ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 602, 2018-05-07 10:05

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: הכותרת קצת מפחידה, תקיפות מיניות במערכת החינוך, אבל הכוונה הייתה שכל הטיפול בסוגיה הזו במערכות החינוך השונות של מדינת ישראל ואני רשמתי לי כמה מילות פתיחה.

יעקב מרגי: בדרך כלל אני אומר אותן מהבטן, אבל בדברים האלה צריך להיות צמודים לכתב.

יעקב מרגי: קודם כול אני מקדם בברכה את חברנו, חבר הכנסת לשעבר אהרון כהן עם קבוצת סטודנטים מהמרכז הבינתחומי.

יעקב מרגי: ברוכים הבאים.

יעקב מרגי: דיברנו על זה בחדר.

יעקב מרגי: אני חושב שהביקורים האלה של הסטודנטים והתלמידים ותלמידי המכינות בוועדות הכנסת, זה הכלי הכי טוב להציג את הכנסת בצורה הנכונה שלה, לא כפי שהיא מוצגת לפעמים.

יעקב מרגי: אני גאה בכך ולכן אני נהנה וחבריי וחברותיי גם כן נהנות לכל הזדמנות להופיע הן בכנסת והן מחוצה לה, אז ברוכים הבאים.

יעקב מרגי: במלאת כעשרים שנה ויותר לחוק הטרדות מיניות, חשבתי שראוי שוועדת החינוך תפתח קצת צוהר למה שמשרד החינוך ומערכותיו השונות עושות בתחום המניעה ותוך כדי אני מקווה ומצפה לקבל גם תמונת מצב על המתרחש במרחב הזה של מערכת החינוך.

יעקב מרגי: כיום כולנו מודעים לקיומם של הטרדות מיניות ושהן אסורות בחוק, אבל עדיין יש לנו שאלות רבות ופרשנויות כאלה ואחרות, ואם אנחנו הבוגרים מתחבטים בשאלות האלה, התלמידים שלנו, הבנים שלנו, כל שכן, שצריכים לקבל הדרכה נאותה ומקצועית, ואנו כהורים שואלים האם הילדים שלנו מוגנים תרתי משמע, שלא יפגעו ושלא יפגעו חס ושלום.

יעקב מרגי: כולנו זוכרים לאחרונה מספר פרשיות, המורה המטריד, הממלא מקום, הטרדה מינית בתנועת נוער, היחסים האסורים בין מורה לתלמיד ומי יודע מה עוד יש.

יעקב מרגי: לטובת הדיון הזה, משרד החינוך התבקש והכין מצגת.

יעקב מרגי: אנחנו נאפשר למשרד החינוך להציג את המצגת.

יעקב מרגי: לאחר מכן נפתח דיון בנושא הזה.

לאה פדידה: הנושא הוא נושא חשוב במעלה הראשונה ויש לי תחושה שכל מי שנמצא כאן, יודע את זה ולכן מגיע לכאן, וכבוד היושב ראש, תודה על הדיון החשוב הזה, אבל אנחנו קצת תקועים במקום.

לאה פדידה: אתה אמרת שציינו לא מזמן 20 שנה לחוק להטרדות מיניות, ובחוק הזה אומרים חד וחלק שבמקום עבודה שיש 25 עובדים צריך להיות ממונה על הטרדה מינית.

לאה פדידה: בבית ספר תיכון לעיתים יש הרבה יותר מ-25 מורות, מנקות, עובדי חינוך, מעל 70-80 עובדים ועדיין אין ממונה על הטרדה מינית.

לאה פדידה: יש בעצם ממונה ארצית שמתחתיה יש שמונה.

לאה פדידה: אשמח שהם יתייחסו לזה במצגת.

לאה פדידה: זה מביא את זה למצב שאותה עובדת הוראה או אותה מחנכת, אותו עובד בין כתלי בית הספר לא מרגיש לא שייכות, לא קירבה, לא יודע מי הממונה.

לאה פדידה: הרי לשם כך עשו את חוק ממונות להטרדות מיניות, שבכל מקום מעל 25 עובדים תהיה ממונה.

לאה פדידה: ב-2010 הודיעה אז מרים שכטר לוועדה בכנסת ששנה לאחר מכן יצא חוזר מנכ"ל שיתקן את המצב ובכל בית ספר תהיה ממונה, אבל כמו בכל דבר אחר, זה טוב לאמירה.

לאה פדידה: אנחנו נמצאים ב-2018 וזה לקרה.

לאה פדידה: הנקודה השנייה.

לאה פדידה: אנחנו צריכים להבין שגם המורות וגם התלמידים שנמצאים בתוך מערכת החינוך, 60% מהזמן שלהם הם שם.

לאה פדידה: אנחנו כהורים שולחים את הילדים שלנו למקום שאנחנו רוצים להאמין שהם הכי בטוחים בעולם, ואם אנחנו עדים שלא הצלחנו להפחית את מקרי ההטרדות המיניות בבתי הספר ולא הצלחנו להקטין, אזי משהו פה טעינו.

לאה פדידה: טעינו כי לא יתכן שבמקום שאנחנו רוצים שהתלמיד והתלמידה, הילדים שלנו יהיו הכי בטוחים, הם לא בטוחים ואחד מתוך חמש חווים הטרדה מינית בתוך כתלי בית הספר, ואני אומרת שאנחנו צריכים להתחיל את זה מהגן.

לאה פדידה: יושבת פה גם חברתי שמאוד מאמינה בזה, זה חינוך לשוויון.

לאה פדידה: יכול להיות שאנחנו נעשה את זה.

לאה פדידה: זה הסברה, אבל זה כן לאכוף גם את החוק, כי ילד הוא ילד.

לאה פדידה: גם בי"ב הוא צריך הגנה, ובתוך מוסד, בית ספר, לנו יש את האחריות, הסמכות והיכולת לאכוף את זה, לכן אנחנו צריכים להשתמש בכל הכלים ואני מקווה מאוד שיציגו כאן דברים חדשים, וכבוד היושב ראש, אני מבקשת ממך לבדוק למה לא מיושם החוק של ממונה על הטרדה מינית.

לאה פדידה: תודה רבה.

יעקב מרגי: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה חבר הכנסת מרגי.

איילת נחמיאס ורבין: כשראיתי שהדיון הזה עולה על השולחן שלנו, אז אתה יודע מה מייד חלף לי בראש, ואני אשתף אתכם, כמובן שאני לא אזכיר את שם בית הספר, אבל אתה הזכרת את המורה הפדופיל שהוא אגב נמצא בשלב של טיעונים לעונש.

איילת נחמיאס ורבין: אני מקווה שהוא לא יראה אור יום, אבל לצערי יש להניח שלמרות שהוא פגע בכיתה שלמה, כי לא כל הילדים אמנם באותה כיתה נפגעו ממנו פיזית, אבל היום כבר יודעים להגיד שכל הילדים שהיו בכיתה והיו עדים למה ששאול שמאי עשה לילדים האחרים, הם ילדים שנפגעו.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך בכאב לב שאין כמותו, כי אני בשבוע שעבר הלכתי וישבתי עם הנהגת ההורים בבית הספר שלוש שעות, חבר הכנסת מרגי, בערב, בניסיון לראות מה אפשר לעשות בסיטואציה כזאת שיש מורה שפגע בכיתה שלמה, שהיום היא בכיתה ג', ילדים שחזרו להרטיב במיטה, ילדים שלא קמים בבוקר ולא הולכים לבית הספר.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כמעט שנה אחרי ומערכת החינוך לא לקחה אחריות על הדבר הזה, לא המנהלת ואף דרג מעליה.

יעקב מרגי: בשונה ממה שנאמר לנו בוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: להיפך.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך למה זה כל כך קשה לי.

איילת נחמיאס ורבין: להיפך, חבר הכנסת מרגי, כי לאורך השנה החולפת אני גיליתי איך מנסים להתערב בחקירת המשטרה.

איילת נחמיאס ורבין: כרגע אני מדברת בהקשר של מערכת החינוך, לא בחקירת המשטרה שקשורה לפדופיל, כי אין ספק שכולם חושבים שהוא צריך לחטוף את העונש שמגיע לו ויותר מזה.

יעקב מרגי: בתקווה שלא יגמר בעסקת טיעון.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא.

יעקב מרגי: לאחרונה זה הפך להיות כמעט דבר שבשגרה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה צודק, אבל פה זה לא בכיוון של עסקת טיעון, תודה לאל, אבל אני אומרת לך באמת, אני כבר לא יודעת כמה פעמים אנחנו ישבנו פה בוועדה, וחבר הכנסת מרגי, אתה ואני ישבנו בנפרד עם כל הגורמים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא ישבתי עם המנהלת של בית הספר, שראיתי איזשהו אימייל ציני שהיא כתבה להורים השבוע .

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר כשאנחנו שולחים את הילדים שלנו למערכת המערכת, והטיבה חברתי, חברת הכנסת לאה פדידה לדבר על המורים ועל המנהלות ועל כל מי שזקוק לסעד בשעת צרה כשהוא נפגע מינית, אבל חברת הכנסת פדידה, מה אנחנו נגיד על ילדים בני 8 שלא יכולים לישון בלילה כי פגעו בהם מינית?

איילת נחמיאס ורבין: ולהורים שלהם ולהם אחם מזור ואין כתובת.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד פה לא מחפש נקמה, אבל זה שמחפשים אחריות.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, אנחנו עברנו אסון נוראי לפני שבועיים בנחל צפית.

איילת נחמיאס ורבין: לצפות שתהיה אחריות זה דבר אחר מלחפש נקמה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אותו דבר.

איילת נחמיאס ורבין: זה שהורים מחפשים מזור שמישהו יקח אחריות על הפגיעה בילדים שלהם, זה טבעי.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא רוצה נקמה, אף אחד לא רוצה שיקרה משהו שלא אמור לקרות אלא על פי חקירת המשטרה - - -

יעקב מרגי: דיון אחר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מערכת החינוך לא יכולה לבוא ולרחוף בניקיון כפיה עם תוכנית חשובה ככל שתהיה, שלא לוקחים אחרית על אירוע מזעזע כזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יעקב מרגי: עליזה, התייחסות קצרה.

עליזה לביא: ממש בקצרה.

עליזה לביא: אני קודם כול רוצה להודות לך על הדיון המאוד חשוב הזה.

עליזה לביא: אנחנו יותר מדי זמן דוחים את הדיון הזה.

עליזה לביא: עשינו אין ספור דיונים שונים ומשונים גם בוועדות אחרות.

עליזה לביא: יש מבוכה מאוד גדולה, אדוני היושב ראש, במשרד החינוך בכל הנושא של איך לטפל עם הסוגיות הללו.

עליזה לביא: ראינו את זה גם במקרים דומים כמו עם אותו זמר מפורסם, והנחיות שניתנו למורים/מורות כדי לדבר עם תלמידים, ומורות העידו, אדוני היושב ראש, איך מבקשים מאיתנו לדבר על נושאים שאנחנו אפילו לא יודעות?

עליזה לביא: את המבוכה הזאת צריך לנפץ, כי התוצאה שלה זה כל התיאור שכרגע שמענו.

עליזה לביא: צריך לבוא ולראות מה עושים.

עליזה לביא: הרי כל כך הרבה תיקים נסגרים מחוסר ראיות.

עליזה לביא: הילדים אפילו לא יודעים להגדיר מה הבעיה.

עליזה לביא: כשאני יוצאת מפנימיית הדסים בהרצאה ותלמיד שמינית אומר לי, חוץ מבכיתה ז' אף אחד לא דיבר איתנו על כלום, איך זה יכול להיות?

עליזה לביא: ואז שוב אנחנו חוזרים אל משרד החינוך וליחידה לשוויון בין המינים, ושוב אנחנו שומעים שהכול מתנקז על אותה שעה של כישורי חיים.

עליזה לביא: לא משנה על מה אנחנו מדברים, כישורי חיים.

עליזה לביא: איך מסתכלים על זה?

עליזה לביא: כישורי חיים.

עליזה לביא: בוא נקרא לילד בשמו.

עליזה לביא: את המבוכה הזו של איך מטפלים צריך לנפץ, כי כל התוצאות שלה זה בדיוק מה ששמענו עכשיו ומי יודע מה עוד קיים במערכת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קרדיט מגיע לחבר הכנסת אילן גילאון שלא נמצא איתנו.

יעקב מרגי: הוא פנה אלי עוד בינואר לקיים את הדיון הזה.

יעקב מרגי: אם כבר אתם יושבים כאן בחדר ועדת החינוך, יש כאן תערוכה, כדאי שתציצו בה אחרי זה, אז והיום – יהדות הונגריה.

יעקב מרגי: בבקשה, משרד החינוך, תציגו את עצמכם ומצגת.

עינב לוק: בוקר טוב ותודה רבה.

עינב לוק: אנחנו רוצים להודות קודם כול על קיום הדיון.

עינב לוק: שמי עינב לוק, אני מהשירות הפסיכולוגי ייעוצי של משרד החינוך, מנהלת את אגף תוכניות סיוע מניעה.

