך כל השנה, מישהו פה קצת נבהל כנראה או מההסתדרות או אני לא יודעת ממי.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר סייעת חיצונית שנכנסת, זה כבר לא המערכת מגויסת, זה כבר לא בית ספר שעושה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מוכרחה לומר פה לטובת מורי מדינת ישראל, אני מכירה באופן אישי הרבה מאד בתי ספר שהמנהלים והמנהלות מגויסים ומגויסות ומנקים את בית הספר מהאלרגניים שצריך ועושים את כל פעולת ההסברה ומגייסים, מכשירים את הלבבות גם בקרב התלמידים האחרים וגם בקרב ההורים האחרים והם לא ביקשנו על זה כלום.

יפעת שאשא ביטון: הם גם לא מרגישים שיש עליהם איזו שהיא אחריות ומישהו יתבע אותם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה באמת עניין של או שזה מערכת או שעוד פעם, ושימו לב, זה עוד יותר מדאיג אותי.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי משרד החינוך יצא לאיזה שהוא מהלך שאופס, הוא שמע רעשים, הוא נבהל, עכשיו הוא מכניס לי סייעת סביבתית.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עלה בשום דיון פה על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: אני כן יכולה להבין שאם יש לי ילדים שהם אלרגיים בצורה קשה, מולטי אלרגיים, אלרגיים בהערכה, כל הדברים שאנחנו יודעים שהם קצת מעבר לילד שהוא אלרגי ויודע להתמודד, שם אמרנו אנחנו ניתן פתרון של סיוע, אבל הפתרון יצטרך להיות מלא.

יפעת שאשא ביטון: כי היום הפתרון הוא חלקי – ככה או ככה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם יכולים להגיד מה שאתם רוצים סביב השולחן, בסוף בסוף יש הרבה מאד שעות במשך השבוע שהילדים שלכם היום, היום, כשאנחנו מדברים חשופים ולא מקבלים שום מענה.

יפעת שאשא ביטון: כי אין להם את הסייעת שצריך, כי היא מקבלת רק – כמה?

יפעת שאשא ביטון: 20, 27 שעות במקרה הטוב, אבל בית ספר לא ערוך בכלל כדי לתת את מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אז לאן אנחנו הולכים, עירית, עם כל החוזר החדש הזה?

סילביה בן אבו: אבל הילדים הולכים מוקדם הביתה כשהם לא חשופים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: לא כל הילדים הולכים הביתה וגם ילד אלרגי לא צריך ללכת הביתה ולהפסיד שעות לימוד שילדים אחרים מקבלים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים להרשות דבר הזה.

קריאה: זה מה שקורה ב - - -, בצהרון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, עירית.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על צהרון, אני מדברת על מערכת החינוך.

עירית ליבנה: אני שוב חוזרת על דבריך.

עירית ליבנה: ההנחיות בחוזר המנכ"ל מדברות על בית ספר ואת אומרת שיש, נכון, יש תהליך של הטמעה של ההתנהלות היומיומית.

עירית ליבנה: נכון שזה ההנחיות.

עירית ליבנה: כמו שאת אומרת, יש פה גם - - -.

עירית ליבנה: הם יעשו את התהליך הזה.

עירית ליבנה: במקביל יהיה בן אדם שכן יבדוק, לא אחראי, אלא יבדוק שהתהליך הזה אכן מתקיים.

אורי מקלב: מה עם גני הילדים?

יפעת שאשא ביטון: שאלה טובה.

עירית ליבנה: רגע, אחד לאחד.

עירית ליבנה: במרביתם היום יש, אבל אם שנה אחרי כן יהיו כבר שניים - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מה, אז תהיינה שתי סייעות?

עירית ליבנה: לא.

עירית ליבנה: אני אומרת שוב, במוסד חינוכי, בבית ספר - - -

אורי מקלב: מה המספר של גני הילדים לא התייחסת כמה יש לכם?

אורי מקלב: דיברתם - - -

קריאה: חבר הכנסת מקלב שואל על גני ילדים.

אורי מקלב: את אמרת שבבתי ספר מתוך 600, 500 זה רק ילד אחד והשאר, את אומרת ככל שמספר הילדים.

אורי מקלב: מה קורה בגני הילדים?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב שואל מה קורה עם גני הילדים.

יפעת שאשא ביטון: תודה על השאלה.

עירית ליבנה: קודם כל אני שוב חוזרת.

עירית ליבנה: מה שאת אומרת ההנחיות, זה הנחיות מקצועיות שקיבלנו ממשרד הבריאות ויש פה נציגה ממשרד הבריאות.

עירית ליבנה: זה הגורם המנחה שלנו.

עירית ליבנה: אני רוצה שהדיונים המקצועיים יעלו במשותף.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני תיכף אפנה למשרד הבריאות ואנחנו נשמע מאיפה הם - - -

עירית ליבנה: אוקיי.

עירית ליבנה: נכון להיום בגני ילדים בכלל, בואו ניקח גן ילדים, אין בגן ילדים שתי סייעות רפואיות, גם אם יש שני ילדים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, גם לא צריך שיהיה.

עירית ליבנה: לא צריך ולא ישתנה.

עירית ליבנה: סייעת רפואית יש אחת בגני הילדים והיא נותנת את המענה.

עירית ליבנה: זה יכול להיות ילד אלרגי, זה יכול להיות ילד סכרתי.

עירית ליבנה: קבוצה של גן ילדים, קבוצת גן - - -

קריאה: אז היא תישאר?

עירית ליבנה: תישאר.

עירית ליבנה: בית ספר, כיוון שהוא יותר רחבה, הילדים בגרו, יש מחויבות של הסביבה, ההנחיה של - - -

קריאה: ילד לא יכול - - -

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, בתחושה שלי בשיח, Once משרד החינוך שחרר איזו שהיא הודעה חסרת אחריות ועשה את זה גם בחוסר אחריות ובחוסר מחשבה למה זה יוצר – תשימו לב – אנחנו ישבנו פה כל חודש במהלך השנה האחרונה.

יפעת שאשא ביטון: אף פעם לא היה קרייסס כזה סביב השולחן.

קריאה: נכון, נכון.

יפעת שאשא ביטון: אנשים ידעו שאנחנו עושים פה תהליך מאד מאד מסודר, שנמצאים פה אנשי מקצוע שמגיעים מהתחום ומייעצים לנו ואנחנו הולכים באמת יד ביד ופתאום אנחנו מוצאים את עצמנו בהיסטריה כוללת ובצדק, בגלל איזו שהיא הודעה לא אחראית וגם השיח עכשיו חוזר אחורה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם היינו במקום שאנחנו באמת רוצים לתת מענה מיטבי בכל אחת מהמסגרות, עכשיו אנחנו נעשה את זה חצי-חצי.

יפעת שאשא ביטון: כאילו הרבה בשורה אין פה בתוך החוזר הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להפנות למשרד הבריאות את השאלה, מה, מוציאים הנחיה באופן חד צדדי – אין סייעות, לא עוקבים אחרי התהליך כמו שסיכמנו.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו שאנחנו לא מוציאים אותם במכה אחת, אנחנו נעשה את זה בהדרגתיות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוודא שהתהליך של ההתאמה של המוסדות החינוכיים אכן מתקיימת, שכל מי שצריך לקבל את ההכשרה כדי להיות מודע יקבל את ההכשרה ולאט לאט אנחנו נוציא החוצה את הסייעות ונישאר עם מערכת שיודעת לתת מענים אין-האוסם, כמו שקורה אגב בהרבה מאד מדינות בעולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא המצאנו את הגלגל, עם כל הכבוד לנו.

יפעת שאשא ביטון: והנה, עוד פעם אנחנו בבום טראח, אין סייעות שנה הבאה, לא משנה עכשיו מה קורה במערכת, אבל סייעות אין.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו תתמודדו.

יפעת שאשא ביטון: איך עושים דבר כזה?

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, מאיפה זה בא?

ליזה רובין: אני ממשרד הבריאות, התבקשתי לענות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ליזה, מה עושים?

ליזה רובין: אנחנו עובדים עם משרד החינוך ועם עמותות ההורים וגם עם היועצים המקצועיים של האיגודים המקצועיים הרלבנטיים.

ליזה רובין: ההמלצות שלנו – ואנחנו היינו שותפים ועברנו על החוזר של משרד החינוך – שלדעתנו הוא נותן מענה טוב.

ליזה רובין: ברור שהוא מענה טוב במידה והוא מיושם, שזה דורש כמובן את ההכשרות ומינוי האנשים וקביעה של אנשים שיהיו אחראים בזמן של חירום וכמובן מה שעירית כבר ציינה, שיתוף פעולה וזה הרבה מאד עבודה מול ההורים.

ליזה רובין: אני רוצה לציין שאנחנו לא נמצאים בזמן אפס והחוזר הזה הוא גם כן לא מאפס, מפני שהילדים נמצאים בבתי ספר והדרכות היו, אם כי לא הדרכות ש- - -

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם בכלל.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת, זה מטריד אותי.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם סומכים על מה שכבר פורסם, אז בשביל מה בכלל ישבנו כאן?

יפעת שאשא ביטון: וחוץ מזה אנחנו יודעים שבשטח זה לא עובד, אז אנחנו אומרים אוקיי, זה כתוב בחוזר מנכ"ל, זה מה שיגן על הילדים, או שאנחנו אומרים אנחנו הולכים לתהליך אמיתי, לא וולונטרי, לא שר החינוך יגיד לי כתבתי בחוזר מנכ"ל, אלא יוודא שיש אנשים בשטח שמלווים את התהליך, שבודקים שהדברים קורים, שבאמת בתי הספר הופכים להיות נקיים מכל מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אחרת אנחנו לא רציניים.

ליזה רובין: אני מסכימה איתך.

ליזה רובין: מה שניסיתי להגיד ואולי הובן לא נכון, שגם כאשר החוזר נכתב, הוא לא נכתב על שום מעשה ושום עשייה שהייתה קודם.

ליזה רובין: זה כל הכוונה שלי.

ליזה רובין: זה לא שלא הייתה פעילות והילדים לא נמצאים שם.

ליזה רובין: אני אומרת שברור שצריך להיות תהליך מאורגן, מפוקח, בכדי לוודא שהצעדים שנעשים בכדי להבטיח את שהותם הבטוחה של הילדים, בצורה מלאה בבתי הספר, מתקיימים.

ליזה רובין: אנחנו בהחלט יעצנו והיינו בדיונים עם משרד החינוך לגבי מה צריכים להיות התהליכים שעושים בשנת מעבר, ילדים שקיבלו כבר בעבר סייעת ואיך אנחנו נבטיח שזה הבטיחות של הילדים, שההדרכות וההוראות של החוזר הזה יקוימו.

ליזה רובין: לא הייתה – אני לא יכולה לדבר בשם משרד החינוך – אבל לא הייתה כוונה לשנות כלום ב - - -

יפעת שאשא ביטון: מה לא הייתה כוונה?

יפעת שאשא ביטון: אתם לא הודעתם למשרד החינוך משנה הבאה אין סייעות?

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, התארגנתם, לא התארגנתם, אנחנו מוכנים, אנחנו לא מוכנים.

יפעת שאשא ביטון: ושוב, אתם מכירים אותי, אני לא חסידת הסייעות, אני לא חושבת שהן בכלל מועילות במשהו.

יפעת שאשא ביטון: חוץ מלתת שקט - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא, זה קצת מוגזם.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: חוץ מלתת שקט להורים ואני יכולה גם להוכיח את מה שאני אומרת - - -

איילת נחמיאס ורבין: זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה, יש לי את הזכות לטעון, אני גם יודעת לעמוד מאחורי הטיעון שלי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסדר, גם - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, סייעת נמצאת X שעות ביום - - -

איילת נחמיאס ורבין: נכון, אבל באלרגיה יש בעיה מאד מסוימת.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני רק רוצה להבהיר את הנקודה.

יפעת שאשא ביטון: כמה היום, היום, עכשיו, כשאנחנו יושבים פה ויש סייעות בבתי הספר, אנחנו לא עד הסוף מגנים על הילדים.

איילת נחמיאס ורבין: אה, על זה אין ויכוח.

יפעת שאשא ביטון: על זה אני מדברת.

איילת נחמיאס ורבין: על זה אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: על זה אני מדברת, שיש לנו חורים - - -

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא צריך להגיד על הסייעות שהן - - -

קריאה: סייעת מנקה משטחים, סייעת נותנת - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שהמענה הזה של סייעת היום לא נותן מענה מלא.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו הרבה מאד שעות שהילדים חשופים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה, מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: יש ילדים שמתפתחים אלרגיה בתוך המערכת, בכלל אין להם מענה ואף אחד לא יודע לטפל בהם.

איילת נחמיאס ורבין: השנה אני נלחמתי על ילדה שיש לה אלרגיה, על ילדה שקיצצו לה בשעות וזה היה ברור שאין מצה שההורים יכולים ללכת למערכת החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: כל שנה באוגוסט אנחנו מתחילות להילחם על הילדים, על השעות, שיהיו להם יותר שעות כדי שהם יוכלו להיות במערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, אבל גם יש ילדים שאלרגיים שלא למזון ואז הם בכלל לא זכאים ויש כאלה שיכולים להיעקץ מדבורה והם לא זכאים, בקיצור אנחנו לא יודעים לתת מענה בתוך המערכת והמטרה הייתה לבוא ולראות איך אנחנו נותנים מענה לילדים האלרגיים בכלל, כדי שנוכל להתמודד עם כל מקרה שלא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: והנה אנחנו מוצאים את עצמנו באיזה זבנג חזרה אחורה ואני אומרת לכם, אם זה לא היה מאד מאד מתסכל, אז אני לא יודעת איך היה אפשר להגדיר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל כמו שאמרתי, שלא תתרשמו, אנחנו נמשיך להילחם עד הרגע האחרון.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פתרון.

יפעת שאשא ביטון: בואו נחזיר את אחיות בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אחיות בתי הספר יכולות, זה הרי אחד הדברים הכי מעוותים שקרו אי פעם במערכת.

יפעת שאשא ביטון: העובדה שבריאות הציבור פתאום באמת נתונה – במובן הזה את צודקת – פתאום באמת נתונה בידיים של סייעות, שהם גם מכשירים אותן לתוך הדבר הזה, אבל הן לא מיומנות בזה באופן טבעי.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת בואו נחזיר את האחיות, תאמינו לי, תיפתר כל הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: גם לרוב הילדים שחוטפים שוק אפילפטי, אז האחיות יכולות בדיוק לעזור בנקודת הזמן.