עינב לוק: נמצאת איתי איריס בן יעקב, מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה מינית, אושרה, ממונה על שוויון בין המינים, יפית איצקוביץ', ממונה על המשמעת, יעוץ משפטי, נציגת תחום חינוך במערך הלאומי.

עינב לוק: נמצאים איתנו, חשוב לי להגיד, גם יועצת ומדריכה, שוש מורשת, עם תלמידים שהגיעו ויוכלו לדבר בהמשך.

יעקב מרגי: בשמחה.

עינב לוק: נמצאות איתה מדריכה ומורה מבועיינה נוג'ידאת.

עינב לוק: נמצאות איתנו נציגות, גם מפקחת ומדריכה ויועצת מהמגזר החרדי כדי באמת לנסות לתת תמונה מקיפה על כל העשייה במערכת.

עינב לוק: אני חושבת שהדבר הראשון שאנחנו רוצות להתייחס זה לשים רגע את הנתונים ולהתחבר גם לדברים שאתן הצגתן ואמרתן.

עינב לוק: אכן אנחנו מתמודדים עם סוגיות מורכבות גם בחברה ובוודאי במערכת החינוך בנושא של פגיעות והטרדות מיניות.

עינב לוק: אני רוצה להציג את הנתונים שמשרד החינוך מנתר מדי שנתיים בסקר ניטור אלימות שמהווים עבורנו תמונת מצב שאיתה אנחנו עובדים.

יעקב מרגי: אלימות מינית.

עינב לוק: אלימות מינית ופגיעה מינית.

עינב לוק: אנחנו יכולים לראות את זה גם בפילוחים של דוברי עברית ודוברי ערבית.

עינב לוק: תיכף אנחנו נראה את המגמות לאורך השנים.

עינב לוק: זה כמובן נתונים מתוך סקר ניטור אלימות שמקיים ראמ"ה במחקר גדול של כ-26,000 תלמידים ב-461 בתי ספר.

עינב לוק: הוא נעשה אחת לשנתיים.

עינב לוק: אלה הנתונים של תשע"ז.

עינב לוק: אפשר לראות על כלל תלמידים.

עינב לוק: אנחנו רואים שבבתי ספר יסודיים זה הנתון והוא עולה בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה.

עינב לוק: זאת המגמה לאורך השנים.

עליזה לביא: יש פילוח האם זה בין תלמידים לתלמידים או תלמידים/מורים?

עינב לוק: זה בין תלמידים ותיכף אני אראה בין תלמידים למורים.

לאה פדידה: רגע, מה זה אומר, ש-10% מכלל התלמידים בארץ?

עינב לוק: 10% מהתלמידים שענו על הסקר מדווחים שהם היו קורבנות לאלימות מינית.

עינב לוק: חשוב להגיד שהקורבנות כאן מתוארת על כל הרצף, מאמירות שיש בהן פגיעה מינית ועד דברים קשים יותר.

עינב לוק: יש כמובן גם לזה פילוח.

עינב לוק: אני לא רציתי להציף כאן בנתונים, אבל הנתונים נמצאים בשקיפות מלאה באתר ראמ"ה.

לאה פדידה: אני רוצה רגע לשאול שאלה על הסקר הזה, ברשותך.

יעקב מרגי: אני הייתי מציע, לאה, אנחנו שעה וחצי דיון, כבר אחרי 20 דקות ויש לי דיון אחרי זה, לכן אני מציע לרשום את השאלות, כי על כל שאלה נפתח דיון אחרי זה.

יעקב מרגי: זו הדרך.

יעקב מרגי: אני חושב שהמצגת תחילה.

יעקב מרגי: לאחר מכן נפתח דיון.

יעקב מרגי: בבקשה.

עינב לוק: אתם יכולים לראות כאן את הנתונים לאורך השנים.

לאה פדידה: זה 40% מהתלמידים מתלוננים?

עינב לוק: אני מוכנה להסביר את הנתונים בהמשך.

עליזה לביא: לא, אבל רק שנייה, היא שאלת הבהרה, גבירתי.

עליזה לביא: אתם מתחילים כאן בכיתה ד'?

עינב לוק: אנחנו שואלים גם בכיתה ד'.

עליזה לביא: כלומר, אתם מתחילים בכיתה ד'.

עליזה לביא: אני לא רואה נתונים.

עינב לוק: את מה?

עליזה לביא: את הסקר שלכם.

עינב לוק: הסקר ניטור אלימות נעשה מכיתה ד' עד י"ב.

עינב לוק: תוכניות ההתערבות שתיכף נציג נעשות כבר מהגן.

יעקב מרגי: סליחה, לא יהיה.

יעקב מרגי: מצגת.

יעקב מרגי: תרשמו שאלות.

יעקב מרגי: אין לי זמן.

יעקב מרגי: אני יודע איך הדיון הזה יגמר.

יעקב מרגי: זו דרכי בוועדה הזו.

יעקב מרגי: אני תכליתי.

יעקב מרגי: אני רוצה בסוף להגיע למשהו.

יעקב מרגי: לברבר ולברבר לא מוכן.

לאה פדידה: אז אתה הבנת כמה אחוזים התלוננו?

יעקב מרגי: לא הבנתי כלום.

יעקב מרגי: אתם ישר הבנתם בשקף הראשון.

יעקב מרגי: מי שיש לו שאלות, שירשום את השאלות.

יעקב מרגי: בבקשה גבירתי, תמשיכי.

עינב לוק: אני רק רוצה לדייק ולהגיד, אלה ילדים שדיווחו שהם חשו קורבנות, בין אם נאמר להם אמירה בעלת גוון מיני ובין אם הם הרגישו משהו חמור יותר.

עינב לוק: חשוב להגיד שאלה הנתונים ואלה המגמות לאורך השנים.

עינב לוק: אפשר לראות גם את מגמות הירידה בעיקר בחטיבות הביניים.

עינב לוק: בשאר, ביסודי ובחטיבה העליונה אנחנו רואים יציבות בנתונים.

עינב לוק: יש כאן פילוח גם בקרב דוברי עברית ודוברי ערבית.

עינב לוק: אנחנו יכולים לראות את ההבדלים.

עינב לוק: יש מצגות אצלכם והנתונים נמצאים באתר.

עינב לוק: מחקר נוסף שאנחנו מתבססים עליו שהוא המחקר של טריאנה שנעשה ב-2016 יחד עם אוניברסיטת חיפה בשיתוף משרד החינוך ניסה לאמוד את היקף התופעה בכלל של פגיעה והתעללות בקרב ילדים ובני נוער, למפות את הגורמים המעודדים ומעכבים חשיפה ודיווח על פגיעה.

עינב לוק: הוא נערך גם בהיקף מאוד רחב של 12,000 תלמידים מכיתות ו', ח' ו-י' בכל המגזרים, ממלכתי, דתי וערבי.

עינב לוק: התוצאות – בסקר נמצא ש-18% מכלל המשתתפים עברו פגיעה מינית.

עינב לוק: גם כאן זה על כל הרצף.

יעקב מרגי: מאחר ואנחנו הולכים לעבור כבר לטיפול, חברותיי לא מבינות את הבסיס לסקר, לקבל נתוני השוואה.

יעקב מרגי: תרחיבי יותר איך נעשה הסקר.

עינב לוק: אז אני אסביר.

עינב לוק: סקר ניטור אלימות, שזה הסקר הראשון שהצגתי, הוא סקר שנעשה על ידי רמא"ה אחת לשנתיים.

עינב לוק: מתשס"ט מועבר כל שנתיים והוא בודק מספר 3000 של פגיעה – אלימות פיזית, אלימות מילולית, פגיעה ברשת, פגיעה מינית, שימוש בסמים ואלכוהול.

עינב לוק: הוא בודק הרבה מאוד תופעות של פגיעה והתעללות.

עינב לוק: הוא מועבר להיקף של 26,000 תלמידים, 461 בתי ספר והוא מאפשר לתלמידים להביע באיזו מידה הם מרגישים שהם נחשפו לסוג של פגיעה.

עינב לוק: כאן אני הצגתי את המדד המסכם.

עינב לוק: המדד המסכם מתייחס גם לשאלות כמו האם מישהו העיר לך הערות מיניות שלא נעמו לך, מישהו נגע לך במכנסיים, נגע באיברים פרטיים.

עינב לוק: אלה סוגי השאלות ומדובר כאן על רק בין תלמידים.

איילת נחמיאס ורבין: עינב, תעזבי רגע את כל מה שאת אומרת, לא כי זה לא חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: מהנתונים עולה, הצביעה על כך חברת הכנסת פדידה, שאחד מכל ארבעה תלמידים מתלונן, כמו שאמרת, על הרצף, אבל אחד מכל ארבעה תלמידים במדינת ישראל מתלונן על אירוע אלימות.

יעקב מרגי: זה תואם את הגרפים.

עינב לוק: אנסה לענות.

עינב לוק: אי אפשר לסכום את זה כך.

עינב לוק: 10% מתלמידים בבתי ספר יסודיים מדווחים שעל הרצף הם נפגעו, זאת אומרת שהמספרים הם אחרים.

עינב לוק: זה לא 40% מהתלמידים, זה 10%.

עינב לוק: אי אפשר לסכום את זה.

עינב לוק: מבחינה סטטיסטית אני חושבת שזה לא נכון.

עינב לוק: אני לא סטטיסטיקאית אבל אני יכולה להגיד שמהבנתי את הנתונים ומהישיבות המאוד משמעותיות שאנחנו מקיימים עם רמא"ה, אנחנו מבינים שזה סכימה רגילה.

עינב לוק: אנחנו מדברים על 10% מכלל התלמידים.

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין.

עליזה לביא: קודם כול הערה.

עליזה לביא: אתם מתחילים את זה בכיתה ד', נכון?

עינב לוק: את הסקר.

עליזה לביא: אני רק רוצה להגיד לפרוטוקול שהפגיעה שאנחנו שמענו קודם וכאן מכירים זה בכיתה ב', אז קודם כול הערה מתודולוגית, אדוני.

עליזה לביא: זה מה שביקשתי לומר קודם, שאני מבקשת מכם להוריד את הגיל.

עליזה לביא: אי אפשר להתחיל בכיתה ד' כשאנחנו רואים מה המצב במערכת.

עליזה לביא: זאת הערה מתודולוגית ראשונה.

איילת נחמיאס ורבין: ועוד אחרי אירוע מזעזע כזה.

עליזה לביא: הערה שנייה שאני לא מצליחה להבין.

עליזה לביא: כתוב אצלם – "בסקר נמצא כי 18.7% מכלל המשתתפים עברו פגיעה מינית".

עינב לוק: זה סקר אחר, סקר טריאנה, סקר שנערך על ידי אוניברסיטת חיפה.

עינב לוק: הצגתי כאן שני סקרים שונים, אז רק להסביר שזה סקר שונה מהסקר הקודם.

עליזה לביא: אנחנו לא באנו על שיטות בסטטיסטיקה.

עליזה לביא: תגידי לנו מה נקודת המוצא שלכם במערכת, על מה אתם חושבים שקיים, עם הסקרים, עם השכלול, עם המידע שמגיע אליהם מעבר לסקרים.

עליזה לביא: מה הנחת העבודה שלכם?

עינב לוק: אני אענה על שתי השאלות.

עינב לוק: אני אדבר על כיתה ד'.

עינב לוק: אנחנו בודקים סקר סטטיסטי מכיתה ד' מסיבות מסוימות ועם כיתות נמוכות יותר, גיל רך, אנחנו מקיימים שיח מסוג אחר שהוא לא באמצעות סקר דומה לסקר הזה.

עינב לוק: זה סקר שלא מותאם לילדים בכיתות א' עד ד'.

יפעת שאשא ביטון: אבל צריכים להיות נתונים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה לנו איך בודקים.

יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו נקיים דיון לפי הצעת חברותיי שאצה להן הדרך, אנחנו נחלק את השעה וחצי על שיטת הסקר.

יעקב מרגי: הבנו, תודה.

יעקב מרגי: אני לא הולך לכלות את זמן הדיון על הסקר.

יעקב מרגי: אני מבקש להגיע לשלב הבא של הסקר.

עינב לוק: אני רק אגיד עוד משפט סיכום לחלק הזה.

עינב לוק: אני אגיד שאנחנו הרבה פעמים גם מעודדים את הילדים לדווח על מצבים של פגיעה מינית ועצם הדיווח מבחינתנו שילדים פונים ומעודדים, לפעמים אנחנו רואים עלייה בנתונים.

עינב לוק: זה לא בהכרח מעיד על עלייה במקרים, אלא עלייה בדיווח.

עינב לוק: אנחנו מדברים כאן על דיווח וזו נקודה מאוד חשובה.

עינב לוק: עצם העובדה שילדים פונים ומדווחים, מבחינתנו זה חלק מתוכנית ההתערבות, אז חשוב לי להגיד גם את ההיבט הזה.

עינב לוק: אנחנו יודעים שילדים פונים בעיקר להורים שלהם, לחברים ופחות לאנשים, למורים, ליועצים, לעובדים סוציאליים, לאנשי מקצוע, ולכן חלק מהתוכניות שאנחנו עוסקים, עוסקים בפנייה לעזרה.