יפעת שאשא ביטון: הרי יש עדיין זמן עד שילד חס וחלילה, שלא נדע, נחנק משוק אפילפטי.

יפעת שאשא ביטון: תודה לאל הוא לא מיד נפטר, אבל זה צריך להיות מהר.

יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, קודם כל בואו נחזיר את השפיות למערכת החינוך, בואו נחזיר את האחיות לבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, לפחות חלק ניכר מהבעיה היה נפתר.

יפעת שאשא ביטון: אני נשבעת, זה כל פעם מחדש- - - זו רשלנות.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך, חברת הכנסת ורבין, שאם לא אחיות, אז לפחות הצענו את הנושא של נאמני בריאות, שבהתחלה דיברנו על זה בעוד ועדה ופתאום לאט לאט ראינו גם שם נסיגה של משרד החינוך והם החליטו שלשנה הבאה בכלל לא מדברים על זה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף ננסה להבין מה באמת הולך לקרות בשנה הבאה.

איילת נחמיאס ורבין: בואי נניח חוק להחזרת האחיות לבתי הספר.

איילת נחמיאס ורבין: יפעת, בואי נעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: תודה גברתי היושבת בראש.

אורי מקלב: מיותר לציין את ההערכה הגדולה ואני מניח שאני משתף גם את ההורים, על ההתמדה שלך בדיונים בנושאים האלה ואני מבין שגדול ההשקעה ככה עוצמת הפגיעה שאנחנו מרגישים בחד צדדיות בהחלטות האלה ולקבל את הכל דרך התקשורת.

אורי מקלב: יש לי את החשש – אני אומר לנו את זה, לחברי הכנסת – שהשיח המתורבת והמאופק שאת מנהלת פה ושאת משרה פה, יפגע בעוצמה של הביקורת הקשה שיש לנו בעניין.

אורי מקלב: אני רק מתאר לעצמי כזה דיון, כזו התנהלות בוועדת הכספים, מה היה קורה מול המשרד שככה היה מתנהל.

אורי מקלב: אז צריך להגיד את זה.

אורי מקלב: זה שאנחנו מתנהלים ושאת ככה משרה את האווירה באיפוק ובצורה מתורבתת מאד, זה לא יפגע בעוצמה של הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להשיג דברים גם בצורה מכובדת.

אורי מקלב: אז בואי נראה.

אורי מקלב: אני נותן לך את הצ'אנס.

אורי מקלב: ואנחנו מדברים גם על הדרך ועל ההתנהלות, על התהליך וגם על המהות.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם, למשרדים, אתם פגעתם באמון הרב שהוועדה השקיעה בו בין ההורים לבין הממשלה לבין המשרדים.

אורי מקלב: פגעתם הרבה.

אורי מקלב: השיח שהייה פה, ההשקעה הייתה פה כדי ליצור אמון – מה צריך, מה לא צריך ואני חושב שהוועדה וגם החברים שהשתתפו פה, שמלווים את העניין בהתמדה ובאכפתיות, גילו גמישות גדולה לרדת באופן פרטני, מה צריך ו - - - השיח היה כזה ראה וקדש.

אורי מקלב: בסופו של דבר ההרגשה שלי שהמשרדים באו כמעט בשפה של שוק – תגיד לי, אני חייב לך משהו?

אורי מקלב: קודם כל כשבן אדם רוצה להתווכח בשוק – אני חייב לך משהו?

אורי מקלב: ישר הוא מתחיל לדבר איתו – אני לא חייב לך שום דבר, עכשיו בוא נראה מה אני נותן לך, מה אני לא נותן לך ותגיד תודה רבה על מה שאני נותן לך.

אורי מקלב: זאת לא דרך להתמודד עם הורים שבאמת מודאגים.

אורי מקלב: זה אדם שלא מכיר את הבעיה ורק רואה את זה "מקצועי".

אורי מקלב: בא ואומר מה כן צריך, מה לא צריך.

אורי מקלב: כאן צריך לדעת שיש הורים שעומדים מאחורי הילדים.

אורי מקלב: יש משפחות לילדים, הורים שאיבדו ילד.

אורי מקלב: אני ליוויתי משפחה כזאת שאיבדו ילד בגיל תיכון מאלרגיה, ילד בוגר כבר שהיה בן 15-16 ועכשיו הם שולחים ילד לגן או שולחים לבית הספר, עם מי הם מתמודדים?

אורי מקלב: יש להם הרבה קשיים להורים האלה, חברתיים ורגשיים ובירוקרטים.

אורי מקלב: הבית הספר זה צריך להיות המקום שהם צריכים להיות כבר רגועים.

אורי מקלב: הם שמים את זה בידיים אחרות.

אורי מקלב: הם מסתובבים מודאגים.

אורי מקלב: את הדאגה הזאת שיש להורים, שמלווה אותם 24 שעות, הם מצפים, גם במידה קצת פחותה, שבזמן שהם שמים את הילדים האלה בבית הספר.

אורי מקלב: אם תצאו מתוך הנקודה הזאת ששם זה מתחיל, אז השיח וההבנה שלנו בעניין הזה תהיה אחרת.

אורי מקלב: בסופו של דבר ואת מרמזת לזה ב - - -, שיכול להיות שבאמת הפערים שלנו אינם גדולים.

אורי מקלב: 600 בתי ספר, שם הבעיה.

אורי מקלב: ב- 500 מדובר רק על ילד אחד.

אורי מקלב: אז על ה-500 האלה לכאורה יש את הפתרון.

אורי מקלב: אם זה 600 בתי ספר, ל-500 יש רק ילד אחד מתוך ה-600, כך לפי הנתונים של משרד החינוך.

אורי מקלב: שם אין ויכוח שתהיה סייעת.

אורי מקלב: אז אין ויכוח בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה אגב לא חלק מהשיח שהיה, אבל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: זה עוד פעם לשים את הפלסטרים האלה, כדי שבעוד 10 שנים, חבר הכנסת מקלב - - -

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

יפעת שאשא ביטון: ואני ממש פרגנתי לנו עוד 10 שנים.

יפעת שאשא ביטון: בעוד שנתיים אנחנו נשב פה ונתווכח אם זה נכון או לא נכון.

איילת נחמיאס ורבין: לכן אמרתי לך, בואי נניח הצעת חוק להחזרת האחיות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשמח אם הרב מקלב יצטרף אלינו וכמובן חבר הכנסת אזולאי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, בואו נניח הצעת חוק להחזרת האחיות לבתי הספר.

אורי מקלב: אני מסיים בזה.

אורי מקלב: אתם צריכים עכשיו במסרים שתגידו בוועדה ובאופן כללי גם בהחלטה של המנהלים, להחזיר את האמון.

אורי מקלב: להגיד שאתם ערים לכך, שאנחנו ניתן את הפתרון המקסימאלי.

אורי מקלב: לפני זה אנחנו באמת כאן מדברים לריק.

אורי מקלב: אתם פגעתם - - -

קריאה: שנה שלמה אנחנו כאן בדיונים.

אורי מקלב: את אמרת ירייה ברגל.

אורי מקלב: זה הרבה יותר קשה מזה, שאתם עשיתם לעצמכם את זה.

יפעת שאשא ביטון: ירייה ברגל גם של האנשים שמייצגים אותם פה, ואני מוכרחה שוב לומר, גם לפרוטוקול, מייצגים את המשרדים האלה בצורה נאמנה, שותפים אמיתיים לכל השיח ובסוף המשרד בחוסר אחריות מוציא משהו שפשוט מוחק את כל מה שנעשה כאן.

יפעת שאשא ביטון: עמותת יהל, שלומית, נעמה, מי מכן מדברות?

נעמה קציר שמואלי: אני אדבר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: ואחר כך תמיר עידאן, ראש המועצה האזורית שדות נגב.

נעמה קציר שמואלי: נעמה קציר שמואלי מעמותת יהל.

נעמה קציר שמואלי: קודם כל באמת תודה רבה יפעת על הדיון פה.

נעמה קציר שמואלי: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו פה, אבל עמדת העמותה ידועה והיא כמעט אחד לאחד תואמת את העמדה שהוצגה על ידיך.

נעמה קציר שמואלי: מה שקרה כאן, הוא פשוט בעיני חורבן אמיתי של עשייה טובה ונכונה שהייתה אמורה להתרחש.

נעמה קציר שמואלי: סליחה עירית, לא ברמה האישית, אבל העובדה שיושב פה נציג של משרד החינוך ואומר זה בעצם הנחיה של משרד הבריאות, זה קצת מעליב, אני אומרת במקום שלנו.

נעמה קציר שמואלי: זה לא אלייך באופן אישי, אבל זה לגמרי ניסיון של משרד החינוך להסתתר מאחורי משרד הבריאות בסיפור הזה.

נעמה קציר שמואלי: אין ספק בכלל שנעשה כאן מהלך של שילוב ידיים ביחד ואפילו שלא לומר בלחץ של משרד החינוך לעשות את זה.

נעמה קציר שמואלי: הכל ברור, הכל על השולחן.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו רואים את הכל.

נעמה קציר שמואלי: אני רוצה לומר שישבנו כאן באמת בהרבה דיונים והייתה כאן דרך, אבל גם כשרוצים לעשות שינוי, זה בדיוק כמו שאת אמרת, הדברים שאנחנו שומעים כאן היום אף פעם לא דוברו פה בדיון.

נעמה קציר שמואלי: אף פעם לא אמרנו את עמדתנו עליהם אלא כאשר גילינו את זה לפני חודש באיזה טיוטת חוזר מנכ"ל שהועברה אלינו והתנגדנו אליו בכל תוקף והסברנו מדוע אנחנו מתנגדים בכל תוקף לפתרון ההזוי הזה, של סייעת אחת שיושבת בבית ספר וצריכה לבדוק מי הילד ומה הוא עושה עכשיו.

נעמה קציר שמואלי: פתרון הזוי ואנחנו מתנגדים לו בכל תוקף.

יפעת שאשא ביטון: אגב, שמנקה את מוסדות החינוך מכל מה שאנחנו דיברנו שצריך לעשות.

יפעת שאשא ביטון: מישהו פה נבהל.

נעמה קציר שמואלי: כן.

יפעת שאשא ביטון: קצת רעשים והילדים שלנו - - -

נעמה קציר שמואלי: אני אגיד גם יותר מזה, על מה משרד החינוך עכשיו רץ ועושה עוד חוזר?

נעמה קציר שמואלי: בואו נחזור אחורה לחוזר הקודם.

נעמה קציר שמואלי: מישהו במשרד החינוך בדק איך החוזר הזה מיושם בשטח?

נעמה קציר שמואלי: מישהו בדק שהחוזר הזה באמת נותן את המענה לילדים האלה?

נעמה קציר שמואלי: אז יושבים פה עכשיו נציגי משרד הבריאות ומשרד החינוך ומספרים לנו, שאנחנו יודעים בדיוק מה קורה גם בשטח וגם בקרב ההורים וגם בבתי הספר, כי אנחנו גם נלחמים בבתי הספר, אז אנחנו יודעים היטב.

נעמה קציר שמואלי: הם לא יכולים לספר לנו שיש פתרונות אחרים, כי פתרונות קודם כל, אגב, גם כשרוצים למצוא פתרון, אז קודם כל מחליטים מה הוא הפתרון הנכון, או לפחות דנים בו.

נעמה קציר שמואלי: אומרים האם הפתרון הזה הוא ישים, בודקים אם הוא ישים בשטח, האם הפתרון הזה בכלל נוטה את המענה שאנחנו רוצים שהוא ייתן והאם כל הגורמים הרלבנטיים באמת מוכנים שהפתרון הזה ייצא לפועל.

נעמה קציר שמואלי: מה שנעשה פה זה פשוט הפקרות.

נעמה קציר שמואלי: סליחה, נאמר פה שיש כאן שיח מכובד ונעים ואני מאד משתדלת לשמור על זה, גם אני, אבל זה לא פחות מהפקרות.

נעמה קציר שמואלי: זה הפקרה של הילדים.

נעמה קציר שמואלי: אני אומרת את זה בצורה חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: גם זה עדין, זה בסדר.

נעמה קציר שמואלי: לעשות קודם כל מהלך שאומר אנחנו קודם כל מבטלים ועכשיו בואו נראה איך אנחנו נתמודד' עם זה בשטח, זה משהו שאנחנו לא יכולים לקבל אותו באופן חד משמעי.

יפעת שאשא ביטון: כשאגב, השיח היה בדיוק הפוך.

נעמה קציר שמואלי: בדיוק הפוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קודם כל עושים תהליך של הטעמה, מבקרים את עצמנו ובודקים את עצמנו ומוציאים בהדרגה את הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: כי פה אנחנו מוציאים מכוחו של תהליך.

נעמה קציר שמואלי: אני גם אגיד יותר מזה.

נעמה קציר שמואלי: אני מודה שגם זזתי באי נוחות כאשר היא דיברה - ושוב עירית, זה לא באופן אישי אלייך - ואמרה אנחנו נעשה את השנה הזאת שנת מעבר.

נעמה קציר שמואלי: עם כל הכבוד – שנת מעבר תעשו עם הסייעות בפנים.

נעמה קציר שמואלי: תבדקו שזה עובד.

נעמה קציר שמואלי: תעשו את זה פיילוט.

נעמה קציר שמואלי: קחו בית ספר אחד, תחליטו שעושים עליו שנת מעבר, תעשו את זה פיילוט.

נעמה קציר שמואלי: קחו בית ספר אחד, תחליטו שעושים עליו שנת מעבר, תעשו את זה פיילוט ואז תחליטו אם זה עובד, שנת המעבר הזאת.

נעמה קציר שמואלי: אם זה באמת נותן את המענה שרצינו שייתן.

נעמה קציר שמואלי: אל תבטלו את זה.

נעמה קציר שמואלי: אל תעשו שנת מעבר על הגב של הילדים שלנו.

נעמה קציר שמואלי: ככה לא עובדים.

נעמה קציר שמואלי: אז גם בהיבט הזה אני מודה, אני יושבת פה ואני אומרת כמה אחריות יש לאנשים פה על הידיים.

נעמה קציר שמואלי: כמה אחריות?