עינב לוק: אנחנו נציג בהמשך תוכנית שיציגו הבנות כאן.

עינב לוק: פונים בפנייה לעזרה – זה מרכיב חשוב בתוכנית שלנו.

עינב לוק: איריס תיכף תתייחס על כמות הפניות מעבר לסקרים, שמגיעות אלינו להיוועצות.

עינב לוק: אנחנו אוספים את הפניות שמגיעות אלינו.

עינב לוק: מגיעות אלינו הרבה מאוד פניות להיוועצות, למדריכי היחידה, וזה מבחינתנו שלב משמעותי מאוד שבמהלך השנים יש יותר ויותר פניות להיוועצות.

עינב לוק: שוב אני חוזרת ואומרת, זה לא בהכרח מעיד על עלייה במספר המקרים, אבל יש הרבה מאוד מודעות וזה השלב שאנחנו נמצאים בו.

עינב לוק: איריס, תמשיכי מפה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

איריס בן יעקב: שמי איריס בן יעקב, מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער.

איריס בן יעקב: אני רוצה לספר קצת על היחידה שלי, כי זו גם חלק מאיזושהי עדות בעצם לחשיבות, שהמשרד מבין שצריך אנשי מקצוע שיעזרו ויסייעו לשטח בהטמעת הנושא במערכת.

יעקב מרגי: כמה עובדים מונה היחידה שלך?

איריס בן יעקב: יש לי בערך 61 מדריכים שהם יועצים חינוכיים ופסיכולוגיים חינוכיים.

יעקב מרגי: בפריסה ארצית.

איריס בן יעקב: בפריסה ארצית.

איריס בן יעקב: אלינו הגיעו בשנה שעברה כ-5,200 אירועים של פגיעה מינית על כל הרצף.

איריס בן יעקב: ברגע שיש אירוע בבית ספר, יש בתי ספר שפונים למדריכה שלנו, והמדריכות שלנו מסייעות בהבנת האירוע ובדרך הטיפול.

איריס בן יעקב: רוב האירועים, אנחנו מיפינו, זה בעצם הטרדה מינית במסגרת החינוכית, בבתי ספר יסודיים יותר.

איריס בן יעקב: מה שחשוב לי להגיד, שאירועים שמגיעים להיוועצות זה בדרך כלל אירועים משבריים מורכבים מאוד.

איריס בן יעקב: כששואלים תמיד מה עושים, אז אני רוצה להציג פה שאנחנו מטפלים בשני היבטים, בהיבט הריאקטיבי, שזה אומר שיש אירוע, מה אנחנו עושים.

יעקב מרגי: כמה מקרים, אמרת, הגיעו ליחידה?

איריס בן יעקב: כ-5,200.

יעקב מרגי: בשנה או בכלל?

איריס בן יעקב: בשנה.

יעקב מרגי: 2017.

איריס בן יעקב: 2017.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיכי.

איריס בן יעקב: התהליכים הריאקטיביים זה בעצם כשמגיע אלינו אירוע, מה אנחנו עושים.

איריס בן יעקב: שאלתם מה המדיניות שלנו.

איריס בן יעקב: יש לנו שלושה חוזרי מנכ"ל שמתייחסים לנושא: חוזר מנכ"ל שמתייחס להתמודדות מערכת החינוך עם פגיעה מינית של תלמידים בתלמידים, חוזר מנכ"ל שמורה על חובת דיווח על עבירה בקטין על פי חוק לחקירת תלמידים כקורבנות או עדים וחוזר מנכ"ל שמדבר על אקלים חינוכי מיטבי ושם גם יש התייחסות להיבטים של פגיעה מינית.

יעקב מרגי: אני רוצה שתתמקדי.

יעקב מרגי: הגיעה תלונה, תני לנו את התהליך שעוברת התלונה הזו.

איריס בן יעקב: קודם כול ממפים את האירוע.

איריס בן יעקב: מה זה האירוע?

איריס בן יעקב: האם פגיעה מינית?

איריס בן יעקב: האם לא פגיעה מינית?

איריס בן יעקב: לפעמים זה התנהגות מינית לא מותאמת.

איריס בן יעקב: האם יש עליה חובת דיווח?

איריס בן יעקב: אין עליה חובת דיווח?

איריס בן יעקב: אם יש חובת דיווח, אז אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם הרווחה.

איריס בן יעקב: אני חייבת להגיד שהם שותפים מלאים שלנו.

איריס בן יעקב: יש את מרכזי ההגנה והמשטרה כמובן.

יעקב מרגי: נשאלה פה שאלה נכונה.

יעקב מרגי: את התחלת מהתהליך אצלך ואני כיוונתי אותך לשם, אבל ההערה היא נכונה.

יעקב מרגי: התלמיד עכשיו חווה אירוע.

יעקב מרגי: תסבירי לי את כל שרשרת ההתנהלות שלו עד שזה מגיע.

איריס בן יעקב: קודם כול אני לא יודעת מאיפה הגיעה הפנייה, אבל נגיד תלמיד חווה אירוע, הוא מגיע או למחנכת שלו או ישירות - - -

איילת נחמיאס ורבין: שנייה, האירוע התגלה בצורה לא נורמלית, בסדר?

איריס בן יעקב: מה זה לא נורמלית?

איילת נחמיאס ורבין: עבריינות כמו שהייתה לפני שנה.

יעקב מרגי: איילת, היא התחילה להסביר.

איילת נחמיאס ורבין: איך מטפלים בזה?

יעקב מרגי: היא אמרה לך.

יעקב מרגי: לפעמים התלונה מגיעה אליה מההורה, מהיועצת, מהמורה.

איריס בן יעקב: זה מגיע מכל מיני כיוונים.

יעקב מרגי: גם אנונימי.

יעקב מרגי: היא נתנה לך את מגוון הדרכים.

יעקב מרגי: תנו לה, היא עוד לא הספיקה לומר.

יעקב מרגי: בבקשה.

איריס בן יעקב: לא הספקתי לומר.

איריס בן יעקב: זה מגיע בדרך כלל ממחנכת הכיתה.

איריס בן יעקב: מחנכת הכיתה פונה ליועצת.

איריס בן יעקב: היועצת, במידה והיא מתלבטת, יש לה למי לפנות.

איריס בן יעקב: היא פונה או למדריכת היחידה או שהיא מתייעצת עם המפקחת על הייעוץ.

איריס בן יעקב: מנסים למפות את האירוע, מה זה האירוע הזה.

איריס בן יעקב: יש עוד מרכיבים שאנחנו חייבים להתייחס אליהם: גיל התלמידים, פרופיל התלמידים, מה בדיוק היה שם, מה אנחנוו יודעים.

איריס בן יעקב: במקרה שיש על זה חובת דיווח או שאנחנו חושבים שיש על זה חובת דיווח, אז יש את מרכזי ההגנה ואנחנו מתייעצים עם עובדות סוציאליות לחוק נוער.

איריס בן יעקב: כמו שאמרתי, אנחנו לגמרי לא לבד.

איריס בן יעקב: גם כשיודעים את הנהלים, הרבה פעמים יש בלבול מאוד גדול וחרדה ולכן חשוב לנו שאנשי המקצוע שלנו לא יהיו לבד.

יעקב מרגי: חשוב לי לדעת מי מקבל את ההחלטה אחרי שהגיע אירוע.

יעקב מרגי: האירוע הזה נגמר בהתייעצות תוך בית ספרית, ליווי מקצועי לנפגע, העברה הלאה להליך פלילי?

יעקב מרגי: מי קובע?

איריס בן יעקב: אז אני אומרת, זה היועצת בשיתוף איתנו.

לאה פדידה: היועצת הזאת עוברת הכשרה בהטרדות מיניות?

איריס בן יעקב: היועצת עוברת הכשרה, ויש לנו את הרווחה שאנחנו הרבה פעמים בהתלבטויות ובמקרים שאנחנו לא יודעים לאן לשייך את האירוע, אנחנו מתייעצים עם הרווחה ואז אנחנו מחליטים יחד לאיזה כיוון אנחנו הולכים, האם זה טיפול בתוך בית ספר, האם זה טיפול מחוץ לבית הספר.

לאה פדידה: את יודעת שקיצצו ביועצות בבתי ספר.

יעקב מרגי: לא קיצצו.

איריס בן יעקב: ממש לא.

לאה פדידה: אצלנו יש בית ספר אחד בלי יועצת.

יעקב מרגי: לאה, יועצות לא קיצצו.

יעקב מרגי: העניין, שיטת העסקת היועצת וקביעת שעות התקן שלה היא דבר חולה, בעייתי למנהל וליועצת, אבל זה בטיפול.

לאה פדידה: אוקי.

לאה פדידה: בשורה תחתונה, אין בכל בית ספר יועצת, אז מה עושים?

איריס בן יעקב: אני חייבת להגיד שיועצות באמת הן סוכנות השינוי שלנו.

איריס בן יעקב: הן עוברות הכשרה מסודרת.

איריס בן יעקב: הן עוברות גם במהלך העבודה שלהן עוד הכשרות, ימי עיון בנושאים האלה.

יעקב מרגי: גבירתי, מיניות ומניעת פגיעה מינית.

יעקב מרגי: נקודה.

איריס בן יעקב: כן.

איריס בן יעקב: בנוסף לטיפול באירוע, היועצת מכשירה את צוות המורים איך לאתר ולזהות ילדים שנמצאים במצוקה.

איריס בן יעקב: יש לנו ערכה והיועצת, המנהל, מרעננים כל שנה את הערכה ואת הסימנים של איך מזהים ילדים במצוקה.

יעקב מרגי: את יודעת לומר לי מתוך ה-5,200 מקרים את ההתפלגות שלהם, מה נסגר בתוך בית ספר, מה קיבל טיפול, מה קיבל התייחסות משטרתית?

יעקב מרגי: יש לכם את הפילוח הזה?

איריס בן יעקב: אין לי את הפילוח הזה.

איריס בן יעקב: זה פילוח מאוד מורכב.

איריס בן יעקב: רק לזה אנחנו צריכים כוח אדם מיוחד.

איריס בן יעקב: אין לנו פילוח.

איריס בן יעקב: לא יכול להיות, זה נורא קשה.

יעקב מרגי: מהמסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, בשבע שנות הלימודים האחרונות, 2010-2011 עד 2016-2017 נפתחו על ידי המשטרה 514 תיקים בגין עבירות אלימות של בגירים כלפי ילדים מגיל לידה עד גיל 6 במסגרות חינוך ובמסגרות טיפול.

יעקב מרגי: זה בשבע שנים, זאת אומרת שאם אני מחלק את זה, זה אפילו 1.5% מתוך ה-5,200.

קריאה: של בגירים.

יעקב מרגי: בגירים כלפי ילדים, נכון.

איריס בן יעקב: אז זה משהו אחר.

יעקב מרגי: נכון.

איריס בן יעקב: עוד רוצה להוסיף שבנוסף למרכזים הטיפוליים - - -

יעקב מרגי: וחבל שאין לנו את הנתונים האלה.

יעקב מרגי: זו הערה.

עינב לוק: אנחנו עובדים על זה.

יעקב מרגי: עובדים, אנחנו בשנת ה-70.

יעקב מרגי: אפילו ג'ירו ד'איטליה הגיע לכאן.

איריס בן יעקב: אני רוצה להגיד שבנוסף לטיפול של הרווחה, הרווחה קיבלה את המנדט לטפל בילדים שנפגעו מינית, גם יש לנו שפ"חים.

איריס בן יעקב: יש לנו מרכזים בשפ"חים, פסיכולוגים חינוכיים שהם מומחים בטיפול בפגיעות מיניות, אז יש מגוון רחב של אפשרות לקבל טיפול לילד שנפגע.

איריס בן יעקב: עכשיו אני רוצה לדבר על ההיבטים של התהליכים הפרואקטיביים.

איריס בן יעקב: שיעורים בנושא של פגיעות מיניות הם הכרחיים במערכת, והפלטפורמה לשיח על הנושא זה בתוך כישורי חיים.

יעקב מרגי: את יודעת איך אני קורא לשעה הזו?

יעקב מרגי: אני קורא לה "הסל שעל גב הגמל", ואנחנו כל דבר זורקים לשם, ואני לא רוצה להגיד לך בפרקטיקה כמה פעמים השעה הזו בכלל מתקיימת או לא, אם שעת מחנך הופכת להיות שעת זה, והכול מתערבב ביחד בסוף.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, אתה יודע מה הבעיה?

יפעת שאשא ביטון: שדברים כאלה הם חלק משעה של כישורי חיים.

יפעת שאשא ביטון: הם לא אורח חיים בבית ספר, הם לא התמודדות יומיומית בבית הספר.

יעקב מרגי: אנחנו גם לא רוצים לשים את זה במערכת השעות של ההוראה.

יעקב מרגי: אני לא חסיד של מערכת השעות הנוכחית שהיא קיימת כבר שבעים שנה ולא השתנה מאז ועד היום.

יעקב מרגי: אני באמת חושב שבסדרות של גילאים מסוימים אפשר לתת סדנא ממוקדת בשנתון, ולא צריך להיות בציר שלנו כל השנה.