נעמה קציר שמואלי: ובאמת, המדינה פה התעסקה באחריות של מערכות בשבוע האחרון אולי ביתר שאת.

נעמה קציר שמואלי: כמה אחריות יש לכם על הידיים?

נעמה קציר שמואלי: איך מקבלים החלטה כזאת?

נעמה קציר שמואלי: זה לא פחות מהפקרות.

נעמה קציר שמואלי: אני אגיד משפט על מה שאמרה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין לגבי הנושא של אחיות.

נעמה קציר שמואלי: אחיות בעיני, ברמה האישית, עמדתי היא שהן צריכות לחזור לבתי הספר, אבל עמדתי באותה נשימה שזה לא הפתרון לילדים האלרגיים, בוודאי לא הפתרון היחיד.

נעמה קציר שמואלי: בוודאי שצריכה להיות מערכת מאד מסודרת, בדיוק כמו שרצינו שתהיה כאן, של מניעה בראש ובראשונה.

נעמה קציר שמואלי: אני לא רוצה שיהיה מי שיטפל בילד שלי.

נעמה קציר שמואלי: אני רוצה שקודם כל הילד שלי לא יגיע למצב של טיפול.

איילת נחמיאס ורבין: ברור, ברור.

נעמה קציר שמואלי: סבבה, אין בעיה.

נעמה קציר שמואלי: אז אני אומרת סבבה, אפשר להחזיר את הסייעות, אבל בואו קודם כל נחזור אחורה.

נעמה קציר שמואלי: בכל מקרה שום פתרון.

נעמה קציר שמואלי: אני אומרת גם כעמדת העמותה באופן כללי, אנחנו לא יכולים לראות את עצמנו בכלל בשלב הזה יושבים ודנים על איזה שהוא פתרון רלבנטי לשנה הבאה, כל עוד לא ברור שאנחנו חוזרים אחורה שלושה שבועות למצב שבו המצב חוזר למה שהוא היה קודם לכן ואז בוחנים מה הם הפתרונות ואם בכלל הם ישימים וניתן באמת להוציא אותם לפועל.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: נקודת המוצא צריכה להיות שהם מבטלים לאלתר את החוזר ואת ההחלטה של משרד הבריאות וחוזרים לשולחן הדיונים וממשיכים את הדרך שהתחלנו בה בחודשים הקודמים.

נעמה קציר שמואלי: סליחה, שכחתי רק נקודה אחת.

נעמה קציר שמואלי: עמדת הרופאים האלרגולוגיים.

נעמה קציר שמואלי: על אף שנאמר פה שהיא שונה, הרופאים האלרגולוגיים הוציאו מכתב מפורט מה עמדתם ועל אף שעמדתם היא דומה לעמדת רוב האנשים שיושבים פה בשולחן ואומרים סייעות הן לא הפתרון, הם כתבו שחור על גבי לבן שלא ניתן להוציא את הסייעות מבתי הספר, בוודאי לא בשנה הנוכחית - - -

יפעת שאשא ביטון: בלי התהליך שדיברנו, נכון.

נעמה קציר שמואלי: ככל שאין תהליך ואין הסכמה של ארגוני המורים, ולכן גם בהיבט הזה הרופאים האלרגולוגיים לגמרי מאחורינו, לימיננו, מבינים את המצוקה וילכו איתנו יד ביד בעניין הזה.

נעמה קציר שמואלי: זהו, סיימתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה נעמה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תמיר.

תמיר עידאן: בקצרה.

תמיר עידאן: צהריים טובים.

תמיר עידאן: קודם כל יישר כוח על הדיון כאן, גברתי יושבת הראש.

תמיר עידאן: זה נושא, האמת אתה יושב על הכיסא ולא מאמין שאתה בכלל נמצא בדיון כזה.

תמיר עידאן: מדובר פה על הצלת חיים ממש וזה נאמר.

תמיר עידאן: תהליך כזה שרוצים לעבור בלי הכנה מוקדמת, משמעותו יכולה להיות חס וחלילה מוות של ילד.

תמיר עידאן: קשה להגיד את זה אפילו.

תמיר עידאן: מוות של ילד.

תמיר עידאן: לא משחקים פה.

תמיר עידאן: אני לא יודע, את אמרת משרד החינוך, לא משרד הבריאות, זה אחרי הגב של זה.

תמיר עידאן: זה פחות מעניין אותנו.

תמיר עידאן: בשורה התחתונה המדינה משקיעה מיליונים ומיליארדים במיליון דברים אחרים שאפילו לא מתקרבים לחיי אדם.

תמיר עידאן: יש פה ילדים שצריכים לקבל את המענה הזה ודנים פה הרבה זמן, שמעתי ואני מתנצל שלא הייתי חלק מהשיחות כאן ולא יודע כל כך מה קרה בדיונים, אבל לקבל?

תמיר עידאן: תראי, גם כשהסייעות אושרו על ידי משרד הבריאות, אז קיבלת פתאום שלוש שעות לילד אלרגי.

תמיר עידאן: מה עושה המועצה?

תמיר עידאן: מכניסה את היד לכיס, או שלא וראש הרשות - - -

יפעת שאשא ביטון: או שלא ואז אין מענה.

תמיר עידאן: אם אתה ראש רשות שיכול או לא יכול, אכפת לך או לא אכפת לך.

תמיר עידאן: אני אצלי משלים את כולם, אני אומר לך את זה בצורה חד משמעית, אני אמרתי גם לצוות.

תמיר עידאן: זה יותר חשוב מהרבה דברים אחרים.

תמיר עידאן: אז גם את הדבר הזה לוקחים עכשיו.

תמיר עידאן: ילד כזה שאלרגי לחלב, יש לי קרוב משפחה כזה שכמעט נהרג כמה פעמים, הוא מגיע למוות.

תמיר עידאן: אז מה נעשה?

תמיר עידאן: נעשה ניסיון שבסופו מישהו ייפגע חס וחלילה?

תמיר עידאן: אני חושב שפה צריכה להיות אמירה חד משמעית וצריך לערב אותנו אם צריך ולהיכנס למלחמה ללא פשרות בעניין הזה.

תמיר עידאן: על הרבה דברים אפשר לדבר, אפשר להתפשר ואפשר לחשוב על פתרונות כאלה ואחרים.

תמיר עידאן: אנחנו דקה 99 לפני תחילת שנת הלימודים.

תמיר עידאן: לא נעשה שום תהליך עם אף אחד עד היום.

תמיר עידאן: שום דבר.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

תמיר עידאן: שאלתי עכשיו את האנשים תוך כדי, כדי דיברתם, אמרתי אולי אני לא מבין, לא יודע.

תמיר עידאן: לא נעשה כלום עד הרגע הזה.

תמיר עידאן: לא שיחה, לא - - -

יפעת שאשא ביטון: מה קרה לך?

יפעת שאשא ביטון: בנט כתב חוזר מנכ"ל.

תמיר עידאן: אני לא מאשים אף אחד.

תמיר עידאן: אני לא יודע מי כתב מה, אני רק יודע שכרגע לא נעשה שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא צודק.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט הוא צודק.

איילת נחמיאס ורבין: משום שכמו שזה מגיע אלינו באוגוסט, זה מגיע אליו באוגוסט; ובאוגוסט הוא מוצא את עצמו שהוא צריך לגרד מפה ולגרד משם, כי - - -

יפעת שאשא ביטון: איילת, הוא לא צריך בכלל שזה יגיע אליו באוגוסט.

יפעת שאשא ביטון: התהליך כבר היה צריך לרוץ ואם לא לרוץ, אז אנחנו - - - שנה הבאה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, ברור, ברור.

איילת נחמיאס ורבין: הוא יודע שהוא לא יוכל שלו יהיו ילדים שלא יוכלו ללכת לבית הספר.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שהוא יודע.

תמיר עידאן: אני רוצה להגיד עוד משהו ובזה אני אסיים.

איילת נחמיאס ורבין: משום שהמערכת לא מוכנה לזה.

תמיר עידאן: הילדים האלה לא פחות טובים מילדים אחרים.

תמיר עידאן: אני רוצה להזכיר לכם מה קרה בקייטנות בשנה שעברה.

תמיר עידאן: אנחנו לא קיבלנו סייעות לילדים האלה.

תמיר עידאן: אני הייתי הפושע הראשי שהצפתי את זה בכלל ואז תקפו אותי מכל הכיוונים איך אתה בכלל מעלה את זה.

תמיר עידאן: הילדים האלה קיבלו פחות זכויות.

תמיר עידאן: זאת אומרת רשות שלא הכניסה את היד לכיס ונתנה כסף לטפל בילדים האלה בתוך בתי הספר של החופש הגדול, אז או שהילדים האלה לא הגיעו, או שהאמא נשארה בבית, או ש - - -

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

תמיר עידאן: במקום להקל על המשפחות של הילדים האלה, לתת להם אקסטרה תנאים, אנחנו פוגעים בהן.

יפעת שאשא ביטון: הוחלט שהסייעות ממשיכות לחודש הזה בסופו של דבר.

יפעת שאשא ביטון: שתדע.

תמיר עידאן: על מה?

יפעת שאשא ביטון: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: של מי שהולך לקייטנה זה קייטנה, מי שהולך לבית הספר של החופש הגדול, זה בית הספר של החופש הגדול.

תמיר עידאן: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו נותנים להם אקסטרה זכויות ולא פחות זכויות.

תמיר עידאן: לפחות לקבל את הזכויות כמו ילד אחר.

תמיר עידאן: המשפחות האלה מתמודדות מן הסתם ביום יום במתחים לא פשוטים.

תמיר עידאן: יש פה תושב שלי שגם בגן השעשועים שמנו שלט שלא יהיה אפילו בוטנים ובמבה ובדלת, ובמועדון ובממ"ד בעוטף עזה - - -

יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד.

תמיר עידאן: בכל מקום שמים את השלטים האלה, שחס וחלילה לא יקרה שום דבר.

תמיר עידאן: בית ספר לא יכול להיות סטרילי.

תמיר עידאן: גן לא יכול להיות סטרילי.

תמיר עידאן: תמיד יהיה חלב, תמיד יהיה משהו וחס וחלילה יכול לקרות משהו.

תמיר עידאן: אז תודה רבה על הדיון החשוב.

תמיר עידאן: אנחנו לרשותך.

תמיר עידאן: תחברו אותנו לעניין, תגייסו אותנו למאבק, את מרכז המועצות, מרכז השלטון המקומי.

תמיר עידאן: אני חושב שיש להם הרבה כוח כדי לעזור לוועדה להגיע לתוצאות ואני מניח שהשכל הישר יגבר והדברים יסתדרו בסופו של דבר.

יפעת שאשא ביטון: חייב.

יפעת שאשא ביטון: חובתנו שזה יקרה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ואתם מוזמנים תמיד ושותפים תמיד ואני שמחה שאתה כאן.

תמיר עידאן: תודה לך.

יפעת שאשא ביטון: קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, אווה, בבקשה.

אווה ורסנו-יוגד: אווה ורסנו יוגד.

אווה ורסנו-יוגד: אנחנו מתנגדים להסרת הסייעות בהעדר מענה רפואי והכנסת - - - של - - - ממסגרות החינוך.

אווה ורסנו-יוגד: בפסק דין של בג"ץ מיום 31 באוקטובר 2017, תקף בג"ץ את חוזר מנכ"ל שהטיל את האחריות למתן מענה רפואי ראשוני על המורים, אך המורים מסרבים לקחת את האחריות ולכן כעת אין מענה רפואי.

אווה ורסנו-יוגד: אני מדברת על ילדים מעל - - -.

אווה ורסנו-יוגד: כרגע במקום אחות ופרמדיק אתם מציעים לנו סייעת סביבתית עם נהלי התעמלות שתרוץ בכל רחבי בית ספר.

אווה ורסנו-יוגד: היא לא קיימת, אבל זה מה שאתם מציעים.

אווה ורסנו-יוגד: אין אכיפה, לא מיישמים את החוזר שבג"ץ הטיל עליכם ליישם, להמשיך בהיערכות ולוודא את הפתרונות שהותוו בחוזר מנכ"ל.

אווה ורסנו-יוגד: למולטי אלרגיים ואסטמטיים לא ניתן להוציא את כל האלרגנים משטח בית הספר.

אווה ורסנו-יוגד: אין מי שייתן מענה ראשוני.

אווה ורסנו-יוגד: ילד מעל כיתה ג' לא מסוגל לטפל בעצמו.

אווה ורסנו-יוגד: הבן שלי הוא בכיתה ד'.

אווה ורסנו-יוגד: על האישור הרפואי שלו כתוב לילד אין כל יכולת לטפל בעצמו.

אווה ורסנו-יוגד: כרגע הם בלי כלום.

אווה ורסנו-יוגד: כלום.

אווה ורסנו-יוגד: אני רוצה לצטט את פסק הדין, את השופט מלצר שאמר עוד משהו בהקשר למה שחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין אמרה כאן: "לא למותר להוסיף בהקשר למכלול, כי מוצע שהמשיבים ישקלו אם לא הגיעה העת לבחון מחדש את האפשרות לחזור ולהנהיג את מוסד אחות בית הספר כפי שנהג בעבר, שכן, כאשר האחיות היו בנמצא, היה טיפול מסודר בעניינים כמו אלה שהועלו בעתירה וכן בנושאים נוספים כמו הגשת עזרה ראשונה לתלמידים".

אווה ורסנו-יוגד: כרגע אין כלום.

אווה ורסנו-יוגד: ואני לא מדברת על זה שבג"ץ גם הטיל שתהיה ועדת חריגים שתחריג.

אווה ורסנו-יוגד: לא תחריג מספר ילדים על כף יד אחת, אלא תחריג ילדים שאי אפשר לתת להם מענה.

איילת נחמיאס ורבין: פסקת ההתגברות.

אווה ורסנו-יוגד: אני שואלת את עצמי אם אנחנו מחכים לאסון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם שתי מילים.

איילת נחמיאס ורבין: מי שלא ראה ילדה חוטפת שוק אפילפטי מזה שהיה לידה חלב ניגר, שזאת אלרגיה מזעזעת.

איילת נחמיאס ורבין: כמעט מתה בבית הספר.

איילת נחמיאס ורבין: משפחה אחרי זה בקושי מצליחה להתאושש.

איילת נחמיאס ורבין: הילדה שלי, ואת זה כבר סיפרתי פה באחד הדיונים שאת הובלת בשנה שעברה, היא יודעת מתחילת השנה שלה אסור לבוא עם שומשום לכיתה.

איילת נחמיאס ורבין: עירית, התהליכים האלה ובאמת, כל האנשים שאני יודעת שאתם מתעסקים בדברים מדהימים, זה דברים שחשוב.

איילת נחמיאס ורבין: מה שקורה, תהליך ההסתגלות של הציבור לעובדה שיש כמויות כאלה של ילדים אלרגיים זה תהליך שלוקח זמן.

איילת נחמיאס ורבין: אז הילדה שלי בתחילת כיתה א' יודעת שלה אסור להביא אפילו לחמנייה עם שני גרגירי שומשום קטנים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה תהליך שלוקח זמן ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שיקרה אסון בתוך התהליך הזה, בדרך.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט לא יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אני לא יורדת מההצעה שלי בעניין האחיות, כדי שזה יהיה ברור.

יפעת שאשא ביטון: זה יהיה משפט מסכם בכל דבר.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו בכל דיון, לא משנה במה הוא עוסק – שיוחזרו האחיות לבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חברת הכנסת ורבין.

יפעת שאשא ביטון: דנית ברביבאי, בבקשה.

דנית ברביבאי: שלום לכולם.

דנית ברביבאי: כמורה בכיתות הנמוכות וגננת עד לא מזמן, חינכתי ילדים, 34 ילדים שמתוכם 2-3 אלרגיים, וזה דבר נורא מטריד ונורא מלחיץ.

דנית ברביבאי: משהו שהוא בלתי אפשרי להישאר בכיתה או אפילו במוסד בית ספרי, ללא סייעת קבועה.

דנית ברביבאי: אני מדברת על זה שברגע שילד חוטף התקף הוא צריך באופן מיידי לקבל את הזריקה.

דנית ברביבאי: אי אפשר להתחיל להריץ מרחקים עד שהסייעת תגיע והילד הזה יכול למות דרך.

דנית ברביבאי: זה דבר אחד.

דנית ברביבאי: אני אוסיף פה לדברי החברה שיושבת כאן, שאמרה שבזריקות האלה אף ילד לא יכול לטפל בעצמו.

דנית ברביבאי: לא ילדים בכיתה א', לא ילדים בכיתה ב' ובטח לא ילדים בגן.

דנית ברביבאי: אני גם רוצה לדבר בשם הילדים הקטנים במעונות.

דנית ברביבאי: סייעות במעונות, מטפלות במעונות לא יכולות בשום אופן לקחת את המושכות לידיים ולהזריק לילדים.

דנית ברביבאי: זה משהו שאי אפשר לעשות.

דנית ברביבאי: זה מחדל.

דנית ברביבאי: דבר נוסף שאני רוצה להוסיף זה סוג של אפליה.

דנית ברביבאי: כמו שיש הנגשה לתלמידים בעלי צרכים מיוחדים, שהם להם לקות שמיעה, יש להם כיתה אקוסטית.

דנית ברביבאי: יש ילדים על כסאות ילדים, כיתות מונגשות.

איילת נחמיאס ורבין: וטוב שכך.

איילת נחמיאס ורבין: לקח גם לזה הרבה שנים להגיע.

דנית ברביבאי: נכון, אז אין שום סיבה שתיווצר פה אפליה והילדים האלרגיים האלה לא יקבלו את המענה שלהם.

דנית ברביבאי: אי אפשר הנחתה כזאת ואנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: דנית, אני מסכימה לגמרי לדברים שלך.

יפעת שאשא ביטון: חייבת להיות הנגשה.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא אמר שהיא חייבת להיות בדמות של סייעת.

יפעת שאשא ביטון: כרגע זה המצב כי זה מה יש והמערכת לא ערוכה לשום דבר אחר, אבל אנחנו בטח לא רוצים לראות ואנחנו יודעים שמספר הילדים האלרגיים הולך וגדל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים הרבה לוויינים בתוך בית ספר והרבה ילדים שהולכים עם צל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים גם להבטיח את אותם ילדים שאנחנו לא יודעים שהם אלרגיים ופתאום מקבלים את ההתקף הראשון בבית הספר ואין לנו מענה אליהם, כי אין שם סייעת ואף אחד לא יודע היום להתמודד.

יפעת שאשא ביטון: את אותו ילד שאמרתי נעקץ מדבורה והוא בכלל לא זכאי לליווי; ואנחנו גם יודעים שילדים מכיתה ג' כבר לא מקבלים סייעת וגם להם אין מענה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת איך שאת לא מסתכלת על זה, אנחנו חייבים במענה מערכתית, מקצועי, כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: ולצערי הרב אם עד לפני חודש, כשאנחנו סיימנו את מושב החורף הייתי בטוחה שאנחנו בכיוון הנכון, היום אני כבר מתחילה לבדוק את הדברים מחדש וברור לי שאנחנו נצטרך לעשות מהלך מאד מאד משמעותי כדי לחזור חזרה לנקודה שבה היינו.

יפעת שאשא ביטון: אז מבחינת הנגשה אני מסכימה איתך לחלוטין, רק אנחנו צריכים לבחון מה הוא טיב ההנגשה ובאיזה אופן אנחנו עושים את זה.

דנית ברביבאי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: אורית אריאב, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תסבירי לי, מנהלת – את כתבת פה גם בתפקיד וגם בשם את אותו הדבר.

אורית אריאב: נכון.

אורית אריאב: אטרזיה של הוושט.

אורית אריאב: ילידי אטרזיה של הוושט נולדו ללא וושט.

יפעת שאשא ביטון: את מייצגת את ארגון?

יפעת שאשא ביטון: ואיך זה קשור?

יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני - - -

אורית אריאב: אז בואי אני אסביר לך.

אורית אריאב: הם לא מצוינים בשום מקום.

אורית אריאב: הם לא מופיעים לא בוועדות, לא בשום מקום שדורשים מישהו בשבילם.

אורית אריאב: זה ילדים שנולדו ללא וושט וגם הם זקוקים למערכת החינוך לשמור עליהם.

אורית אריאב: הם לא יכולים לאכול הכל.

אורית אריאב: הם לא מסוגלים.

אורית אריאב: הוושט שלהם עובדת מאד מאד לאט.

אורית אריאב: הם אוכלים במהלך כל שעות היום והם גם צריכים שמירה צמודה של סייעת רפואית במהלך כל שעות היום במהלך הלימודים.

אורית אריאב: אני הגעתי אליכם לפה - - -

יפעת שאשא ביטון: אורית, אני עוצרת אותך שנייה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא חלילה כי אני לא חושבת שמה שאת אומרת הוא לא נכון ולא חשוב, הוא חשוב מאד וליבי ליבי איתך, באמת.

יפעת שאשא ביטון: ואולי צריך להידרש לסוגיה הזו ואנחנו נשמח כמשרד, את יכולה או דרך הוועדה או דרך הלשכה שלי, כדי שאנחנו נבדוק את הסיפור הספציפי הזה, אבל זה לא קשור לאלרגיים.

אורית אריאב: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: וחשוב לי, גם ככה אנחנו בקושי מצליחים למצוא את הדרך ואת הפתרון כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להסיט את הדיון כאן למקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: אז במחילה, בסדר?

אורית אריאב: גם הם צריכים, גם להם צריכים שתהיה סייעת רפואית.

אורית אריאב: גם הסיפור שלהם - - -

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לטפל בזה ולתת לזה את כל תשומת הלב כנושא בפני עצמו, אבל במחילה, אנחנו נחזור לדיון.

אורית אריאב: תודה רבה לך.

אורית אריאב: תודה על הכל.

אורית אריאב: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה סבתא, רות, בבקשה.

רות כהן: התמונות של הנכד שלי הגיעו אלייך לפני איזה חצי שעה, נכון?

תמי ברנע: היא תראה את זה אחרי זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

רות כהן: תראי את זה אחרי.

רות כהן: הנכד שלי הוא אלרגי מולטי.

רות כהן: הוא אלרגי לביצים, הוא אלרגי לשומשום, לאגוזים, לשקדים, לאבוקדו - - -

יפעת שאשא ביטון: מה הוא אוכל?

יפעת שאשא ביטון: נראה לי שיותר קל שתגידי מה הוא אוכל.

רות כהן: נכון.

רות כהן: זה מה שאני רוצה לומר, שהרבה הוא לא אוכל והשנה הוא יהיה בגיל 3 והוא צריך להיכנס לגן.

רות כהן: באתי בשביל זה, לקבע סיוע, שיקבל סייעת, שתהיה רק שלו.

רות כהן: כי המולטי זה הכל מסכן חיים.

רות כהן: יש תמונה שלו, שהתנפח לו כאן.

רות כהן: פרשתי לפנסיה אחרי 28 שנה שהייתי מורה לחינוך מיוחד בשביל לטפל בו, כי שלוש שנים הוא היה בבית.

רות כהן: ואם לא הייתי צמודה אליו, כנראה שזה היה נגמר אחרת.

רות כהן: זה ילד אפילו שאם ינקו את בית הספר – ולנקות לגמרי לא ינקו - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

רות כהן: הוא צריך מענה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: ראשית תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: נכון שזה לא המקום לבקש סייעת פרטנית, יש דרך ותהליך.

רות כהן: לא, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני מוכרחה לומר שהדוגמא שלך בדיוק נוגעת באותה מורכבות שדיברנו עליה ועל אותה ועדת חריגים שאמרנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוציאים סייעות כי זה נכון שזה לא הפתרון האולטימטיבי, אבל יהיו מקרי קצה שאנחנו נהיה חייבים לתת להם מענה אישי אחר, כמו כל סייעת רפואית לתחומים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה שאת מעלה גם את זה כאן, עם כל המורכבות, כדי שגם בפרוטוקול, לפחות בפרוטוקול ייזכר שאנחנו נדרשים גם לסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: היידי מוזס, בבקשה.

היידי מוזס: אני רוצה לתת וידוי קטן.

היידי מוזס: אני נמצאת פה ממקום שאני אף פעם לא דיברתי על זה.

היידי מוזס: שמי היידי מוזס ואני אלרגית מלידה.

היידי מוזס: אלרגית מולטי.

היידי מוזס: אלרגית לקמח לבן, לקמח מלא.

היידי מוזס: אלרגית לאקונומיקה, אלרגית לכמון.

היידי מוזס: מזל שאני לא אלרגית לאנשים.

היידי מוזס: באמת האוכל שלי מאד מוגבל והסביבה שלי כולה יודעת שאסור לי.

היידי מוזס: לוקחים ממני – לא, אל תתנו לה את זה, היא אלרגית.

היידי מוזס: נורא קשה לחיות ככה.

היידי מוזס: אמא שלי הייתה כל הזמן צמודה אצלי ומזיזה ממני מאכלים.

היידי מוזס: בנס הגעתי לגיל 36 - - -

קריאה: עד 120.

קריאה: בבריאות.

היידי מוזס: אמן.

היידי מוזס: אני כבר היום מיידעת את כולם, אבל אני מבינה את הלחץ שלכם, ההורים, כי אם אני אוכל עכשיו משהו מקמח, בתוך כמה שעות אני מגיעה לבית חולים, אני כבר לא יכולה לנשום ורק עם זריקות קורטיזון.

היידי מוזס: לפני שנתיים בערך קיבלתי שש פעמים זריקות של קורטיזון בתוך חצי שנה וזה לא נעים.

היידי מוזס: אני קוראת מכאן למערכת הבריאות והחינוך – אל תזרקו את האשמה אחד על השני.

היידי מוזס: זה לא מה שיפתור פה את הבעיות להורים.

היידי מוזס: אנחנו צריכים לקחת אחריות.

היידי מוזס: יש לכם תקציבים.

היידי מוזס: יש לכם הכל.

היידי מוזס: פשוט תיקחו אחריות.

היידי מוזס: And if you want me to say it in English, I'll explain it in English.

היידי מוזס: Please - - -

יפעת שאשא ביטון: בואי נשמור.

יפעת שאשא ביטון: היידי, לא מכבד, לא מכובד.

היידי מוזס: לא, אולי היא לא הבינה בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: לא, היא מבינה טוב מאד וזה לא לעניין.

היידי מוזס: אבל זה קשה לי.

היידי מוזס: אני סובלת מהדבר הזה.

היידי מוזס: ההורים האלה נלחמים על החיים של הילדים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: היידי זה ברור, הנקודה שלך ברורה וההורים האלה תיכף גם ייצגו את עצמם, אבל אני ממש מבקשת לשמור על כבוד כל המשתתפים.

היידי מוזס: אז אני מאד מכבדת אותם ואני מכבדת את ההורים לילדים, כי הם אלה שדואגים.

היידי מוזס: את יודעת מה, השבע לא יבין את הרעב, העשיר לא יבין את העני.

היידי מוזס: אני שצריכה להסתובב עם תמרים כל היום, כי אין לי מה לאכול, לי זה כואב, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

היידי מוזס: וההורים האלה מפחדים על הילדים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו כאן באופן עקבי ואינטנסיבי.

היידי מוזס: אז תעשו הכל כדי שיגנו עליהם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה היידי.

היידי מוזס: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: מיכאל פינטו, יושב ראש סניף.

מיכאל פינטו: שלום מכובדי כולם, גברתי יושבת ראש הוועדה.

מיכאל פינטו: הסתדרות המורים כאמור לא תסכים להטיל את האחריות הרפואית מעבר לאחריות המוטלת על עובדי הוראה.

מיכאל פינטו: אני רוצה לציין ולומר שהמורים בשום פנים ואופן, אבל בשום פנים ואופן, אינם משמשים בתפקידים של סייעות.

מיכאל פינטו: אני רוצה לתאר לכם יום אחד, ויום אחד קטן בתוך כותלי בית הספר.

מיכאל פינטו: אגב, כמנהל בית ספר.

מיכאל פינטו: 34 ילדים בכיתה, ילד אחד שנכנס - - -

יפעת שאשא ביטון: רק תעשה לי טובה.

יפעת שאשא ביטון: פשוט שכמי שמגיעה מהמערכת, ואתה יודע, יש לי רגישות, אל תציג את בית הספר כסיפור מלחמה.

מיכאל פינטו: לא, לא, לא, תיאור מצב.

מיכאל פינטו: אני נותן תיאור מצב.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת מראש, כי אני כבר מכירה פשוט.

מיכאל פינטו: תודה על ההערה.