יעקב מרגי: צריך לתת את זה בצורה איכותית, שאנחנו יודעים שהכיתה הזאת, סימנו עליה "וי", עברה את כל ההדרכה והמודעות והגברת המודעות.

יעקב מרגי: כדאי שתיקחי את זה לתשומת ליבך כמנהלת היחידה גם להציע זאת, וזה נכון אפילו למקצועות שנלמדים ונבחנים עליהם.

יעקב מרגי: כל שהן שהייתי ממליץ את זה לדבר הזה.

איריס בן יעקב: אני רוצה רגע להוסיף.

איריס בן יעקב: בדיוק קטעתם אותי.

איריס בן יעקב: אני ידעתי שזה מוקש.

איריס בן יעקב: אני רגילה למוקש הזה, אבל יחד עם זאת זה חלק מהדרך שלנו לדבר על הנושאים האלה.

יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות בנוסף.

איריס בן יעקב: שנייה, אני מבטיחה להגיד הכול.

איריס בן יעקב: זה חשיפה לתכנים לא מותאמים, רצון, הסכמה והדדיות, פנייה לעזרה.

איריס בן יעקב: יש לנו נושאים שאותם אנחנו מעבירים גם בכישורי חיים, אבל לא רק.

איריס בן יעקב: בנוסף לכישורי חיים אנחנו מקדישים בכל שנה שבוע למניעת פגיעות מיניות במערכת החינוך.

איריס בן יעקב: בעקבות המחקר שעינב הראתה, שנעשה מחקר טריאנה שהראה שלמעשה ילדים מציינים שהם לא יודעים למי לפנות, אנחנו הקדשנו את השנתיים האחרונות לנושא של פנייה לעזרה.

יעקב מרגי: אנחנו בוועדה הזו לא היינו צריכים את טריאנה.

יעקב מרגי: הגענו באחד הדיונים למסקנה הזו שילדים נתקלים באירוע ולא יודעים מה לעשות בבית הספר.

יעקב מרגי: אין להם את הכתובת.

איריס בן יעקב: אז בשבוע הזה, זה שבוע שהמערכת עוסקת במניעת פגיעות מיניות.

איריס בן יעקב: לקראת השבוע הזה יחד עם מכון חרוב, "מיזם מהלב" והמועצה לשלום הילד הפקנו פוסטרים מקסימים, זה הפוסטר, שנתלו בבתי הספר.

איריס בן יעקב: הפוסטרים האלה מזמינים את הילדים בעצם לפנות לעזרה.

איריס בן יעקב: זה להעלות למודעות שיש למי לפנות.

עינב לוק: בעברית ובערבית.

איריס בן יעקב: כן, זה הופק בעברית ובערבית.

יעקב מרגי: מה הגודל של הפוסטר הזה בבית הספר?

יעקב מרגי: אני לא סתם שאלתי.

יעקב מרגי: משקיעים כבר.

יעקב מרגי: זה חייב להיות אפילו גדול מרבע עמוד, מה שנקרא.

יעקב מרגי: זה צריך להיות גדול, נוכח בבית הספר.

יעקב מרגי: יש שטחים בבתי הספר וזה צריך להיות מול.

יעקב מרגי: אם רוצים להגביר מודעות, יש ערך לדבר כזה אם תלמיד/ה יודעים שיש להם את האפשרות הזו ומזמינים אותם לדבר על כך, זה חייב להיות גדול.

יעקב מרגי: כמו שאמרתי על דע זכויותיך, שצבעים משעממים מרדימים את זכויות התלמיד, מודבקים בלוח.

יעקב מרגי: מה לעשות, העין קולטת.

יעקב מרגי: הצעה, תגדילו את הפוסטר.

איריס בן יעקב: בנוסף לזה אנחנו שולחים בשבוע הזה מכתבים להורי התלמידים, דף מידע ליועצות חינוכיות, חלופות לפנייה לעזרה ועוד מידע שהוא רלוונטי לנושא.

איריס בן יעקב: בנוסף, אני רוצה להציג את הנתונים בעצם על העיסוק בנושא.

איריס בן יעקב: בחינוך היסודי, 74% דיווחו על עיסוק במניעת הטרדה ופגיעה מינית.

איריס בן יעקב: 81% דיווחו על עיסוק בנושא מוגנות ושמירה על מרחב אישי.

איריס בן יעקב: 83% דיווחו כי עסקו בנושא גלישה בטוחה ביסודי.

איריס בן יעקב: בחטיבת הביניים המצב יחסית דומה ובעל יסודי 79% דיווחו על עיסוק במניעת פגיעה מינית ו-79% עסקו בנושא של גלישה בטוחה.

איריס בן יעקב: אני רוצה רגע לעבור לנציגות שלנו.

איריס בן יעקב: יש עוד דרכים לדבר על הנושא.

איריס בן יעקב: חשבנו שיותר נכון שנביא עדויות מהשטח במקום שאנחנו נדבר.

יעקב מרגי: כמה שנים אתם סוקרים?

עינב לוק: לפחות שבע-שמונה שנים, אבל אני יכולה לבדוק את הנתון.

יעקב מרגי: אם אשאל את השאלה הבאה שמתבקשת מכך, מגמות אתם יודעים לומר לי?

עינב לוק: כן, אנחנו יודעים לומר מגמות.

יעקב מרגי: בבקשה.

עינב לוק: אני לא יודעת להגיד על הנתונים הספציפיים האלה - - -

יעקב מרגי: אם את יכולה לברר זאת תוך כדי דיון, אבקש לתת לי את הנתונים.

עינב לוק: בסדר גמור.

יעקב מרגי: בבקשה, הלאה.

איריס בן יעקב: נמצאת איתנו שוש מורשת שהיא יועצת ומדריכה ביחידה והיא תציג מה הם עושים גם לקראת שבוע מערכת נגד אלימות מינית.

יעקב מרגי: אנחנו מכאן נתחיל להיות קצרים וממוקדים.

שוש מורשת: אני אציג את עצמי.

שוש מורשת: שמי שוש מורשת, אני יועצת בבית ספר גינסבורג האורן ביבנה, בית ספר שש שנתי, ז' עד י"ב.

שוש מורשת: חוץ מזה אני גם מדריכה ביחידה ואני כאן מדברת דווקא בכובע שלי כיועצת, כמישהי שנמצאת בשטח.

שוש מורשת: אנחנו עברנו בעצם לדבר על מיניות בריאה.

שוש מורשת: אנחנו הבנו שהמפתח נמצא קודם כול עוד לפני הדיבור על מיניות בריאה, בדיבור.

שוש מורשת: קודם כול לשוחח, להפוך אותנו האנשים בשטח, אם זה יועצת, אם זה מחנכת, אם זה מורה מקצועית, זה לא משנה מי, כי אנחנו כמו שמישהי מכן אמרה, אנחנו נמצאים 90% מהזמן איתם, לכתובת, כי אם אפשר לדבר איתנו על מיניות, אז אנחנו גם כתובת למצב של מצוקה.

שוש מורשת: הבנו גם שהמפתח הנוסף הוא לא לדבר על מה לא ועל הפגיעה, אלא לדבר על המיניות הבריאה, לדבר על מה כן ולקשור את הסיפור של מיניות לסיפור של ערכים.

לאה פדידה: ומי עושה את זה?

שוש מורשת: אני אדבר בשמי כרגע.

שוש מורשת: אני בעצם קיבלתי שעתיים בשבוע לא כישורי חיים, זה בנוסף לכישורי חיים.

קריאה: מה התפקיד?

קריאה: מורה יועצת?

שוש מורשת: אני מורה יועצת.

לאה פדידה: את גם מורה?

שוש מורשת: לצורך העניין אני יועצת.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיכי.

שוש מורשת: קיבלתי שעתיים לצורך העניין, שבשעתיים האלה אני נכנסת ומעבירה קורס.

שוש מורשת: הפיילוט שלנו הוא שכבת ח', כי החלטנו ששכבת ח' היא השכבה הכי נכונה מבחינת הזמן, הטיימינג, גיל ההתגברות, ובשעתיים האלה אנחנו מדברים על מיניות בריאה, וכשיש "שמש אסוציאציות" הראשונה על הלוח בהקשר של מיניות בריאה, אז אנחנו לא נוותר על הסיפור של ערכים.

שוש מורשת: כל השיח שלנו לאורך הקורס הוא שיח של מה כן.

שוש מורשת: של זוגיות, של חברות, של יחסים, של כבוד, של שיח, של הקשבה.

שוש מורשת: אנחנו מדברים על מושג ההסכמה, אנחנו מדברים על חיזור, מה בין חיזור להטרדה.

שוש מורשת: אנחנו מדברים על כל מיני היבטים אחרים שקשורים במיניות ואיך הם קשורים לכל הנושא.

שוש מורשת: לאט לאט אנחנו מגיעים גם לסיפור של החוק להטרדה מינית.

שוש מורשת: מה שחשוב לי לומר, זה מעבר לשיח שעולה, התלמידים בקורס הופכים להיות עמיתים בנושא של מיניות בריאה בבית הספר.

שוש מורשת: זה אומר שהילדים אחר כך הם אלה שתולים את הפוסטרים, ואתה אמרת גודל הפוסטר.

שוש מורשת: זה לא פוסטר אחד, זה הרבה פוסטרים.

שוש מורשת: הם החליטו איפה הם תולים והם תלו, כולל בשירותים, כולל במסדרונות, כולל גם בזולות ובכל המקומות שהם ידעו שלשם מגיעים.

שוש מורשת: בשבוע של המערכת נגד פגיעות מיניות, הם אלה שהעבירו את התכנים בכיתות.

יעקב מרגי: הפעולה שלך היא רוחבית או פיילוט?

שוש מורשת: הפעולה שלי כרגע היא פיילוט והוא עובד מאוד יפה.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים שהוא יעבוד יפה בכל הארץ.

שוש מורשת: אני כמדריכה, באמת מעבירה את זה באזור שלי, מעבירה את זה הלאה ומשכנעת.

יפעת שאשא ביטון: אתה מבין כבוד היושב ראש, זה גם לא חלק ממערך בית ספרי של מערכת החינוך, זה גם פיילוט.

יעקב מרגי: כמה זמן הפיילוט הזה קיים?

שוש מורשת: מתחילת השנה.

שוש מורשת: זה חצי שנה קורס ואחר כך - - -

יעקב מרגי: זה לא אומר שקודם לא נעשה כלום חוץ מהפיילוט.

שוש מורשת: לאורך כל הדרך נעשה.

שוש מורשת: אני 11 שנים - - -

זאב גולדבלט: הדיון הוא לא על תקיפות מיניות?

יעקב מרגי: על זה אנחנו מדברים.

זאב גולדבלט: כי כאן מדברים על דברים אחרים, על חינוך למיניות וכל מיני דברים ולא תקיפות.

יעקב מרגי: אתה מחזק שלא הקשבת לדיון, כי עמיתתך דיברה איתך.

יעקב מרגי: היא אמרה לך שהיא הגיעה כאשת מקצוע למסקנה, כדי לדבר על מניעה צריך לדבר מה כן בריא.

יעקב מרגי: בבקשה, כבדו אחד את השני.

שוש מורשת: אני יכולה לענות במשפט?

יעקב מרגי: לא, את לא מדברת על זה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן צריכה לצאת לוועדה שהיא מנהלת וכנ"ל גם יפעת שאשא ביטון.

יעקב מרגי: נעשה פאוזה קצרה מהמצגת.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה כבוד היושב ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני יצאתי מדיון גם כן מאוד חשוב שמתקיים אצלי בוועדה, בגלל שאני ראיתי את החשיבות של הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: בפברואר השנה קיימתי דיון אצלי בוועדה גם כן באותו נושא.

עאידה תומא סלימאן: אירחנו תלמידים שעשו סקר ביוזמתם האישית.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שברגע שנכנסתי, חברת הכנסת יפעת מלמלה "טוחנים מים", וזאת ההרגשה שלי, שאנחנו טוחנים מים, ואני מתנצלת אם זה לא היה לציטוט.

יפעת שאשא ביטון: לא, הכול בסדר.

עאידה תומא סלימאן: עלו כמה סוגיות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שלנסות לתאר את המצב כאילו הכול טוב ויפה, אנחנו נחטיא את המטרה.

עאידה תומא סלימאן: יש בעיות מאוד אקוטיות.

יעקב מרגי: אף אחד לא אמר שהכול טוב ויפה.

יעקב מרגי: אני ביקשתי ממשרד החינוך לסקור מה הם עושים.

יעקב מרגי: מסקנות זה אנחנו מגישים בסוף.

עאידה תומא סלימאן: כל הנושא הזה של כישורי חיים, לצערי הרב הופך למין כלבו כזה שנכנסים כל החסרונות שקיימים.

עאידה תומא סלימאן: כישורי חיים מלמדים לא בשעה אחת ולא בשעתיים.

עאידה תומא סלימאן: זה אמור להיות בילד אין בתוך מערכת השיעורים ומערכת החינוך.