מיכאל פינטו: תיאור מצב שילד אחד מקבל התקף של אפילפסיה או אלרגיה כלשהי, ומה יעשה אותו עובד הוראה?

מיכאל פינטו: מה יעשה אותו מורה?

מיכאל פינטו: אני רוצה לדבר אפילו על הילדים שנמצאים בסביבה הקרובה.

מיכאל פינטו: שחוו וראו את המראה הזה.

מיכאל פינטו: רבותי, עובדי ההוראה, חד משמעית, והסתדרות המורים ברשותה של המזכ"לית יפה בן דוד, לא תיתן יד לנושא הזה.

מיכאל פינטו: מה שחשוב לומר, אנחנו הכרזנו על סכסוך עבודה בנושא זה ונעשה את כל מה שהחוק מאפשר לנו, אבל כל מה שהחוק מאפשר לנו לעמוד מאחור ולתת הרוח הגבית.

מיכאל פינטו: אגב, בעניין הנתונים, אני עשיתי בדיקה קצרצרה אתמול בקרב 21 בתי ספר אצלי בגוש דן.

מיכאל פינטו: ב-14 בתי ספר יש יותר מילד אחד שהוא אלרגטי.

יפעת שאשא ביטון: אלרגי.

מיכאל פינטו: אלרגי, סליחה.

מיכאל פינטו: זאת אומרת שאם דיברנו על 600 ילדים, מתוכם 100 ילדים, גברתי, אני מציע לבדוק את הנתונים מקרוב.

מיכאל פינטו: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להמליץ משהו להסתדרות המורים, שיש לה נטייה כל דבר לקחת אחריות.

יפעת שאשא ביטון: אתם לאט לאט תהפו אותם, מסכנים, לעובדי קבלן.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר להגנתם של המורים והמחנכים במדינת ישראל - קצת יותר אכפת להם ממה שמנסה להציג אותם ההסתדרות.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת את זה למורים.

יפעת שאשא ביטון: במקום להכריז על סכסוך עבודה, יושבים ורואים מה עושים.

יפעת שאשא ביטון: כי אם ילד ייפול במגרש הכדורגל באמצע שיעור חינוך גופי וישבור שן או יקרה לו משהו, המורה שלו לא יגיד אני לא רופא, אני לא מטפל, תקראו למישהו שיטפל.

יפעת שאשא ביטון: הוא יעזור לו.

מיכאל פינטו: בהחלט.

מיכאל פינטו: בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: הגננת של אחי הגיעה עם השיניים שלו ביד כי הוא נפל.

יפעת שאשא ביטון: היא הגיעה עד לאמא שלי לעבודה, היא עזבה את הגן ועשתה את מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: היא לא אמרה לאף אחד לא שהגן הוא סיפור מלחמה ולא שזה לא אחריותה ושהיא לא בתפקיד.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו, יש דברים שאנחנו כמערכת, אנחנו כל הזמן אומרים ההורים צריכים להירתם, הסביבה צריכה להירתם – גם המורים הם שם ואני בטוחה שכל מורה שיראה שקורה משהו לאיזה שהוא ילד בסביבה שלו, הוא לא יגיד יפה בן דוד אמרה לי לא לקחת אחריות.

יפעת שאשא ביטון: הוא יטפל בילד.

מיכאל פינטו: ברשותך - - -

יפעת שאשא ביטון: אז במקום סכסוך עבודה בואו תשבו פה סביב השולחן ותגידו לי איך אנחנו ביחד עושים את המהלך הזה - - -

מיכאל פינטו: אנחנו נשמח להיות שותפים לתהליך ולעשות מהלך - - -

יפעת שאשא ביטון: בצורה הטובה ביותר.

מיכאל פינטו: ומהלך מתקן.

מיכאל פינטו: להיפך.

מיכאל פינטו: להגביר את מספר השעות ב-24 שעות לילד.

יפעת שאשא ביטון: ברור, כי זה נוח.

יפעת שאשא ביטון: כי יש לכם עוד כוח עבודה, עוד מישהו - - -

מיכאל פינטו: יום לימודים הוא 32 שעות.

יפעת שאשא ביטון: בוא, נו, באמת.

מיכאל פינטו: לא, חלילה.

מיכאל פינטו: להשגיח גברתי רק על הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אתה יכול לספר את זה למי שלא מכיר את המערכת, לא לי.

מיכאל פינטו: אני מכיר ואני חי בתוכה והיא משגיחה על הילדים וזו המחויבות.

דנית ברביבאי: מורה יכול לתת מענה ברגע כשקורה משהו, אבל זה לא אומר שזה פותר את המערכת מאחריות - - -

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית אנחנו לא פותרים אף אחד מהאחריות שלו.

מיכאל פינטו: לחלוטין.

מיכאל פינטו: זו האחריות של המדינה ושל המשרד כלפי הילדים הללו.

דנית ברביבאי: אבל גם אנשי חינוך אחראים לילדים.

מיכאל פינטו: לאורך כל הדרך וזה לא נאמר אחרת.

מיכאל פינטו: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מציעה שאנחנו נשב בשיח קצת אחר, בכלל יהיה נחמד אם השיח בהסתדרות המורים ישתנה.

מיכאל פינטו: בשמחה רבה.

קריאה: אני גם רוצה לדבר, ברשותך.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה רשימה של הורים.

יפעת שאשא ביטון: פורום הורים יישובים, בבקשה.

עדי מן: עדי מן, ועד גנים בפורום ועדי ההורים היישוביים.

עדי מן: אני אעלה כמה נקודות, חלקן כבר עלו פה, אז אני לא ארחיב.

עדי מן: קודם כל תודה רבה על הדיון החשוב הזה, על הרמת הדגל האדום.

עדי מן: כשיוצאים שוב פעם ומוציאים הנחיה מבלי לערב את כל הגורמים, מפילים איזה שהוא תיק וזהו, ופשוט זורקים אותו כמו שזורקים מצנח ממטוס.

עדי מן: זו לא פעם ראשונה שזה קורה וזה לא הנושא היחיד שזה קורה ממשרד החינוך.

עדי מן: דבר ראשון פיקוח גם בגנים וגם בבתי הספר על הכנסה של חומרים אלרגניים למקומות שבהם זה לא אמור להיות.

עדי מן: אנחנו דיברנו על הנושא של הזנה משותפת בגני הילדים וגם בבתי הספר, שזה איזו שהיא סוגיה שיכולה לתת, לפחות להפוך את המקום להיות סוג של סטרילי במקום שבו יש ילדים אלרגיים ולתת מענה.

עדי מן: לא שמעתי את הנושא הזה עולה.

עדי מן: הצוותים החינוכיים – איך אפשר לקבל הנחיות כאלה מבלי לערב אותם?

עדי מן: איך אפשר לקבל הנחיה שצוות חינוכי צריך לקחת אחריות על ילדים מבלי לערב אותם בכלל בדיונים האלה?

יפעת שאשא ביטון: נכון.

עדי מן: אני לא רואה לא גננות ולא מורים נמצאים בכל השולחנות העגולים האלה ומדברים את מה שנמצא על ליבם.

עדי מן: ועם כל הכבוד, אני חושבת שזה חוסר אחריות, כי בסופו של דבר מי שנמצא בשטח זה הם ולא אף אחד אחר.

עדי מן: לא אנחנו ולא משרד החינוך ולא משרד הבריאות.

עדי מן: אז זה דבר נוסף.

עדי מן: הסתדרות המורים – נעים מאד וטוב לי שהגעתם לפה היום.

עדי מן: אנחנו מנסים להשיג אתכם כבר כמה זמן, כדי במקום לאיים בסכסוכי עבודה ובהשבתות, לשבת ולדבר.

עדי מן: אז אני פה קוראת לפרוטוקול - - -

מיכאל פינטו: אנחנו נשמח ואני קורא לכם - - -

עדי מן: ההורים קוראים לכם לשיתוף פעולה בנושא שבו אנחנו יכולים לאחד כוחות ולהביא פתרונות לבעיה הזאת.

מיכאל פינטו: אנחנו נשמח לשיתוף פעולה מלא, בהחלט.

מיכאל פינטו: נשמח לשיתוף פעולה מלא.

מיכאל פינטו: בהחלט.

עדי מן: אז די לאיומים.

עדי מן: עוד שני דברים אחרונים.

עדי מן: אחד, אני חושבת שההורים חייבים להיות מעורבים בכל שינוי שנעשה בתחום הזה.

עדי מן: ההורים - - -

יפעת שאשא ביטון: עדי, ההורים ישבו פה סביב השולחן.

עדי מן: לא, אני לא מדברת על ההורים לילדים אלרגיים, אני מדברת על ההורים כולם.

עדי מן: הסוגיה של ילדים אלרגיים חייבת לבוא לפתחם של כל ההורים כדי שיבינו מה המשמעות של שיתוף פעולה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, נכון וזה דובר וזה גם הופיע בסיכום של הדיון הקודם ובהמלצות.

עדי מן: נכון, זה עלה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה מה שמרגיז – שאנחנו נגענו בדברים ברחל בתך הקטנה ובסופו של דבר הוציאו איזה שהוא בלון בשביל עוד איזו שהיא כותרת שהיא בטוח לא עשתה טוב גם למי שחשב שזה יעשה לו טוב, ואנחנו מוצאים את עצמנו היום יושבים כאן באיזה שהוא סטרס ובצדק.

יפעת שאשא ביטון: כי דברים כאלה לא עושים בצורה חד צדדית.

עדי מן: נכון.

עדי מן: ושורה אחרונה בנושא של ההורים, שבסופו של דבר מעבירים את כל המידע הזה לילדים שלהם.

עדי מן: התגובות החברתיות לילדים אלרגיים לא פעם הופכות להיות מסכנות חיים בעצמן, מבלי אלרגניים בסביבה.

עדי מן: ולכן גם ההסברה להורים על איך לקבל את השונה ואיך להכניס את הדבר הזה, שיהיה דבר שהוא מקובל, חלק מהחיים של כולנו.

עדי מן: זו עבודה של משרד החינוך ביחד עם ההורים ויחד עם הצוותים החינוכיים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עדי.

יפעת שאשא ביטון: אז אני חושבת שזו הזדמנות, אנחנו ניתן לסילבי בן אבו לדבר, כי זה מתחבר גם לדברים שלך.

יפעת שאשא ביטון: אני נותנת להורים את הבמה באהבה גדולה, אבל תהיו קצרים כי אנחנו נצטרך לסיים ואני לא רוצה שמישהו פה לא יקבל את ההזמנות.

ורדית ליבוביץ: סליחה, את מגיעה גם לגיל לידה עד שלוש?

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהדיון.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הוא משולב.

ורדית ליבוביץ: כי אתם לא כל כך נוגעים ואני רוצה להתייחס.

ורדית ליבוביץ: אני מויצ"ו ואני רוצה להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אין שום בעיה.

יפעת שאשא ביטון: ברוכים הבאים ויצ"ו.

יפעת שאשא ביטון: איפה הייתם כל השנה?

ורדית ליבוביץ: אני הייתי בחלק מהישיבות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בבקשה סילבי.

סילביה בן אבו: אוקיי, אני סילבי, אני אמא לתאומות אלרגיות בנות 8.5 שנים.

סילביה בן אבו: אמרנו לא נציין שמות.

סילביה בן אבו: בתי לומדת בכיתה ג', היא נושאת אלרגיה מסכנת חיים לחלב, שומשום וביצים, מולטי אלרגית.

סילביה בן אבו: רמת הרחה פלוס נגיעה.

סילביה בן אבו: אני מאד אשמח לדעת ככה מול משרד החינוך, איך יכול להיות דבר כזה שהבת שלי, שלושה ילדים תקפו אותה בחצר בית הספר.

סילביה בן אבו: שני ילדים מחזיקים לה את היד בכוח, השלישי מנסה לדחוף לה שוקולד בפה.

סילביה בן אבו: בנס גדול ילדה בכיתה ה' עברה והבת שלי מאד מוכרת בבית הספר, יודעים שהיא אלרגית ואז היא צרחה – למה?

סילביה בן אבו: אתם תהרגו אותה, מה אתם עושים?

סילביה בן אבו: איך יכול להיות שבחצר בית הספר לא תהיה השגחה לא של שומר, לא של מורה, לא של סייעת, לא של אף אחד אחר.

סילביה בן אבו: ואתם עכשיו מדברים פה על סייעות רפואיות, להוריד סייעות רפואיות.

סילביה בן אבו: אתם לא מבינים כמה זה דבר מסוכן.

סילביה בן אבו: אני רוצה גם להתייחס לזה ששנה שעברה הבת שלי, אותה ילדה, התמוטטה למנהלת בת הספר בידיים ממסטיק שהביאו לילדה שלי ואמרו לה קחי, תאכלי.

סילביה בן אבו: ממסטיק.

סילביה בן אבו: מסתבר שזה בסוף לא היה מסטיק, זה היה שוקולד חלב.

סילביה בן אבו: היא חטפה שוק, שאם לא הייתה שם סייעת רפואית שהזריקה לה בזמן, שכבר היא קיבלה בצקת על הלשון וכבר נחסמו קנה הנשימה.

סילביה בן אבו: הפרמדיק, כמובן מיותר לציין שהוא טס איתה לשערי צדק ובתוך מד"א היא קיבלה עוד זריקת אפיפן.

סילביה בן אבו: כשהיא הגיעה לבית החולים זה לא הספיק שני מזרקים.

סילביה בן אבו: את המזרק השלישי היא קיבלה אחרי שעה וחצי.

סילביה בן אבו: אז איך יכול להיות שצוות חינוכי ייקח פה אחריות על ילדים אלרגיים, שלפעמים גם מזרק אחד לא עושה את העבודה.

סילביה בן אבו: הכתובת כתובה פה על הקיר.

סילביה בן אבו: תמנעו את האסונות האלה.

סילביה בן אבו: אנחנו לא רוצים לקבל ילדים בסדין לבן, אנחנו רוצים לקבל ילדים בריאים ולא בגלל סכסוך כספי או תקציבים זה צריך לעניין אותנו.

יפעת שאשא ביטון: סילבי תודה רבה.

סילביה בן אבו: אנחנו רוצים ילדים בריאים.

יפעת שאשא ביטון: סילבי תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחדד רגע בנקודה הזו של מה שהעלתה סילבי ומתחבר בעצם למה שעדי אמרה וזו גם סוגיה שעלתה כאן, זה כל העניין של ההתמודדות של הילדים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן מדברים על קבלת האחר והשונה ואיך אנחנו מתנהגים.