עאידה תומא סלימאן: זה לא יכול להיות לפי החלטת מנהל בית הספר, ואני נתתי כמה דוגמאות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: בתי הספר, יש להם את מלוא החופשיות לבחור את התוכנית שהם רוצים ואני יכולה לתת דוגמאות על בתי ספר שנמצאים תחת האחריות של מערכת החינוך, שלא בוחרים בנושאים האלה כי המורים לא רוצים להתעמת והמנהלים לא רוצים להגיד שיש בבית הספר שלהם דברים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אני נתתי כבר דוגמאות מאה פעמים.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני שאי אפשר לעבור עליו בשקט, אין שום מערכת בקרה על טיפול בנפגעי ונפגעות מהילדים בתקיפה מינית.

עאידה תומא סלימאן: יש דיווח למפקחת וזה נעצר אצל המפקחת המחוזית.

עאידה תומא סלימאן: בהמלצות של הוועדה בדיון הקודם אמרתי שמערכת החינוך חייבת לבנות איזושהי צורת בקרה.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שאצל המפקחת המחוזית הכול נעצר והיא יודעת אם טופלו או לא טופלו, כך שגם כן לאסוף את הנתונים ולנתח אותם ולהבין על התופעה, המשרד לא עושה לצערי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה בלתי מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: דבר אחרון שאני רוצה לספר, יש עכשיו טרנד בכמה מהכפרים והערים, לפחות אני יודעת באוכלוסייה הערבית, שפותחים בפייסבוק איזשהו דף שנקרא "וידויים".

עאידה תומא סלימאן: וידויים של חיבה, וידויים של זה.

עאידה תומא סלימאן: במקום לטפל בוידויים שם שמדברים על תקיפות מיניות או הטרדות מיניות על ידי מורים, באופן הכי ברור, מנהלי בתי הספר סוגרים את הדף, נוזפים בתלמידים, מבקשים מהם לעלות מול כל התלמידים ולהגיד, טעינו, חטאנו, אנחנו מכפישים ככה את בית הספר שלנו.

עאידה תומא סלימאן: איפה מטפלים בדברים כאלה ואיך מטפלים בהם?

עאידה תומא סלימאן: זה בלתי מתקבל על הדעת שאין צורת בקרה אמיתית למה שקורה בבתי הספר, ושלא תגידו לי שמחנכים מינית.

עאידה תומא סלימאן: ישבנו בוועדה שלי ושמענו על איך חינוך מיני הופך בבתי ספר ערבים הכנה לחיי נישואין, אז בואו נגיד את האמת פעם אחת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יפעת.

יפעת שאשא ביטון: תודה כבוד היושב ראש, אני מתנצלת כי אני אצטרך לצאת לדיון שלי.

יפעת שאשא ביטון: אני קודם כול רוצה למסגר את הדיון באמת לפגיעות מיניות בין קטינים, ופה אני מוכרחה לומר שגם כאן אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים כשאנחנו מדברים על פגיעות מיניות לבין התנהגות מינית לא מותאמת, כי לא פעם אני שומעת זעקות גם מצד הורים לילדים בגן, שהילדים שלהם הוטרדו מינית והם מבקשים להוציא ילד בגיל 4 כי הוא הטריד מינית את הילדה, והם קצת הולכים לאיבוד פה ואז אנחנו גם מפספסים בטיפול.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שהדברים יאמרו כי בסוף אנחנו צריכים לתת את המענים הנכונים ביותר.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה להתייחס בכלל לסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אגב, כל מה שאתם עושים הוא בסדר גמור והביקורת היא לא אליכם.

יפעת שאשא ביטון: הביקורת היא כלפי המדיניות, כי לא יכול להיות שכשאנחנו עוסקים בדברים חברתיים, הם פרויקטליים והם תוכניות והם פיילוט והם לא חלק מההוויה של כל המערכת כבילד אין, בדיוק כמו שמנסים לקדם את המתמטיקה ואת האנגלית ואת הדברים האחרים, ובשביל שזה יקרה, כבוד היושב ראש, המורים שלנו צריכים כלים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק שיש יועצת שיודעת לטפל.

יפעת שאשא ביטון: המורים שלנו צריכים כלים כדי לזהות ילד שאולי נפגע, ילד שאולי נמצא במצב נפשי לא טוב ואולי זה כתוצאה מפגיעה מינית או מפגיעה אחרת, ואני תוהה מתי אי פעם, כמו שבאים ושואלים, מה הציונים שלכם במתמטיקה ומה המיצ"ב שלכם פה וכמה שעות נתתם, שיבואו וישאלו מתי מורה ידע לזהות ילד שנפגע בתוך הכיתה.

יעקב מרגי: זה מתחיל בתוכניות הכשרת מורים ותוכניות הסמכה.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק, ואם אנחנו לא נבוא כמדיניות ונגיד שעכשיו אנחנו רוצים לשים את הדגש על ההיבטים האלה ולתת לילדים את הסביבה באמת המיטבית, לא - - - שאנחנו מדברים עליו ולשם אנחנו מכוונים, אלא באמת לעשות את זה בתוך מערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך ביושר, כבוד היושב ראש, אפשר לשפוך מיליארדים במערכת חינוך, לא תשיג לא את המתמטיקה, לא את האנגלית ולא שום דבר אחר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, עליזה.

עליזה לביא: אדוני היושב ראש, אני בחמש השנים האחרונות מאז שהגעתי לכנסת פוגשת את הנשים היקרות האלה בהרבה פגישות ודיונים.

עליזה לביא: אני כן רוצה להפנות את החוד של החנית לשר ולמדיניות שלו, כי מה שאנחנו שומעים כאן, באמת מבחינה מקצועית יש פה הבנה אבל אין כלים.

עליזה לביא: תשאל אותן מתי הגדילו את התקציב של המחלקות שהן מייצגות.

עליזה לביא: מזמן.

עליזה לביא: זה לא במודעות, זה לא בראיה, זה לא בהבנה שלמעשה המקומות האישיים כבר מזמן לא אישיים.

עליזה לביא: כל ההתמודדות מול המסך.

עליזה לביא: הרי הרבה מאוד מההטרדות המיניות מתחילות שם, בקבוצות הוואטסאפ.

עליזה לביא: כל חינוך למניעה בהטרדות מיניות בטכנולוגיה.

עליזה לביא: הידע קיים.

עליזה לביא: אנחנו הכנסנו את זה להכשרות של שופטים, היום לרופאים.

עליזה לביא: איפה כל ההתבוננות על הילדים שלנו, על המקום שאמור להיות הכי מוגן?

עליזה לביא: אני קוראת לך, אני יודעת עד כמה הנושא הזה בדמך.

עליזה לביא: צריך דיון כאן עם השר, עם המדיניות.

עליזה לביא: צריך להביא את השר לדיון הזה.

עליזה לביא: אנחנו כל הזמן כועסים ובצדק, אבל הן לא הכתובת.

עליזה לביא: הן עושות את המקסימום מהמעט שיש להן.

יעקב מרגי: לעניין הזה, אני אומר תמיד לנציגי המשרדים שמגיעים לכאן, מבחינתי כשמדברים, מדברים למשרד, לא מדברים אישית, והם יודעים את זה.

עליזה לביא: אבל כאן אתה צריך לקחת את הכוח שלך, אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: נראה בסוף הדיון לאן זה הולך.

עליזה לביא: זה לא עוד נושא במערכת החינוך.

עליזה לביא: צריך להביא את השר ולנער אותו.

עליזה לביא: כשאני מדברת איתו על הנושא של התמודדות עם זנות, הוא מעיף אותי.

עליזה לביא: כשאנחנו מדברים איתו על הטרדות מיניות, הוא לא שם לב לזה.

עליזה לביא: יש פה פילוח גם בממלכתי-דתי ובממלכתי.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על הממלכתי.

עליזה לביא: בואו נראה גם מה קורה בממלכתי-דתי, ואתה יודע שזה אזור סגור.

יעקב מרגי: והחרדי והערבי.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: שמענו פה את העדות באמת הקשה של עאידה.

עליזה לביא: אני קוראת לך מהמקום שלך כאן, זאת שעת רצון.

עליזה לביא: הגעתי לצומת שאם אנחנו לא ניגע בו, ויש לך את הכוח אדוני היושב ראש, ואת ההבנה העמוקה שצריך באמת לנער ולנפץ, ומי יודע אם לא לשעה הזאת אתה פה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיכו.

יעקב מרגי: מי הדוברת הבאה?

איריס בן יעקב: הדוברת הבאה זאת תומאדר.

יעקב מרגי: בבקשה.

תומאדר סויטאת בדארנה: שלום, אני תומאדר, אני מדריכה במיניות למניעת הטרדות מיניות.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני באה ממחוז צפון, עובדת גם כיועצת במחוז צפון בבית ספר.

יעקב מרגי: בית ספר יסודי?

תומאדר סויטאת בדארנה: יסודי.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני רוצה לחזק את הדברים של חברת הכנסת עליזה לביא.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני יכולה לתת דוגמא איך פרויקט הופך לפרויקט אם אין תקציבים, ואני כמדריכה, יש לי רציונל, יש לי תוכנית, יש לי כוחות, יש לי מוטיבציה, אבל אני גם מצומצמת.

תומאדר סויטאת בדארנה: יש לי מספר שעות, יש לי מספר ימים שאני יכולה ללכת ולעשות את החזון שלי.

יעקב מרגי: את במחוז צפון בכלל לא ממוקדת למגזר הערבי.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני מדריכה במחוז צפון במגזר הערבי.

יעקב מרגי: את מכירה את התופעה שדיברה עליה עאידה?

תומאדר סויטאת בדארנה: היא דיברה על כמה תופעות.

יעקב מרגי: לגבי ההדחקה וההסתרה.

יעקב מרגי: בואי אשאל אחרת, את מתקבלת בבתי הספר בזרועות פתוחות?

תומאדר סויטאת בדארנה: כן.

יעקב מרגי: אין לך בעיה.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני חושבת שאנחנו עוברים שינוי.

תומאדר סויטאת בדארנה: אנחנו מהשטח יודעים בדיוק מה השינויים הקטנים שקורים.

תומאדר סויטאת בדארנה: עאידה אולי מבחוץ לא כל כך יודעת.

יעקב מרגי: התהליכים קורים, את אומרת.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני אומרת שאני כמדריכה אף פעם לא הרגשתי שמנהל לא רוצה להעביר תוכנית במניעת פגיעות מיניות.

תומאדר סויטאת בדארנה: במחוז צפון, היועצים, יש להם חובה לעבור במתווה קורס של 60 שעות במיוחד לפגיעות מיניות.

יעקב מרגי: אמרת יועצים בכוונה, כי יש רק יועצים?

תומאדר סויטאת בדארנה: יועצים ויועצות יש לנו.

תומאדר סויטאת בדארנה: היום אני באתי לדבר על התוכנית שהיא גם תוצר של מחוז צפון.

תומאדר סויטאת בדארנה: בעקבות מחקר של טריאנה שהוצג פה, התקיימה ועדה מחוזית בראשותה של ד"ר אורה שמחון, ולזכותה יאמר שהיא הניפה את כל הנושא הזה באופן חזק.

תומאדר סויטאת בדארנה: היא טלטלה את כל המשרד שם.

תומאדר סויטאת בדארנה: אנחנו לא שותקים על הנתונים האלה.

תומאדר סויטאת בדארנה: התקיימה ועדה בשיתוף הייעוץ, שפ"י והיחידה למניעת פגיעות מיניות בראשותה של איריס בן יעקב שגם ביד רמה אנחנו כל הזמן עושים דברים.

תומאדר סויטאת בדארנה: נבנתה תוכנית.

תומאדר סויטאת בדארנה: בנתה אותה המפקחת על הייעוץ, גברת אמינה עומרי, תוכנית של קריאה לעזרה.

תומאדר סויטאת בדארנה: קראנו לתוכנית "כאן פונים".

תומאדר סויטאת בדארנה: יש כל מיני הבנות של איך לעשות מניעה ולא רק התערבות אחרי, אז אחת התובנות זה למיניות בריאה.

תומאדר סויטאת בדארנה: התובנה של מחוז צפון הייתה, בואו נעודד את התלמידים שלנו לפנות לעזרה, כי דברים קורים ולא עולים על פני השטח ויש פער עצום בין הדיווח למציאות.

תומאדר סויטאת בדארנה: זה היה הרציונל שלנו.

תומאדר סויטאת בדארנה: בנינו תוכנית שמטרתה לעודד תלמידים לפנייה לעזרה.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני מאוד מתחברת למישהי שישבה שם, שאמרה שבעצם כאילו אנחנו לא עובדים על המחנכים, על המורים, אז אני רוצה להגיד שהתוכנית הזאת, הרציונל שלה זה לעבוד על המחנכים.

תומאדר סויטאת בדארנה: אנחנו עשינו תהליכים מקבילים.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני מדריכה, עבדתי עם היועצות, ממש סדנאות ועבודה על עצמן ולעשות שינוי פנימי אצלן, לא רק מה להעביר, ואחר כך היועצות נכנסו לבתי הספר, עבדו עם המחנכים ועם כלל צוות המורים ואחר כך המחנכים העבירו את התכנים האלה.