יפעת שאשא ביטון: כשזה מגיע למאני טיים אנחנו לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באמת יודעים להתמודד עם זה וזה רק מראה – כל מה שאתם שומעים כאן ואנחנו תיכף נשמע עוד – מעיד על המורכבות של הטיפול ושל הצורך בהתאמה של המערכת.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק מזרק האפיפן וזה לא רק ההכשרה של הצוותים, וזה לא רק הכשרת הלבבות של ההורים וזה לא רק הניקיון של בית הספר מכל האלרגניים.

יפעת שאשא ביטון: זה גם ההיבטים החברתיים ואם אנחנו נשב ונשמע עוד אז אנחנו נבין שזה עוד נדבכים.

יפעת שאשא ביטון: לכן ההחלטה החד צדדית הזאת היא מאד מאד מקוממת ואני באמת רוצה לקוות שאנחנו נצא היום מהדיון כשאנחנו מסוגלים להחזיר את הגלגל אחורה למה שסיכמנו בדיון האחרון ולנסות ולהמשיך משם.

סילביה בן אבו: יש גם אנשים שהם לא מוסרים ואנושיים.

יפעת שאשא ביטון: ליאת קריאף.

יפעת שאשא ביטון: בלי שמות.

יפעת שאשא ביטון: את מציינת פה את השם של הבת, אז לא, בסדר?

ליאת קריאף: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: ובקצרה, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: תשתדלו לא לחזור על דברים שנאמרו.

ליאת קריאף: היי.

ליאת קריאף: אני ליאת, אמא לילדה אלרגית ברמה של סכנת חיים לביצים.

ליאת קריאף: אני סייעת רפואית של הילד שאמא שלו פה, של עוד ילד עם אלרגיה בכיתה א'.

ליאת קריאף: יש פה כמה דברים שלדעתי לא כל כך היו נכונים, כי ילדים בגן – ולפחות זה מה שקורה אצלנו בחיפה – מגיל 3 הסייעת נמצאת בכל דקה שהוא נמצא בגן.

ליאת קריאף: אני עם הילד האלרגי נמצאת בכל שנייה בבית ספר כשהוא נמצא.

ליאת קריאף: אני לא דבוקה אליו, אני לא צל שלו, אני משגיחה.

ליאת קריאף: הוא תמיד במרחק ראייה ממני.

ליאת קריאף: אני תמיד רואה אם מישהו מגיע עם כריך לחצר שאסור, או עם כל דבר אחר.

ליאת קריאף: ההשגחה היא מאה אחוז השגחה.

ליאת קריאף: העניין הוא שבכיתה ב' - ופה לדעתי גם הבעיה שלנו - שמורידים את השעות של הסייעות.

ליאת קריאף: אנחנו לא יודעים איך להתמודד עם זה.

ליאת קריאף: הילדה שלי עולה בשנה הבאה לכיתה א'.

ליאת קריאף: ילדה שלא מכירה, קטנטונת שלא מכירה את המקום.

ליאת קריאף: את השירותים היא לא מכירה.

ליאת קריאף: איך אתם רוצים שהיא תגן על עצמה או תשמור על עצמה?

ליאת קריאף: זה ילדה שברמה של נגיעה חוטפת ומתחילה לפרוח.

ליאת קריאף: מי ישמור עליה?

ליאת קריאף: מי יפקח?

יפעת שאשא ביטון: היום יש לה סייעת?

ליאת קריאף: היום יש לה סייעת.

ליאת קריאף: היא שנה שלישית עם סייעת צמודה.

ליאת קריאף: אני סומכת עליה בעיניים עצומות.

ליאת קריאף: כמו שסומכים עלי שאני שומרת על הילד בכל שנייה שהוא בבית הספר.

ליאת קריאף: מן הסתם זה עוד כוח עזר - - -

קריאה: מי רוצה להוריד את השעות, לא הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע, מן הסתם זה עוד כוח עזר במה?

ליאת קריאף: זה עוד כוח עזר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק הסיפור.

מיכאל פינטו: כוח עזר להשגחה התכוונת?

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה כוח עזר.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, היא מתכוונת למערכת.

ליאת קריאף: לא, לא - - -

מיכאל פינטו: לא, בואו ניתן לה לסיים לומר.

מיכאל פינטו: כוח עזר למה?

מיכאל פינטו: להשגחה על הילדים או ללמד?

ליאת קריאף: זה כוח עזר להכל.

ליאת קריאף: זה לא ללמד.

מיכאל פינטו: תודה רבה.

מיכאל פינטו: תודה רבה על - - -.

מיכאל פינטו: זה לא ללמד רבותי.

מיכאל פינטו: כוח עזר להשגחה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני יודעת מה קורה עם הסייעות בתוך המערכות, בואו.

יפעת שאשא ביטון: אני יודע מה הם עושים עם זה.

מיכאל פינטו: היא דיברה על השגחה.

ליאת קריאף: זה מרצון מלא.

ליאת קריאף: אף אחד לא דורש מאיתנו שום דבר.

ליאת קריאף: אני רוצה להגיד עוד דבר.

ליאת קריאף: יש עוד ילדה בבית הספר שמשום מה עוד לא עלו על מה סיבת האלרגיה, אבל זה קורה לה רק בטווח בית הספר.

ליאת קריאף: אם היא מתחילה לפרוח, אני בתור סייעת אסור לי לעשות לה כלום.

ליאת קריאף: אסור לי להזריק לה.

ליאת קריאף: איפה ההיגיון פה?

יפעת שאשא ביטון: בדיוק, שזה מה שאני מנסה להגיד לכם.

יפעת שאשא ביטון: במציאות הנוכחית היום בבתי הספר אין היגיון ואנחנו מנסים להסדיר את ההיגיון הזה, רק שמישהו החליט באמצע הדרך לעשות איזה שהוא ספין והביא את כולנו לכאן כדי להתחיל את הכל מחדש.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

ליאת קריאף: הילדים הם קטנים והם לא יכולים לבד.

ליאת קריאף: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ליאת.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה ברור לגמרי ואגב אנחנו כבר היינו בדיונים שבהם שמענו הורים וניהלנו את זה רגע לפני שנכנסנו לתהליך המקצועי.

יפעת שאשא ביטון: שירה שטייניץ, בבקשה.

שירה שטייניץ: שלום.

שירה שטייניץ: אני עצמי אמא לילד עם אלרגיות, חלב, בוטנים, דגים.

שירה שטייניץ: הילד שלי מסיים כיתה ב' אחרי 3 שנים עם סייעת צמודה.

שירה שטייניץ: אני רוצה לספר לכם שעל אף שיש לו סייעת צמודה השנה, הילד שלי כבר קיבל פעמיים תגובות ופעם אחת תגובה נוספת בשעה שהסייעת לא הייתה, כי היא עוזבת בשעה אחת בצהריים ויש עוד שעה שהוא נשאר בבית הספר בלי סייעת.

שירה שטייניץ: ומשום מה בית הספר החליט דווקא בשעה הזאת לעשות את סדר ט"ו בשבט והמורות שכחו שלילדים אסור להביא עוגיות עם חמאה.

שירה שטייניץ: ואילולי אני קלטתי פתאום, בלי שאף אחד אמר לי, למרות ששאלתי והתקשרתי וביקשתי לדעת מתי עושים סדר ט"ו בשבט, באיזו שעה, באיזה יום, אילולי אני לא הייתי מבינה באותו יום שהילד שלי כרגע נמצא בסדר ט"ו בשבט, לאחר שהסייעת כבר הלכה הביתה ובית הספר לא ידע להגיד לי את זה בזמן, כי הוא קצת בלגניסטי, על אף שהוא בית ספר מצוין, ולא הייתי מגיעה לשם כשהמורות והילדים יושבים ומוציאה את העוגיות, אני לא יודעת מה היה קורה.

שירה שטייניץ: לכן אני יודעת שיש חורים, גם כשיש סייעות יש חורים כל הזמן ואני כאמא מגלה את החורים האלה.

שירה שטייניץ: לפעמים בדיעבד.

שירה שטייניץ: למשל היום, בשביל להיות כאן, הילד שלי נמצא בבית הספר בלי סייעת, היא נמצאת היום בהשתלמות והמחנכת בשיחות איתי כבר יומיים איך היא הולכת לתת מעטפת לילד ולשמור עליו גם בהפסקות, למרות שהסייעת לא נמצאת.

שירה שטייניץ: אז עכשיו קודם כל אני כמובן דואגת מה קורה בשנים הבאות שהילד שלי לא זכאי לסייעת.

שירה שטייניץ: ואני רוצה להגיד דבר נוסף.

שירה שטייניץ: הבעיות החברתיות, הרגשיות שהילד שלי חווה, שהילדים בכיתה חווים בעקבות האלרגיה שלו, התקלות שאני כאמא נתקלת בהן מול הורים אחרים, מול המנהלת ומול הצוות, אני זקוקה בזה לעזרה, אני זקוקה בזה לתמיכה, אני זקוקה בזה לעוד הורים שיהיו יחד איתי.

שירה שטייניץ: אני למשל הייתי מאד שמחה אם במקום שהילד שלי יהיה היחיד בבית ספרו, יהיו עוד 10 ילדים עם אלרגיות למזון בבית הספר הזה ואז ביחד אנחנו היינו יכולים לדאוג לתת תמיכה לילדים.

שירה שטייניץ: שעות יועצת מוגברות, שעות פסיכולוגית מוגברות.

שירה שטייניץ: היום בחוזר מנכ"ל למשל כתוב שצריך לתת שעות פסיכולוג או ייעוץ פסיכולוגי ועזרה לילד.

שירה שטייניץ: המנהלת אומרת לי אז מה אם כתוב?

שירה שטייניץ: אין לי שעות פסיכולוגית.

שירה שטייניץ: אני לא יכולה לתת לו.

שירה שטייניץ: אז מה אם כתוב?

שירה שטייניץ: אין לי כוח מולה ואני לא יכולה.

שירה שטייניץ: אני רוצה שתבינו עוד דבר, אני כאמא צריכה לשמור על מערכת יחסים טובה עם הצוות ועם המנהלת לשש שנים.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה כבר לא רפואי, זה חינוכי.

שירה שטייניץ: אני לא הולכת להתלונן עליהם על כל מיני דברים.

שירה שטייניץ: אני לא הולכת להתלונן ואין מי שיפקח חוץ ממני.

שירה שטייניץ: אני לא רוצה להיות טרבל מייקרית כזאת שהמנהלת והצוות מפחדים ממני כבר, כי אני הולכת להרים את בית הספר ולהתלונן למפקחת.

שירה שטייניץ: עכשיו גם אין לי כתובת להתלונן.

שירה שטייניץ: אין מישהו שהתפקיד שלו - - -

יפעת שאשא ביטון: אם זה מה שיעזור לבית הספר ללכת במסלול שהוא צריך ללכת בו, אז אין ברירה.

יפעת שאשא ביטון: כי היום זה הילד שלך ומחר זה ילד אחר ויש פה - - -

שירה שטייניץ: נכון, נכון.

שירה שטייניץ: אבל צריך שיהיה איזה שהוא מנגנון פיקוח של משרד החינוך, שהוא ספציפי לאיך בתי הספר מתארגנים לילדים האלה עם אלרגיות.

שירה שטייניץ: אז אני רוצה לקרוא פה קריאה.

שירה שטייניץ: אני רוצה להציע רעיון ולחשוב עליו ביחד.

שירה שטייניץ: האם אפשר לקחת את הילדים האלה עם האלרגיות ובמקום שהם יהיו מפוזרים בבתי ספר שונים, במקום שהילד שלי ירגיש כל כך מוזר - - -

יפעת שאשא ביטון: זה כבר דיון שעלה כאן ודיברנו בו גם לגבי הגנים וגם בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא ניצור גטאות של ילדים אלרגיים.

שירה שטייניץ: לא גטאות, ביחד עם ילדים אחרים.

שירה שטייניץ: לצרף אותם.

שירה שטייניץ: הילד שלי לא ירגיש מצורע יותר, הוא לא ירגיש מוזר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לתת לכל ילד את הזכות להגיע לבית הספר שאליו הוא שייך ולא להגיד לו לא, אתה תלך לבית ספר אחר כי שם יש אלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את מה שאת אומרת.

יפעת שאשא ביטון: זה נושא שעלה כאן בעיקר בקשר לגנים.

שירה שטייניץ: אני חושבת שאי אפשר להגיד לו לא ללכת, אבל אם אני כהורה ואולי עוד כמה מאות הורים כמוני יבחרו בזה ויגידו זה כוח לשים את הילדים שלנו ביחד, זה נותן לי תמיכה להורים, תמיכה לילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר סיפור אחר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שרון.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לחדד פה איזו שהיא נקודה שעלתה ואני אמרתי את זה בדברי קודם לכן.

יפעת שאשא ביטון: העניין של החורים שקיימים במערכת.

יפעת שאשא ביטון: זה שוב מחזיר אותנו למקום שאם המערכת לא מותאמת ואם המורים לא מודעים ואם המורים לא שם, לא כי הם אנשי רפואה, הם לא, אבל גם ההורים האחרים הם לא רופאים ולא סייעות רפואיות וכשיש מסיבת יום הולדת אצל אחד מהם ויש תקשורת, אז אנחנו מצפים שתהיה ערנות.

יפעת שאשא ביטון: הם הרבה פעמים גם מגלים באמת את הנכונות והם מתקשרים והם מבררים – מותר לו לאכול ככה, מותר לו לאכול אחרת והם לא רופאים.

מיכאל פינטו: נכון.

יפעת שאשא ביטון: הם גם לא חייבים אגב וגם אין להם אחריות, אבל הם בני אדם.

יפעת שאשא ביטון: וככה גם אנשי החינוך שלנו.

מיכאל פינטו: יש נהלים ברורים בבתי ספר לימי הולדת.

יפעת שאשא ביטון: ולכן חשוב בתהליך כזה – ואני לא ארפה – שגם הצוותים החינוכיים בתוך בתי הספר יהיו מגויסים ויהיו חלק מהמהלך הזה, כי בלי זה לעולם לא נוכל לתת באמת פתרון לילדים.

מיכאל פינטו: כולנו נהיה יד אחת בעניין הזה לטובת הילדים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אשר - - -

שירה שטייניץ: אני רק רוצה להציע דבר אחרון, שתהיה תכנית חינוכית מקיפה.