תומאדר סויטאת בדארנה: נתנו הזדמנות לילדים לבדוק איתם מה מונע מהם לפנות לעזרה, מה היה מעודד אותם לפנות לעזרה.

תומאדר סויטאת בדארנה: הילדים אמרו בעצם שדמות של מבוגר משמעותי, מישהו שאני יכול לסמוך עליו.

תומאדר סויטאת בדארנה: זה גם נכון מה שיצא במחקר, ואנחנו עבדנו על זה.

תומאדר סויטאת בדארנה: בנינו סדנאות איך המחנך יהפוך למבוגר משמעותי, איך הוא יאמין בזה קודם כול.

יעקב מרגי: זה הכרחי.

תומאדר סויטאת בדארנה: בדיוק.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני הבאתי איתי בליווי משותף מחנכת כיתה.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני רוצה להעביר לה את השרביט.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני לא רוצה לקחת את כל הזמן.

תומאדר סויטאת בדארנה: אני רוצה שתשמעו את השטח גם.

יעקב מרגי: בבקשה.

ג'יהאן נוג'ידאת חג'ו: בוקר טוב לכולם, קוראים לי ג'יהאן נוג'ידאת חג'ו מהכפר בועיינה נוג'ידאת.

ג'יהאן נוג'ידאת חג'ו: אני באתי לדבר על החוויה שלי בתוכנית "כאן פונים" שמאוד התייעלתי דרכה כמחנכת.

ג'יהאן נוג'ידאת חג'ו: היא נתנה לי כלים לחזור לכיתה שלי ולעשות סדנאות שאני כבר חוויתי והתנסיתי בה עם היועצת.

ג'יהאן נוג'ידאת חג'ו: היו לי חששות בהתחלה איך אני אעביר את זה ובכלל אולי זו עבודה של היועצת, לא שלי, אבל עברנו את הסדנאות עם היועצת.

ג'יהאן נוג'ידאת חג'ו: קיבלתי כוח לקחת את זה לכיתה ולנסות את זה.

ג'יהאן נוג'ידאת חג'ו: התעודדתי לנסות את זה.

ג'יהאן נוג'ידאת חג'ו: אני אומרת שצריך לייעל את עבודת המחנך, שניתן לו כלים שהוא יוכל בעצמו, לא רק בכישורי חיים, בשיעור חשבון - - -

יעקב מרגי: אבל בכל זאת סלחי לי שאני אשאל.

יעקב מרגי: זו חברה מסורתית ואת באה עכשיו כמחנכת כיתה מעורבת בנים/בנות?

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: כן.

יעקב מרגי: ואת מעלה את הנושא הזה.

יעקב מרגי: מה היו התגובות?

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: בטח זה לא היה קל בהתחלה להכניס את זה וצריך שפה ודרך.

יעקב מרגי: קיבלתם פידבקים מההורים?

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: הם היו מרוצים מהמודעות.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: אפילו להורים אין מודעות איך להעביר את זה לילדים שלהם וכשבאים הילדים עם כוח, הם מבינים יותר מההורים שלהם בנושא, זה נותן להם כוח.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: אני אביא לכם דוגמא אישית על ילד שהיה אצלי בכיתה, ממצב סוציו אקונומי מאוד נמוך וגם היה בעוני תרבותי בבית.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: אין לאימא שפה לדבר איתו.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: היא לא מתורבתת.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: אפילו בכיתה היה מתחבר עם האחרים רק עם מכות.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: כשהייתי פונה אלי ושואלת למה אתה משתמש במכות, הוא מתחיל לבכות ולא יודע להסביר את עצמו, אז אחרי כמה שיחות אישיות בסדנאות בכיתה, שאני שמרתי קשר עין איתו, שמתי לב אליו, עודדתי אותו תוך כדי הסדנאות לדבר ולשתף ולהביא את עצמו לשם, אז לאט לאט התחיל להתפרק, להתחבר ואפילו פנה אלי לחדר המורים לשוחח איתי בשיחה אישית.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: היה קורבן לבריונות של בן דוד שלו, התברר.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: אפילו היה מכריח אותו לעשות דברים שלא היה מוכן לדבר, ותמיד הרגיש שהוא האשם.

יעקב מרגי: הפכת לדמות המבוגר שאפשר לסמוך עליו.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: כן, מאוד שמחתי.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: זאת לא חווית הצלחה רק לילד, גם שלי.

נוג'ידאת חג'ו ג'יהאן: אני היום מרגישה שאני הבאתי מבוגר משמעותי רלוונטי לילד הזה ולילדים אחרים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סיימנו?

איריס בן יעקב: לא.

איריס בן יעקב: יש פה את הגברת יהודית כהן ואביגיל דיסין.

איריס בן יעקב: יהודית כהן היא מפקחת על יועצות במגזר החרדי.

איריס בן יעקב: חשוב לנו להציג את כל הפריסה.

יהודית כהן: שמי יהודית כהן, אני מפקחת על הייעוץ במחוז החרדי.

יהודית כהן: אנחנו מתמודדים עם הנושא הזה עם הרבה טאבו שיש סביב הנושא הזה, הרבה חשדנות כלפי הממסד ומשרד החינוך במיוחד, ועם רגישות תרבותית שמחייבת אותנו להתאים את עצמנו מאוד לצרכים ולדרישות של מערכת החינוך החרדית.

יהודית כהן: אנחנו בנינו תוכנית.

יהודית כהן: כל תוכנית שאנחנו בונים, אנחנו מערבים רבנים מקובלים שיתנו לנו גיבוי ושיעודדו גם - - -

יעקב מרגי: לא מקובלים במובן הקבלי.

יהודית כהן: ברור, מקובלים על הציבור החרדי.

יעקב מרגי: יש דרישה?

יעקב מרגי: יש היענות?

יהודית כהן: אז אנחנו חייבים להתאים את עצמנו לקצב ולבשלות של המערכת החינוכית.

יעקב מרגי: כשאומרים לי מחוז חרדי ולהתאים את עצמנו להם, אז אני יודע שאני לא עושה כלום.

יעקב מרגי: אני צריך להוביל לחברות האלה הסגורות, המסורתיות, צריך להוביל תהליכים.

יהודית כהן: בדיוק, אז אנחנו נותנים את המענים בכמה מישורים.

יהודית כהן: קודם כול כשקורה אירוע, אז כבר למדו להיעזר בנו, וגם אז אנחנו נתקלים בהמון חשדנות והמון סירוב הרבה פעמים לשתף פעולה איתנו.

יהודית כהן: אנחנו צריכים להיות מספיק חכמים ורגישים כדי להוביל את המערכת שהיא תסכים לדווח במקרה של חובת דיווח, שתסכים לשתף איתנו פעולה ולעשות מה שצריך.

יעקב מרגי: אקטיביזם יש מצד המשרד?

יהודית כהן: כן.

יהודית כהן: תיכף אנחנו נשמע את הגברת דיסין שהיא יזמה את התוכנית הזאת.

יהודית כהן: אנחנו בנינו תוכנית שבעצם היא פונה אל הצוות החינוכי, אל הכיתה וגם להורים.

יהודית כהן: בתפיסה שלנו אנחנו לא רוצים להעמיד אנשים זרים מול הכיתה.

יהודית כהן: אנחנו חושבים שהמורים הם המבוגר המשמעותי שהם יובילו בעצמם את התוכנית, ולכן אנחנו מדריכים את המורים, מעבירים אותם איזשהו מפגש עם התכנים האלה שלהם בעצמם.

יעקב מרגי: התחושה שלי, שבחינוך החרדי זה בתחילתו של תהליך, שלא בדומה בכלל למה שקורה במערכות אחרות.

יהודית כהן: זה לא דומה, זה נכון, אבל אני חושבת שאנחנו כבר עברנו את ההתחלה.

יהודית כהן: אנחנו גם עשינו פרויקט משותף יחד עם השפ"ח של בית שמש והעברנו לכל בתי הספר בעיר בית שמש גם לבנים, גם לבנות החרדיים תוכנית מוגנות בבית הספר.

יהודית כהן: אני מציעה שהגברת דיסין קצת תפרט על התוכניות, גם על המוגנות וגם על הפרויקט הזה עם בית שמש.

יעקב מרגי: בקשה.

אביגיל דיסין: שלום לכולם, אני אביגיל דיסין, אני מדריכה ביחידה למיניות ומניעת פגיעה של משרד החינוך ועובדת במחוז החרדי.

אביגיל דיסין: כמו שגברת יהודית כהן אמרה, אני כתבתי תוכנית שהיא תוכנית מיועדת לציבור החרדי.

אביגיל דיסין: היא כתובה עבור הציבור החרדי.

אביגיל דיסין: כמו שיושב הראש אמר, אנחנו חברה שהתהליכים הם עדיין ממש בתחילתם ולכן המטרה של התוכנית כרגע היא לתת לילדים מוגנות ולדעת לזהות התנהגויות שהן חריגות כדי למנוע פגיעה מינית.

אביגיל דיסין: התוכנית בשפה מאוד מותאמת לציבור החרדי, אבל היא מובנית בצורה כזאת שאם דיברו פה קודם על זה שיש מבוכה אצל המורים והמורים לא בפרונט, התוכנית מועברת בצורה כזאת שקודם המורות עוברות הכשרה.

אביגיל דיסין: המורות עוברות את הניפוץ של המבוכה איך מדברים על זה, איך מעלים את הדבר.

אביגיל דיסין: הן מקבלות כלים איך לזהות תלמידים שבדרך כלל ובטח אצלנו לא מדברים ורבלית ולא באים ומספרים שהם עברו פגיעה, אלא הם מתנהגים את זה.

אביגיל דיסין: איך הן מזהות את ההתנהגויות.

יעקב מרגי: כל ילד הוא קודם כול לא יודע לדבר, הוא מתנהג.

אביגיל דיסין: נכון, ובציבור החרדי זה בצורה חריפה יותר.

אביגיל דיסין: הן לומדות לזהות את זה והן אלה שמעבירות את זה אחר כך בכיתה לא במסגרת שיעורי כישורי חיים, לא במסגרת שיעורים - - -

יעקב מרגי: הצוותים מקבלים הדרכה, הבנתי.

יעקב מרגי: את דיברת בלשון נקבה.

יעקב מרגי: מה הם המורים?

אביגיל דיסין: היות שאני מדריכה ליועצות, אז אני נותנת מענה ליועצות.

אביגיל דיסין: בבית שמש כשעשינו תוכנית משותפת, אז המדריך של הגברים לקח את הבסיס של התוכנית והם בנו אותו דבר לבנים ומעבירים את זה יועצים או מורים לבנים.

אביגיל דיסין: בנוסף לזה נותנים גם להורים גם כוח וגם כלים לדעת איך לזהות ואיך להתנהל ואיך להתנהג עם ילד שעבר איזשהו סוג של פגיעה.

אביגיל דיסין: נותנים המון כוח לילדים לפנות לעזרה, לדעת לזהות מי המבוגר המשמעותי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: התלמידים, אני עובר לדיון.

רוני אפלמן: קוראים לי רוני אפלמן, אני בכיתה ח' בבית ספר גינסבורג אורן ביבנה.

רוני אפלמן: יש לנו קורס בשכבה שהיועצת שלנו מעבירה לנו, שכל חצי שנה התלמידים מתחלפים, שזה בעצם קורס שמדבר איתנו על מיניות בריאה, לערכים בזוגיות.

רוני אפלמן: אנחנו מדברים על מה כן צריך לעשות ומה טוב לעשות כדי להקטין את הפגיעות ולהגדיל את המודעות גם של ילדים שפוגעים ונפגעים, כדי שבאמת ידעו מה צריך לעשות ומה לא.

יעקב מרגי: ברגע שהתחלתם להיות פעילים, איך זה מתקבל בקרב החברים?

יעקב מרגי: מבינים את הצורך?

יעקב מרגי: סליחה, אני אומר בלשון שלי, לא שלכם.

יעקב מרגי: עוד איזה אחד שרוצה להתרברב או להתנשא?

יעקב מרגי: איך התגובות של החברים?

רוני אפלמן: אני חושבת שמשתפים פעולה הרבה יותר.

רוני אפלמן: אנחנו, התלמידים, אחר כך גם העברנו שיעורים בכיתות על הנושאים שדיברו איתנו עליהם.

רוני אפלמן: אני חושבת שילדים ירגישו הרבה יותר בנוח לפנות לילדים בגיל שלהם מאשר לפנות למורה או ליועץ.

יעקב מרגי: כשלב ראשון.

רוני אפלמן: כן, כי אנחנו בני גילם, אנחנו מדברים איתם בגובה העיניים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עוד מישהו מהתלמידים?

יעקב מרגי: יש מה להוסיף?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זאב גולדבלט.

זאב גולדבלט: אני רוצה להפנות אל תשומת לב הוועדה שהנושא לדיון היה תקיפות מיניות במערכת החינוך.

זאב גולדבלט: כך זה הוגדר בהזמנה.

יעקב מרגי: עשיתי סיבוב פרסה.