שירה שטייניץ: שתיכתב תכנית חינוכית לפי הגילאים השונים, שאפשר יהיה להעביר קורסים לכיתות, לילדים ולמחנכים - - -

יפעת שאשא ביטון: בהיבטים החברתיים.

שירה שטייניץ: לעזור להם להתמודד עם זה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חברה הכנסת אשר.

יעקב אשר: כן, אני מתנצל שהגעתי מאוחר.

יעקב אשר: באתי מדיון בנושא של חינוך מיוחד, דיון סוער מאד.

יעקב אשר: אני רוצה קודם כל להצטרף לעמדה שלך וגם שוחחנו על זה, גברתי יושבת הראש, בשבוע שעבר.

יעקב אשר: אני קודם כל חושב שאי אפשר לבוא ולהיות מופתעים פתאום שמודיעים משרדים כאלה ואחרים, שהם מסירים את ידיהם מעניין מסוים, בלי שאין שום פתרון עדיין, פתרון מובנה, מערכתי, עמוק, שגם נוגע בנפשו של הילד.

יעקב אשר: כי אני חושב שמה שאמרה מקודם הסייעת בחיפה, שהיא גם אמא, היא התכוונה היא נותנת לא רק עזרה, אלא גם עזרה לילד עצמו, כי לפעמים הילד גם צריך את הפוש יותר מילד אחר, כי הוא מרגיש שהוא שונה כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: בוא לא נפרש אחד את השני.

יפעת שאשא ביטון: בוא נשאיר את זה ככה.

יעקב אשר: אני כן מפרש את זה, כי אני קצת מכיר את הדברים האלה.

יעקב אשר: אני הייתי ראש עיר, הייתי מנהל אגף חינוך, אני מכיר את הנושאים האלה ושמעתי את הצוותים בעניין הזה.

יעקב אשר: אין ספק שכל עוד שלא תהיה הסדרה, אסור לנו בשום פנים ואופן לתת יד להחלטות חד צדדיות ובזה אנחנו עומדים מאחורייך בעניין הזה באופן מלא.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו את זה, כן.

יעקב אשר: אני חושב שגם בהחלטות של היישום – ואם נגיע להסדרות האלה – אפשר גם לבחון דברים.

יעקב אשר: אני חושב שיש הבדל גדול בין כאלה ילדים לבית ספר, מבחינת אפשרויות הכשרת כוח אדם מספיק, בגלל שאתה לא יכול להכשיר את המורה של אותו ילד בכיתה דווקא, בגלל שקודם כל הן מתחלפות ויש - - -

מיכאל פינטו: זה גם לא התפקיד שלה.

יעקב אשר: וזה גם לא התפקיד שלה.

מיכאל פינטו: לחלוטין.

יעקב אשר: ואתה צריך לבוא עם משהו הרבה יותר נכון וחכם לעשות.

יעקב אשר: הילדים הם יותר בוגרים.

יעקב אשר: אמנם לא מספיק עדיין, אבל הם יותר בוגרים וכבר יודעים טיפה גם לשמור על עצמם, אבל עדיין צריכים את הפיקוח.

יעקב אשר: בגני הילדים זו אחרת לגמרי.

יעקב אשר: זאת אומרת יכול להיות שגם אם נלך על איזו שהיא רפורמה בעניין הזה, היא צריכה להיות הדרגתית.

יעקב אשר: היא צריכה להית נכונה ומתאימה למציאות הזו.

יעקב אשר: אני נגד גטאות – כמו שקראת להם – לילדים אלרגיים.

יעקב אשר: זה דבר רע מאד.

היידי מוזס: זה לא נקרא גטאות.

יעקב אשר: לא, סליחה.

יעקב אשר: לקחנו את ההקצנה של זה, אבל זה עושה משהו אחר.

יעקב אשר: זאת אומרת דווקא בגלל שדיברת על ההיבטים הפדגוגיים או הנפשיים של הילד, זה עוד יהיה הרבה יותר גרוע אם הוא יהיה רק בחברה כזאת, יהיה לו קשה מאד בחיים בהמשך הדרך, לדעתי ואני לא פדגוג עם תעודות, אני רק אדם שבא מהחיים.

יעקב אשר: אני חושב שקודם כל לגבי השנה הזאת, צריך שלא יהיה שינוי ולתת מה שצריך לתת כרגע.

יפעת שאשא ביטון: לא, שיהיה שינוי, לא בסייעות, אבל שיהיה שינוי, שהמערכת תתחיל להתארגן על עצמה.

יעקב אשר: אם היא תתחיל להתארגן, לאט לאט אפשר להיפרד מחלק מהסייעות.

יעקב אשר: יכול להיות שבבתי ספר כן, בגני ילדים בגיל יותר קטן פחות, בגיל אחר.

יעקב אשר: אוקיי, נגיע לשם, נחצה את הגשר הזה ואני מקווה שמשרד החינוך יעשה את בשום שכל.

יעקב אשר: אבל ודאי שכרגע חייב להיות ברקס על המהלך של הפסקת התקצוב והתחלת מהלך של משרד החינוך.

יעקב אשר: גברתי, אני מציע שהתכנית שלהם, לפני שתיושם, תגיע לדיון פתוח לציבור, שתגיע לכאן לוועדה, לוועדות אחרות מה שצריך, אני לא יודע, אני לא פורמליסט בעניין הזה, אבל שאנחנו נשזף בה את עינינו, אנחנו והציבור כולו, כדי שנוכל להגיע בסוף לתוצאה הטובה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אשר.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שכמה יקפצו פה, אז תעשו את זה בשקט, כי זה קצת לא פופוליסטי, אבל צריך גם להגיד את האמת.

יפעת שאשא ביטון: בגנים לפעמים יותר קל לשמור באשר בבית הספר, מהסיבה הפשוטה – ורק מי שמכיר את המערכת יודע להגיד את זה – גם בגלל מספר הילדים - - -

יעקב אשר: כשיש סייעת יותר קל לה.

יפעת שאשא ביטון: לא, גם בלי.

יפעת שאשא ביטון: בגלל שהארוחות שם מבוקרת, שאתה נמצא באותו חדר.

יפעת שאשא ביטון: זה לא ילדים שמסתובבים לך בחצר בית הספר או פתאום ילד בא לו לאכול סנדביץ', אז הוא לוקח.

יפעת שאשא ביטון: השליטה היא אחרת, אבל אני לגמרי מסכימה איתך, כן, בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו את זה גם בתחילת הדיון, אי אפשר לעשות את זה בזבנג וגמרנו.

יפעת שאשא ביטון: לא מוציאים סייעות ואחר כך עושים תהליך.

יפעת שאשא ביטון: עושים תהליך ואחר כך מוציאים סייעות.

יעקב אשר: אני חולק עלייך, למרות שזה בסדר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה בסדר, מותר לך.

יפעת שאשא ביטון: אמרת, אתה לא - - -

יעקב אשר: בגיל 3 ובגיל 4 מנגנוני ה - - -, הם לא מודעים לזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מוזמנים להיות חלק מהדיונים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נחדש אותם מהתחלה, אבל - - -

יעקב אשר: הילד מצא סוכרייה שהיא חלבית, אז הוא - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי - - -

קריאה: אין כניסה של - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו סולחים למי שלא מכיר את המערכת החינוכית.

יפעת שאשא ביטון: הערנו את זה רק לפרוטוקול כדי שלפחות נהיה הוגנים והגונים.

יפעת שאשא ביטון: רחלי הכהן, המועצה לשלום הילד, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: לא כולם יוכלו לדבר, אנחנו עוד 10 דקות סוגרים.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

קריאה: אני חושב בתור חובש, שחשוב מאד שמשרד הבריאות יבינו, בתור אחד ששם את השמיכה על ילד.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

רחלי הכהן: אז קודם כל אני רוצה להצטרף לדברים שנאמרו פה.

רחלי הכהן: אנחנו יושבים פה דיונים על גבי דיונים במשך יותר משנה, זה באמת משהו שהתחיל פה בוועדת החינוך ועבר לפה ואנחנו פשוט נדהמו לשמוע מאמצעי התקשורת על הדבר הזה.

רחלי הכהן: זאת אומרת מן הראוי שגם אם הייתה מתקבלת החלטה לא היינו שומעים עליה מהתקשורת, גם אם היא הייתה חד צדדית.

רחלי הכהן: זה כשלעצמו מבחינתי מדהים וזעזע אותנו.

רחלי הכהן: מעבר לזה, על אף ההוראות של חוזר המנכ"ל, שבתחילת השנה, כשקיבלנו את ההוראות על הסביבה הסטרילית, על שיתוף של הורים לתלמידים ושל מורים, דברים שהם באמת משמעותיים ושהם חשובים.

רחלי הכהן: על אף ההוראות האלה בסופו של דבר המצב בשטח הוא ממש לא מוטמע ולא קרוב לזה.

רחלי הכהן: אנחנו מקבלים פניות כל הזמן.

רחלי הכהן: מתחילת השנה ועד עכשיו הפניות ממשיכות לזרום בהקשר הזה על בעיות שקיימות ולא יכול להיות שבבת אחת, תוך תקופה כל כך קצרה, פשוט יוסרו כל הסייעות.

רחלי הכהן: אין שום אפשרות בשטח, מהמצב שאנחנו חשים, מהפניות שמגיעות אלינו, שזה באמת יישום בלו"ז הזה.

רחלי הכהן: זה משהו שלא יקרה.

רחלי הכהן: לכן אנחנו דורשים בהקשר הזה ממשרד החינוך קודם כל לחזור בו מההחלטה לפחות, עד שנראה שבשטח הדברים מתחילים להיטמע.

רחלי הכהן: מעבר לזה גם לציין ולהזכיר את מה שיושבת ראש הוועדה אמרה מקודם בהקשר הזה שיהיו ילדים שבכל מקרה על הקצה ויצטרכו למצוא להם פתרון.

רחלי הכהן: ולכן הביטול הגורף הזה לא הגיוני ולא אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רחלי.

יפעת שאשא ביטון: רויטל, אמרת שיש לך רעיון, אז ישר לרעיון.

רויטל ליפמן שמר: זה יהיה קצר, כן.

רויטל ליפמן שמר: בהמשך למה שאמרנו, צריך להיות פה מבחן המעשה.

רויטל ליפמן שמר: אני מצטרפת למה שאמרה הגברת מהמועצה לשלום הילד.

רויטל ליפמן שמר: ריבוי המקרים שמגיעים אלינו מצריך איזה שהוא מדד.

רויטל ליפמן שמר: זאת אומרת ככל שיהיו פחות תלונות ויותר הטעמה בשטח של הנוהל הקיים כהתחלה, זה יכול להיות איזה שהוא סמן שאולי בעתיד אפשר יהיה לדבר גם על דרך אחרת.

רויטל ליפמן שמר: לגבי העניין של הדמות שצריכה לתת סיוע בבית ספר, צריך לחשוב רחב ולא בפינג פונג בין המשרדים.

רויטל ליפמן שמר: זה צריך לתת מענה רפואי דחוף.

רויטל ליפמן שמר: זה צריך לתת גם ברמה של ההדרכה של ההורים והתלמידים וקהילת בית הספר.

רויטל ליפמן שמר: אז המענה צריך להיות מעבר רק לסייעת הפרטית שצריך כרגע לדבוק לפחות בסטאטוס קוו פלוס מקרים מיוחדים.

רויטל ליפמן שמר: לגבי הקיץ הקרב ובא, קייטנות ופעילות חוץ בית ספרית, בקיצור הרעיון של סייעת יחידה או לכמה כיתות גן או כמה כיתות בית ספר לא רלבנטי.

רויטל ליפמן שמר: צריכה להיות הצמדה לילדים שצריכים את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז לא הבנתי איפה הרעיון החדשני שלך, כי סייעות כרגע יש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מתקדמים - - -

רויטל ליפמן שמר: אנחנו ניתן פה תקופת ניסיון של שנה וחצי שנתיים, שהמערכת תראה שהיא מטמיעה את הנהלים ואת היכולת שלה לעמוד בפני בעיות של הורים לילדים אלרגיים ו - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב, זה בעצם כל מה שאמרנו, רויטל.

יפעת שאשא ביטון: זה כל מה שאמרנו, שאנחנו צריכים לעשות את התהליך.

יפעת שאשא ביטון: לא שנתיים, אנחנו צריכים לעשות את התהליך במהלך השנה הקרובה ולאט לאט לשחרר החוצה את הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שצריך להיות ולא מה שהציעו.

רויטל ליפמן שמר: הקטע הוא באישיות או בתפקיד של מי שייתן - - -

היידי מוזס: מי ישחרר?

היידי מוזס: מורה ל-40 תלמידים יכולה לטפל בילד אלרגי?

יפעת שאשא ביטון: היא לא צריכה לטפל בילד האלרגי.

היידי מוזס: אז מה היא אמורה לעשות?

רויטל ליפמן שמר: באישיות או בתפקיד של מי שייתן את העזרה.

רויטל ליפמן שמר: זה לא רק הסייעות הרפואיות, אלא צריך גם במקביל, כמו שאמרה חברת הכנסת ורבין - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נסיים עם הורה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה עוד רשימה גדולה של הורים.

יפעת שאשא ביטון: מראש אני מתנצלת בפני אלה שאנחנו לא מספיקים להגיע אליהם.

ורדית ליבוביץ: ולא דיברנו על לידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: היה וגם וגם.

ורדית ליבוביץ: לא אמרנו מילה על - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: היה גם וגם.

יפעת שאשא ביטון: היו דיונים שעסקנו רק בלידה עד שלוש ובסוף נתנו למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: זה הכל שאלה של מה נפח הדיון מבחינת הצורך הדחוף, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אני אתן מילה לגבי לידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לנציג המשרדים לדבר, לחגי ואנחנו נסיים עם הורה ואנחנו צריכים לסגור את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: חגי, אתה רוצה לעדכן אותנו פה?

יפעת שאשא ביטון: אתכם אנחנו כבר אחרי הקרייסס.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לפני כמה?

יפעת שאשא ביטון: ארבעה-חמישה חודשים, אולי קצת יותר, ישבנו כאן באותה סיטואציה עם לידה עד שלוש, כשהחלטתם באופן חד צדדי להוציא את הסייעות ובסופו של דבר השארנו אותן עד סוף השנה כדי לקיים תהליך מסודר של הדרכות עם כל גורמי המקצוע ורק אז לצאת למהלך הזה.