יעקב מרגי: ההערה שלך מיותרת.

יעקב מרגי: בבקשה.

זאב גולדבלט: אני חושב שאנחנו ההורים, כשלנו.

זאב גולדבלט: כשלנו גם כהורים וגם כנציגים.

זאב גולדבלט: כשלנו, כי לא יצאנו להפגנות, שלא זעקנו את זעקת התלמידות, התלמידים או זעקת ההורים שלא מוצאים את נפשם מרוב זעם, עלבון ותסכול.

זאב גולדבלט: כשלנו, כי המורה שפגע בתלמידות ובתלמידים ממשיך לעבוד במערכת החינוך.

זאב גולדבלט: כשלנו, כי המנהלת שקיבלה את אותו מורה ממשיכה לעבוד כמנהלת.

זאב גולדבלט: כשלנו, כי הפקידים שידעו על הרתעות על התנהלותו והתנהגותו של אותו מורה, ממשיכים בעבודה כרגיל ולא נפגעו חלילה.

זאב גולדבלט: כשלנו, כי לא הצלחנו לשכנע את האיגוד המקצועי של אותו מורה או של אותם מורים להסיר את ההגנה עליו, אז מכיוון שכולם ואף אחד לא לוקח כאן אחריות על המחדלים האלה ונמנעים כמובן, בורחים מזה כמאש, אז אני מודה, אני נכשלתי.

זאב גולדבלט: אני אישית נכשלתי ואני מצר על כך.

זאב גולדבלט: אני מצר על זה שלא הובלתי מחאה כלל ארצית ואפשרתי למערכת להמשיך בנושא הזה כבר שנה מאז שהתפוצץ האירוע הזה בתל אביב, אבל לא עוד, ואם לא הובנתי נכון ומישהי כאן לידי אמרה לי שכנראה לא יבינו על מה אני מדבר, אז אני כן, אני מאשים, ממש מאשים, כי אני חושב שההתנהלות היא פשוט לא ראויה, ואני משתדל להיות מנומס ועדין.

יעקב מרגי: תודה.

ענת הוכנר: שמי ענת הוכנר, אני יו"ר ועד ההורים של תל אביב ואני מייצגת פה לצורך העניין את כל ההורים.

ענת הוכנר: האישיו של הדיון פה הוא הילדים שלנו.

ענת הוכנר: אתם ממש לא דואגים להם.

ענת הוכנר: העתיד שאתם מציירים, את דרכו של משרד החינוך לתוכניות העתידיות, נפלא, אבל אנחנו חיים בהווה.

ענת הוכנר: יש לנו עבר שאתם כרגיל לא מטפלים בו.

ענת הוכנר: האדון הנכבד שיושב פה מטעם משרד החינוך, בישיבה לפני חצי שנה בוועדה לשלום הילד הסביר לי שיש תוכנית מלאה איך לא יקרו יותר מקרים כאלה.

יעקב מרגי: בואי אני אניח את דעתך.

יעקב מרגי: גם אם תהיה תוכנית שתמצא חן בעינייך, לצערנו הרב היא לא תתחם את כל - - - , אז בואו.

ענת הוכנר: אני יודעת.

יעקב מרגי: קצת צניעות.

ענת הוכנר: אני נורא בצניעות.

ענת הוכנר: אני רק רוצה להעיר לו שמאז שהוא אמר שזה לא יקרה, נתגלו הרבה מקרים.

ענת הוכנר: בעינינו המקרים ימשיכו כי אין מחיר למקרה שזה קורה.

ענת הוכנר: יש תוכנית, יעשו חינוך.

ענת הוכנר: אין מחיר למקרה שזה קורה.

ענת הוכנר: אם רוצים לקחת את המקרה שלנו, דבר ראשון שקורה מקרה כזה היום, למרות כל התוכניות היפות שלכם, צוות ההורים שנמצא בפנים מרגיש שכל המערכת נעמדת מולו וחוסמת.

ענת הוכנר: יש לנו ארגוני מורים שלא עושים כלום.

יעקב מרגי: אני אעזור לך, גבירתי.

יעקב מרגי: מאחר ואת יו"ר תל אביב ואיילת נחמיאס ורבין ואנוכי כשלנו, בסדר?

ענת הוכנר: נכון.

יעקב מרגי: אבל את יו"ר ועד.

יעקב מרגי: "נעמי שמר" לטעמכם לא קיבל את הטיפול כמו שצריך.

ענת הוכנר: נכון.

יעקב מרגי: מה אתם עושים?

יעקב מרגי: אתם ארגון יציג.

ענת הוכנר: תקשיב, מה עוד אנחנו יכולים לעשות?

ענת הוכנר: אני באה הנה על חשבון יום עבודה שלי, פעם עשירית.

יעקב מרגי: רגע גבירתי, תקשיבי.

יעקב מרגי: כשבאים משרדי הממשלה לכאן ואומרים, צריך לעשות, צריך לעשות, אני מתמלא חימה.

יעקב מרגי: מה צריך לעשות?

יעקב מרגי: אתם צריכים לעשות.

ענת הוכנר: נכון.

יעקב מרגי: גוף יציג של ההורים זה לא עוד אימא מתל אביב.

ענת הוכנר: נכון.

ענת הוכנר: תציע לי מה לעשות.

יעקב מרגי: אם תרצי, אחר כך תקבעי פגישה, אני אסביר לך איך עושים.

יעקב מרגי: הביקורת שלי אליכם בדיוק כמו משרד החינוך.

יעקב מרגי: אתם גוף יציג.

ענת הוכנר: נכון.

יעקב מרגי: את לא אימא שיושבת ומסתכלת מהצד, אז הביקורת היא גם אליכם.

ענת הוכנר: במה?

יעקב מרגי: במה?

יעקב מרגי: אני אסביר לך מה תפקיד - - -

ענת הוכנר: אוקי, אבל אני רק אגיד שני דברים.

ענת הוכנר: אם לא יהיה גורם חיצוני שבודק את המשרד, אז ימשיך כל מי שנותן אישורים במשרד, לאשר הכול.

יעקב מרגי: אתם מחטיאים את הדיון ואני אסביר לכם בסוף.

ענת הוכנר: יכול להיות.

ענת הוכנר: אני חושבת שהחטאנו את כל הדיון עכשיו.

יעקב מרגי: אני חושב שאתם מחטיאים.

יעקב מרגי: אני אסביר לך אחר כך למה אני קצת אפילו הרמתי את הקול.

יעקב מרגי: אתם גוף יציג.

זאב גולדבלט: אתה צודק.

יעקב מרגי: אמרת ופתחת נכון וטוב שעשית ככה.

יעקב מרגי: זה לא עוד איזו אימא שמסתכלת מהצד.

יעקב מרגי: נדרשת פה פעולה מערכתית.

יעקב מרגי: עוד לא הגענו למסקנות, עוד לא סוף הדיון.

יעקב מרגי: יכול להיות שנגיע למסקנה שהמשרד אכן עושה מה שאפשר לעשות בתנאים הנוכחיים.

יעקב מרגי: אנחנו אוהבים לבוא פה לדיון ולהגיד, מערכת החינוך, מערכת החינוך שוכחים את הילד, כאילו הילד בא מהחלל החיצון.

יעקב מרגי: הוא חי בתוך האווירה הביתית קודם כול, באווירה הקהילתית.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לראות במצבים כאלה טיפול מערכתי, טיפול הוליסטי של כולם ביחד.

יעקב מרגי: אם הגישה תהיה - - -

ענת הוכנר: הגישה היא לא שם.

ענת הוכנר: אני ממש לא מתכוונת לזה.

יעקב מרגי: את ככה הובנת, אבל סליחה, אני רוצה להתקדם.

יעקב מרגי: שיר דגן, בקצרה, בבקשה.

שיר דגן: אני פשוט הקשבתי פה לכמה מהדברים שעלו ויש לי כמה דברים אחרים להגיד.

שיר דגן: אני שיר דגן, אני אימא לארבעה ילדים, מתל אביב, פעילה חברתית, חברה בוועד של ההורים של תל אביב, אבל בקשר עם הורים מעוד כל מיני מקומות בארץ.

שיר דגן: אחד הדברים שרציתי לדעת זה שאתם דיברתם על הדרכות שעוברות יועצות בבתי הספר, אני נתקלתי באימא של מקרה מאוד חמור שהתפוצץ בעיתונות, לא בתל אביב ספציפית, שבאה ילדה והתלוננה על זה שאחד מעובדי בית הספר הטריד אותה מינית, ומה שהיועצת, היה לה לשאול אותה, זה למה היא משקרת.

שיר דגן: במקום שאחר כך מישהו יטפל ביועצת הזאת מהר לפני שהפרשה התפוצצה, היא הועברה לעבוד בבית ספר אחר, כנ"ל המנהלת של אותו בית ספר שגם טייחה את הנושא.

שיר דגן: יש לנו את מה שקרה אצלנו בעיר וגם מאז המקרה מטויח.

שיר דגן: אני מנסה להבין אם כל התוכניות היפות האלה שמשרד החינוך בא ואומר, אנחנו נלמד את התלמידים למי לפנות ומה לעשות, אז אני יכולה להגיד לך שבתור אימא לארבעה ילדים, אני לא מרגישה שיש למי לפנות.

שיר דגן: אני לא חושבת שהמערכת שמעצמה לא יודעת לתקן את עצמה, יכולה לתקן אחרים ולשמור על הילדים שלנו במוגנות.

יעקב מרגי: גבירתי, לא הפנמת את המסר השלי.

יעקב מרגי: את מטיחה, מטיחה.

יעקב מרגי: לוקח את זה.

יעקב מרגי: את לא מצביעה על משהו ספציפי.

יעקב מרגי: את לא יכולה לבוא ולומר שאת כאימא כך מרגישה ולא לנמק למה.

שיר דגן: אני אומרת למה.

יעקב מרגי: את לא אומרת למה.

שיר דגן: אם באים ואומרים לי שמעבירים ליועצות הדרכה ובאה יועצת שאומרים לה את זה והיא אומרת, תשמעו - - - .

שיר דגן: לא יכול להיות מצב שבאים ואומרים, מעבירים הדרכות למורים, מעבירים הדרכות ליועצים ואין שום גוף שבודק את זה.

שיר דגן: לא יכול להיות שילדה שבאה וכבר לקחה את האומץ, ואני לא רוצה לספר לך כמה זה קשה לילדה לבוא ולהגיד כזה דבר למישהו, שעובר עליה, ויבוא ויגיד - - -

יעקב מרגי: אני אף לא הייתי ילד, לכן אני לא יודע.

ענת הוכנר: אבל אתה בא אלינו בתלונות.

שיר דגן: ויועצת שבאה ואומרת לה שהיא משקרת.

יעקב מרגי: תל אביב, קל לי, ולכן אני יותר קצר רוח לגבי תל אביב.

יעקב מרגי: יש לכם מנהלת מחוז שהיא ממש מוערכת במשרד החינוך.

יעקב מרגי: היא גם עוצמתית וכוחנית והיא משמשת מעטפת לאותם מקרים שאתם מדברים.

ענת הוכנר: אבל היא הייתה פה.

יעקב מרגי: רגע, תני לי.

יעקב מרגי: גם בדיונים האחרים היא הייתה פה.

ענת הוכנר: נכון.

יעקב מרגי: סליחה, התוצאה בתל אביב היא שאותה מנהלת מחוז שמה כיפת הגנה על כל מה שיש לה מתחתיה והמשרד מרוב הערכתו אליה לא בוקע את הכיפה הזו.

יעקב מרגי: אתם כנציגות הורים אולי תיכנסו לזה.

יעקב מרגי: אני אשמח.

יעקב מרגי: תביאו לי שעשיתם איזה מהלך כזה.

שיר דגן: אני יכולה להגיד לך שאני בעצמי עמדתי עם קבוצת הורים מול הבית של בנט.

שיר דגן: הפגנו.

יעקב מרגי: אני לא חסיד של הפגנות, אני חסיד של מעשים.

ענת הוכנר: אבל למה אתה לא נותן לי להגיד שני דברים?

יעקב מרגי: אני לא אתן לך כי את לא מאפשרת לי לסיים.

יעקב מרגי: את פעם שלישית מפריעה לי.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב, גם בתל אביב אמרתי לכם, זה שור מועד.

יעקב מרגי: יש בית ספר "נעמי שמר".

יעקב מרגי: יש עוד כמה מקרים שקרו שם, גם בתנועת הנוער, לכן אם תרצו להיכנס לזה כארגון הורים ולבדוק מה נעשה, הורים מטופלים, ילדים מטופלים, לא מטופלים ואחר כך דיון, אני כאן לשירותכם.

יעקב מרגי: תודה.

שיר דגן: אף אחד לא נותן לנו תשובות, לא משנה למי אנחנו פונים.

יעקב מרגי: אני שמעתי רק הטחת דברים, לא שמעתי בעיות.

ענת הוכנר: לא נכון, אבל אני מציעה לך שני דברים.

יעקב מרגי: גבירתי, תודה.

ענת הוכנר: אתה לא מסכים שאני אגיד.

יעקב מרגי: שמעתי רק הטחת דברים, לא שמעתי עובדות.

ענת הוכנר: לא נכון.

שיר דגן: זה לא נכון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שאלתיאל, בבקשה, תציג את עצמך.

שאלתיאל סבן: שלום, שמי שאלתיאל סבן מידידות טורונטו שבתמיכת קרן פרידברג.

שאלתיאל סבן: אנחנו פעילים בתחומי רווחה, חינוך, חברה, בארץ שנים רבות.

שאלתיאל סבן: הבעיה הגדולה מכולן, ואת זה ראינו, יש פה משרד חינוך, יש פה הורים.

שאלתיאל סבן: גם אני הורה.

שאלתיאל סבן: הבעיה הגדולה מכולן, ואנחנו פה לקחנו יוזמה פילנטרופית וזיהינו חולייה חלשה שקוראים לה המגזר החרדי וכל מה שקשור בטיפול ומודעות לנושא של פגיעות מיניות, ולצורך כך עברנו לאנשי מקצוע גם ממשרד החינוך וגם אנשי מקצוע מהאקדמיה ויצאנו לשטח והתחלנו בתוכנית פיילוט שנה שעברה של 20 בתי ספר, של פעילות על פי המודל שכולם פה מסכימים עליו, שעובדים עם המורים ומהווים להם קודם כול כתובת ועושים איתם מודולים של מה עושים לאחר מכן, וכלה וכלה, ופיתחנו חומרים.

שאלתיאל סבן: כן, יש לנו את הלוקסוס הזה כפילנטרופיה.

שאלתיאל סבן: פיתחנו חומרים מקסימים ויפים וחדשניים שמותאמים למגזר החרדי, לילדים, באישור הרבנים.

יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי איפה אתם פעילים?

שאלתיאל סבן: אנחנו פעילים היום בתחום של הנגשת טיפולים רגשיים, זה פרויקט אחר, ב-400 בתי ספר חרדיים.

יעקב מרגי: ספציפית לנושא של הטרדות מיניות?

שאלתיאל סבן: סביב הפלטפורמה הזאת פיתחנו את המענה הייחודי של מניעת - - -

יעקב מרגי: תוך כדי שאתם פעילים באותם בתי ספר.

שאלתיאל סבן: כן.

שאלתיאל סבן: את זה אנחנו מציעים היום לכל בתי הספר שלנו, כשאם אנחנו מדברים על מהפכה, אז אני חושב שאם נשלב כוחות ואם נעבוד יחד, מתואמים, למטרה משותפת, אני חושב ששנה הבאה אנחנו יכולים לדבר על מהפכה.

שאלתיאל סבן: בשבילה צריך לעבוד יחד, צמוד, ולהביא בשורה.

שאלתיאל סבן: רציתי לשים פה בדיון הזה איזו נקודת אור איך כן ניתן לעשות דברים במשותף ואיך שנה הבאה ניתן לעשות יותר.

שאלתיאל סבן: כיום זו יוזמה פילנטרופית גרידא ופה אנחנו מציעים את הרפיוטיישן שלנו במגזר החרדי, את הנוכחות שלנו עם אנשי מקצוע בתוך 400 בתי ספר כדי שנה הבאה לעשות מהפכה.

יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי מבחינת היענות, פתיחות לנושא הזה במגזר החרדי?

שאלתיאל סבן: אני אעביר לאביחי.

יעקב מרגי: בבקשה.

אביחי יוסף: אביחי יוסף, אני גם כן מידידות טורונטו.

אביחי יוסף: אני יכול לענות על השאלה הזאת לגבי הפתיחות וההיענות.

אביחי יוסף: אנחנו מתעסקים בידידות טורונטו בהמון נושאים רגישים ואנחנו יודעים לתת את המענה כשאנחנו באים לדבר עם הגופים הרלוונטיים בגובה העיניים.

אביחי יוסף: מאוד חששנו בהתחלה מהפתיחות.

אביחי יוסף: אני חייב להגיד שיש לנו שיחות עם המון גופי חינוך חרדים.

אביחי יוסף: יש פתיחות כיום מאוד גדולה לנושא המוגנות.

אביחי יוסף: זו שיחת היום אצל רבנים ובבתי הספר עצמם.

אביחי יוסף: יש צורך, יש ביקוש.

אביחי יוסף: הם רק רוצים שיבואו ויפעלו בתחום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: כרמית.

כרמית פולק-כהן: כרמית, היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד.

כרמית פולק-כהן: קודם כול אני רוצה לומר שהדברים ששמענו פה הם דברים נפלאים ואני לא חושבת שצריך לזלזל בהם.

כרמית פולק-כהן: אלה דברים שבוודאי פועלים בשטח והם מסייעים בשטח ולכן אני מברכת עליהם ויישר כוח.

כרמית פולק-כהן: במקביל, אני רוצה לומר שבמקביל גם לדיונים שהתנהלו פה בעבר, רק לאחרונה, לפני שלושה שבועות יצאנו במכתב למנכ"ל במשרד שלכם בהקשר של פגיעה מינית שהתגלתה על ידי עובד שירות.

כרמית פולק-כהן: אנחנו מדברים פה הרבה על עובדי הוראה.

כרמית פולק-כהן: אנחנו גילינו בעצם שיש סמכות למשרד החינוך לבקש את הרישום הפלילי של עובדי שירות.

לירון ספרד: אין סמכות כזאת בחוק.

יעקב מרגי: זה לא בחוק.

כרמית פולק-כהן: אנחנו למעשה חושבים שהאחריות של משרד החינוך היא על כל מי שעובד תחת חסותו ובמובן הזה אין מבחינתנו הבדל בין עובדי הוראה לעובדי שירות ואם אתה אומר לי שזה לא מעוגן בחוק, אגב, אנחנו מחכים לתשובה המשפטית שלהם.

יעקב מרגי: יש הצעת חוק שלי שאני חוקקתי, להשעיית עובד שירות.

כרמית פולק-כהן: זה ביחד איתנו, נכון.

כרמית פולק-כהן: אני מדברת על המרשם הפלילי, האפשרות בעצם להסתכל על רישום פלילי של עובד שירות.

יעקב מרגי: אם כבר את מעלה את זה, אני חושב, כפי שקרה, ואני מייד אתן את רשות הדיבור לאנשי המשרד לביטחון פנים, אנשי המשטרה, אם הם רוצים להוסיף משהו לדיון.

יעקב מרגי: בדיון שהיה כאן לאחר הסיפור של המורה הפדופיל, שהיה ממלא מקום, הייתה הנחייה חד משמעית והמשטרה שיתפה פעולה והסכימה ועשתה סריקה על כל אנשי ההוראה שהיו במערכת, נעשתה לקראת שנת הלימודים הזו.

יעקב מרגי: אני חושב שכל מי שנמצא בסביבת ילדנו צריך לעבור את הבדיקה הזו.

יעקב מרגי: אני חושב שגם בהוראה זה לא היה בחקיקה.

יעקב מרגי: עובדי הוראה היה בחקיקה, שהוא חייב לעבור - - - ?

כרמית פולק-כהן: יש סמכות לבדוק את הרישום הפלילי.

יעקב מרגי: השאלה אם היום משרד החינוך או רשויות מקומיות ביחד יבקשו להעביר כל עובד שירות כזה בדיקה של רישום פלילי.

יעקב מרגי: השאלה אם זה יענה בחיוב, אם זה טעון חקיקה כדי לבקש את זה?

לירון ספרד: עורך דין לירון ספרד, משרד החינוך.

לירון ספרד: כדי לבצע בדיקה על כלל עובדי השירות, מבלי הסכמה לצורך העניין.

לירון ספרד: זה שיודעים שהם מועסקים מבלי הסכמה, הדבר הזה לא מעוגן בחקיקה ואין סמכות כזאת לא לרשויות המקומיות שהיא המעסיקה את מרבית עובדי השירות - - -

יעקב מרגי: אז הנה קיבלתם הצעת חוק בדרך.

לירון ספרד: אוקי.

כרמית פולק-כהן: אגב, אדוני, אנחנו סבורים שזה כן מעוגן.

כרמית פולק-כהן: אנחנו גם דיברנו עם משרד המשפטים.

כרמית פולק-כהן: אנחנו נשמח להצטרף אליך אדוני, בכתיבת החקיקה.

לירון ספרד: זה עניין שדרוש כמובן שינוי חקיקה ומלבד שינוי חקיקה ושינוי תוספת לחוק המרשם הפלילי.

לירון ספרד: גם זה דורש הקצאת משאבים - - -

יעקב מרגי: לירון, תודה.

יעקב מרגי: אני ממש עברתי את הזמן שלי לדיון הבא שהוא לא פחות חשוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד לביטחון פנים, יש לכם מה להוסיף לדיון הזה?

יעקב מרגי: אתם משתפים פעולה?

יעקב מרגי: יש שיתופי פעולה?

לימור לוי: לימור לוי, מדור מידע פלילי, משטרת ישראל.

לימור לוי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך ועם משרד המשפטים לקיום מתווה של מבט בזמן אמת, העברת מידע על חשד לעבירות מין שבוצעו על ידי עובדי חינוך.

לימור לוי: אנחנו נמצאים כרגע בתהליכים מולם.

לימור לוי: הדברים מוכרים, העבודה נעשית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ממש בקצרה כי הגעת אחרי שעת ה-שין.

מרדכי יוגב: ראשית, ברשות היושב ראש אני חייב לומר שאני מתרשם שיש כל הזמן עוד עשייה ועל כך אני אומר תודה.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת מעוכבים שני חוקים שיחד עם חברת הכנסת מיכל רוזין ביקשנו להביא אותם, אחד מדבר על הכשרתם של מורים וכל היתר, מנהלים, יועצות וכו' וכו', ועם המועצה לשלום הילד, וכבר שלוש שנים לצערי מעוכבים על ידי השר ליצמן והם באו לומר שגם המורים צריכים את ההכשרה.

מרדכי יוגב: זו הנקודה.

מרדכי יוגב: פה דיברו ידידות טורונטו, אחרים.

מרדכי יוגב: זו הפלינטרופיה, זו ההתנדבות.

מרדכי יוגב: אנחנו רוצים את השיטה, והשיטה היא, 99% מהילדים בכל המגזרים, הערבי, היהודי ואחר, בבוקר, בצהריים, כשקרה לו מה שקרה לו, המורה רואה אותו.

מרדכי יוגב: אחר כך רופא המשפחה רואה אותו, העובד הסוציאלי, אבל הוא כלי שני ושלישי, והפסיכולוג והאדם האחר.

מרדכי יוגב: המורה, המורה רואים אותו.

מרדכי יוגב: לא מספיק שהיועצת החינוכית תהיה מוכשרת או לא מוכשרת, צריך שהמורים יעברו הכשרה.

מרדכי יוגב: לצערי גם המל"ג התנגד, גם אחרים התנגדו.

מרדכי יוגב: מה פשר ההכשרה?

מרדכי יוגב: שעתיים-שלוש בהכשרה או ב-training on the job פעם בקיץ שעה בשביל לרענן חומרים חדשים.

מרדכי יוגב: המועצה לשלום הילד כתבה פק"ל.

מרדכי יוגב: אפשר להוסיף עליו דברים, שכל מורה, מצידי שתעשו את זה גם להורה באינטרנט, אבל שכל מורה יעבור את ההכשרה, כל מורה תעבור את ההכשרה, תבין, תדע, לילד הזה קרה משהו, וגם הפק"ל, מה הפעולות שהיא צריכה לעשות.

מרדכי יוגב: לא ברור שהיא צריכה להיכנס לטיפול.

מרדכי יוגב: ממש לא.

מרדכי יוגב: אנחנו לא אנשי מקצוע.

מרדכי יוגב: היא צריכה להעביר את זה הלאה לאיש המקצוע.

מרדכי יוגב: זאת הנקודה.

מרדכי יוגב: אסור שזה יישאר עניין פילנטרופי.

מרדכי יוגב: אני חושב שמערכת החינוך צריכה לקחת את זה על עצמה, שכל מורה בהכשרתו, בין אם להעביר את זה בחוק, בין אם המערכת תיצור את זה בתקנה, שכל מורה בהכשרתו, כמו שהייתי רוצה שכל שוטר בהכשרתו.

מרדכי יוגב: שלא יהיה מצב שתבוא מישהי לחקירה במשטרת בית שמש ושוטר יגיד לה את מה שאמרו פה לגבי היועצת החינוכית, דוגמא מקבילה, והיא תחזור לשם שבורה שבעתיים.

מרדכי יוגב: מקרה אמיתי.

מרדכי יוגב: לצורך העניין, הנקודה הזאת, אני אומר לכם, מאתגר אתכם משרד החינוך, החוק מעוכב כי ליצמן לא רוצה שהוא יחול גם על החברה החרדית, כי, כי, כי.

יהודית גידלי: מה החוק השני?

מרדכי יוגב: החוק השני הוא לגבי שופטים ושוטרים.

מרדכי יוגב: חילקנו בהמלצה של יועץ משפטי פה בכנסת לחלק בין המקצועות הרכים