יפעת שאשא ביטון: נשמח לקבל עדכון ממך.

חגי פורבס: כמו שאמרתי אנחנו התחלנו בתהליך ההדרכות.

חגי פורבס: לדעתנו מדובר בקצב מאד מאד מהיר.

חגי פורבס: אנחנו בארבעה חודשים ביצענו הדרכות ב-650 מסגרות ליותר מ-2,000 אנשי צוות.

חגי פורבס: אנחנו מכניסים תכניות לימודים לקורסים של מד"א, שהמעונות מחויבים לעבור בכל פרק זמן של שנה או שנתיים.

חגי פורבס: אנחנו במגעים, אנחנו מדברים עם משרד הבריאות בנושא חלוקת מזרקי אפיפן בכל המעונות, לא רק במעונות שיש בהם ילדים עם אלרגיות.

חגי פורבס: יש עוד איזה סיפור של המרשם וזה צריך להיות תרופה בלי מרשם וכאלה, זה תהליכים טכניים מול משרד הבריאות גם במנגנון של ההפצה והחלוקה, אבל זה ממומן על ידי האגף ואנחנו בכל הכוח לתת מענה כמה שיותר מכיל ולא במישור של הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: צריך לומר שבלידה עד 3 המענה של הסייעות בכלל היה מגוחך – שעתיים ביום, שזה בדיוק כמו שאין.

אסתי אשל: זה מגוחך שמחלקת הרווחה הייתה צריכה לתת מענה עוד יותר.

יפעת שאשא ביטון: יופי אסתי, בואי נפתח את הכל מחדש, כי כבר גם ככה אנחנו פותחים את משרד החינוך, אז גם.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אנחנו לא באמת נעשה את זה.

ורדית ליבוביץ: לא, אבל אני רוצה רגע להרים דגל למה שחגי אמר.

יפעת שאשא ביטון: תיארתי לעצמי שאם את פה את בשביל להרים דגל.

ורדית ליבוביץ: לא, לא.

ורדית ליבוביץ: אלף באמת אנחנו-.

ורדית ליבוביץ: אני ורדית מוי"צו.

ורדית ליבוביץ: אנחנו באמת נותנים גב לנושא ההדרכות ובאמת הצוותים קודם כל מציינים לטובה את הרמה הגבוהה של ההדרכות האלה והם אומרים שזה נותן להם הרבה ידע בנושא הזה.

ורדית ליבוביץ: הם מאד חוששים מהקטע שהם יצטרכו להזריק בפועל.

ורדית ליבוביץ: אנחנו דיברנו פה בעבר שבאמת הדגש צריך להיות מושם על המניעה ואני ראיתי פה שארגון יהל כתב איזה שהוא מסמך בנושא מניעה.

ורדית ליבוביץ: אף אחד לא דיבר איתי בויצ"ו, שאני אחראית על 180 מעונות, איך אנחנו הולכים לבנות את תכנית המניעה והאחד בספטמבר זה מחר בבוקר.

חגי פורבס: אבל למה את - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז תיכף נעמה תענה לך על זה, אבל אני רוצה לשאול אותך, אתם קיבלתם סייעות שעתיים ביום.

יפעת שאשא ביטון: מה עשיתם בכל שש השעות האחרות?

ורדית ליבוביץ: תראי, קודם כל כמעט תמיד במעון או בכיתה, לצערי הרב אין ילד אלרגי אחד ואז יש ילד אלרגי אחד ועוד ילד אלרגי אחד, זה כבר ארבעה.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל אם הם באים הן לא עושות לפי שעות.

ורדית ליבוביץ: אבל גם השעתיים האלה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, בואו, תנו קצת קרדיט למי שישב פה וניהל את כל הדיונים.

יפעת שאשא ביטון: הרי זה לא באמת מה שהיה שם.

יפעת שאשא ביטון: מה שאני מנסה להגיד לך שבואו לא נעבוד על עצמנו.

יפעת שאשא ביטון: שעתיים ביום במעונות – זה פיקציה.

יפעת שאשא ביטון: זה פיקציה ואת יודעת מה?

יפעת שאשא ביטון: זה אפילו פשע מהבחינה הזו שאנחנו כאילו נותנים מענה אבל אנחנו לא באמת נותנים מענה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק מרגיעים את הרוחות.

יפעת שאשא ביטון: ובמעונות זה בעיני היה הכי צועק לשמיים, עוד הרבה יותר ממה שבמשרד החינוך, ששם אנחנו מגיעים ל-20, 24 ו-27 שעות.

יפעת שאשא ביטון: נעמה תענה לך עניינית לגבי ההדרכות.

נעמה קציר שמואלי: אני לצערי הרב לא יודעת לענות לה על זה.

נעמה קציר שמואלי: אני ביקשתי להתייחס לנקודה הזאת, כי פשוט נציג משרד הרווחה לא התייחס אליה, אבל חלק מהתכנית ואפילו חלק מרכזי מהתכנית, הרי התייחס לנושא של המניעה ודיברנו על זה רבות, אבל לא יצאה שום הנחיה מסודרת של המשרד עד היום לגבי הנושא של איזה אלרגניים אפשר להוציא מהמעונות באופן קבוע.

נעמה קציר שמואלי: למשל בוטנים, שומשום, דברים שכן אפשר להוציא.

נעמה קציר שמואלי: מה עושים עם חלב - - -

קריאה: של משרד הרווחה או של משרד הבריאות?

נעמה קציר שמואלי: מי שאחראי על המעונות.

יפעת שאשא ביטון: הם צריכים להוציא את זה ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אין לנו זמן.

נעמה קציר שמואלי: אני לא יודעת מי שאחראי להוציא את זה, משרד הרווחה והבריאות שצריכים להוציא הנחיה למעונות מה הם האלרגניים שיוצאים.

נעמה קציר שמואלי: אין שום הנחיה כזאת עד כה וגם בהיבט הזה שדיברנו על זה בדיוק כמו במשרד החינוך, עדיין יהיו ילדים שצריכים להתייחס אליהם באופן חריג כחריגים וגם לגבי זה עדיין לא דובר ואני חושבת שצריך לדבר על זה.

יפעת שאשא ביטון: זה ברור וגם הם קיבלו מענה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אענה לך, אסתי- - -

נעמה קציר שמואלי: ועוד' משהו לגבי הדרכות.

נעמה קציר שמואלי: הנתונים שיש לנו על הדרכות דרך אגב הם שונים לחלוטין.

חגי פורבס: איזה נתונים?

חגי פורבס: מאיפה?

נעמה קציר שמואלי: הנתונים על ההדרכות שיש לנו.

חגי פורבס: אבל ההדרכות הן דרך מד"א.

נעמה קציר שמואלי: לא, לא, הנתונים שאנחנו יודעים מי הודרך בפועל.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו יודעים שעד היום הודרכו בפועל בערך 10% מהמעונות.

חגי פורבס: ממי?

נעמה קציר שמואלי: מבדיקה שאנחנו עשינו, שבוצעה על ידי העמותה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נבקש את הנתונים.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני צריכה לסגור את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לענות לאסתי.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה הרבה מאד פעמים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, יש לי גם דעה משוחדת.

יפעת שאשא ביטון: את שאלת מה לנו ולילדים האלרגיים?

אסתי אשל: כן.

יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לך.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה מחזיק את מעונות היום?

יפעת שאשא ביטון: יש לו קשר לילדים האלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: כל עוד שיש ילדים אצלו, הוא קשור.

יפעת שאשא ביטון: לא מסוגלים להחזיק אותם, יש משרד אחר שגם ככה זה צריך לחנות שם.

יפעת שאשא ביטון: פשוט תעבירו.

אסתי אשל: נשמח שזה יעבור למשרד - - -

יפעת שאשא ביטון: מאד פשוט.

יפעת שאשא ביטון: זה לא אישי אלייך.

אסתי אשל: לא, לא, ברור, אבל אני רוצה להגיד את עמדת השלטון המקומי, שזה לא עובר למחלקות לשירותים החברתיים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: יערה, במשפט.

יערה שילה: במשפט אחד.

יערה שילה: תזכרו שמדובר על כ-23% מהילדים.

יפעת שאשא ביטון: כן, את זה אנחנו יודעים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא פותחים עכשיו את כל הגיל הרך.

יערה שילה: אבל עכשיו ברישום, תדעי, אני אשלח לך בווטסאפ, שכותבים לא יתקבלו ילדים עם אלרגיות.

יפעת שאשא ביטון: את זה תעבירו אלינו.

יפעת שאשא ביטון: זאת אפליה, אסור לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, חברים, אנחנו חצי שעה מעבר לזמן.

יפעת שאשא ביטון: רציתי לתת לעוד הורה אבל זה לא מתאפשר.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסגור את הדיון ואני רוצה - - -

ורד ישראל: רגע, מה עם - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, חברים - - -

ורד ישראל: אני באה ממושב יערה, שלוש וחצי שעות נסיעה, זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אני באה כל בוקר גם ארבע שעות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת איך את מגיעה 3.5 שעות, אבל זה לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו שלא נאמר כאן?

ורד ישראל: כן, יש לי מאד חשוב.

ורד ישראל: ההורים בבית הספר לא מוכנים לקבל שינוי והילדה שלי היא חלק מזה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו.

ורד ישראל: אבל ההורים לא מוכנים.

יפעת שאשא ביטון: אבל ההורים יהיו חייבים כי משרד החינוך - - -

קריאה: היא מדברת על ההורים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהיא מדברת על ההורים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יצטרך לעשות את כל - - -

ורד ישראל: יש לי תיעודים ש - - -

יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה עוד מקרים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יצטרך לבנות תכנית מסודרת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מתווכחת איתך, כי זה לא ביני לבינך.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, מה שמך?

ורד ישראל: ורד.

יפעת שאשא ביטון: ורד תקשיבי, אנחנו דיברנו על זה לא דיון ולא שניים, על כל העניין של הכשרת הלבבות בקרב ההורים ואת יודעת מה?

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך יותר מזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אמרנו ותקראי את הסיכום של הדיון הקודם, אנחנו דיברנו על הציבור בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ביקשנו שייצאו לקמפיינים שיעלו את המודעות בקרב הציבור, כי היום את כן בבית ספר שיש בו ילד אלרגי ומחר את לא בבית ספר שיש בו ילד אלרגי, כדי שהם יבינו שזאת התגייסות של כולם.

יפעת שאשא ביטון: לא בכדי אנחנו אמרנו, אי אפשר לצאת סייעות ואחר כך לראות מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לעשות תהליך מורכב.

יפעת שאשא ביטון: נתתי את כל הנדבכים, את הילדים האחרים, את ההורים של הילדים, את הצוותים החינוכיים, את הניקיון של בית הספר מהאלרגניים ועוד ועוד ועוד אני יכולה להוסיף ולומר לך.

יפעת שאשא ביטון: זה סיפור מורכב.

ורד ישראל: אני לא מדברת בכלל על זה.

ורד ישראל: אני מדברת על העניין הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה, שההורים האחרים לא רוצים לשתף פעולה.

ורד ישראל: כן.

ורד ישראל: הבת שלי פורחת על בסיס יומי ולאף אחד לא איכפת.

ורד ישראל: אמנם יש לה סייעת צמודה, אבל ההורים לא מוכנים וגם המורים וגם המנהלים.

ורד ישראל: הם לא מוכנים.

ורד ישראל: המנהלת שלנו בבית הספר לא מוכנה.

ורד ישראל: היא מפחדת מאיומים מהורים אחרים, מצעקות.

ורד ישראל: אנחנו חווים את זה על הבשר שלנו.

יעקב אשר: מה היא לא מוכנה?

יפעת שאשא ביטון: הם לא מוכנים לשתף פעולה, אבל אני מבינה, ורד, אין פה סתירה בין מה שאמרתי לבין מה שאת אומרת.

קריאה: אבל יש חוזר מנכ"ל, לא?

יפעת שאשא ביטון: ורד, אין פה סתירה.

יפעת שאשא ביטון: חברים - - -

ורד ישראל: זו פיסת נייר.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אני לא משתמשת בזה הרבה, אבל באמת.

ורד ישראל: אצלנו יש - - -

יפעת שאשא ביטון: ורד, אנחנו בכלל לא בוויכוח.

יפעת שאשא ביטון: גם אין פער בינינו.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שאני אמרתי עכשיו וגם מה שאמרתי קודם.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את המצוקה שלך וזאת עבודה שאנחנו צריכים לעשות בתוך המערכת ובגלל זה אמרתי, זה לא חוזר מנכ"ל שאם למנהלת בא או לא בא להתייחס אליו.

יפעת שאשא ביטון: צריכה לרדת הנחיה מסודרת.

יפעת שאשא ביטון: כמו שהם חייבים ללמד מתמטיקה ואנגלית ודברים אחרים, הם חייבים לקחת את הילדים שלנו ולשמור על הבטיחות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: והם לא רופאים, אבל הם כן צריכים לקחת את האחריות הזו שהילדים יהיו בטוחים בבית ספר.

קריאה: שנה שעברה הם הלכו להגיש תלונה במשטרה.

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים שאני אסכם את הדיון או שפשוט נתפזר?

קריאה: יש לנו חובש, זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: יש לי סיכום מאד מאד פשוט.

יפעת שאשא ביטון: אני דורשת ממשרד החינוך וממשרד הבריאות לחזור בהם מההחלטה האומללה שלהם ומהפרסום שהם הוציאו.

יפעת שאשא ביטון: לחזור לשולחן הדיונים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה את זה כאן בוועדה ונמשיך מאותה נקודה שבה הפסקנו בסוף המושב האחרון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עשינו דרך לא מבוטלת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שיתפנו את ההורים ואני מזמינה את ההורים לבוא ולהיות שותפים גם בדיונים הבאים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להמשיך מאותה נקודה.

יפעת שאשא ביטון: בנקודת הזמן שבה אנחנו נמצאים – מאי 2018 – אין שום סיכוי שאנחנו נצליח לעשות תהליך משמעותי לקראת השנה הבאה, כך שמשרד החינוך צריך לחשוב על איזו שהיא דרך יצירתית אחרת.

יפעת שאשא ביטון: הסייעות צריכות להיות שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לעשות את התהליך ואחר כך להוציא את הסייעות ולא להיפך, כפי שמשרד החינוך קבע היום.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם.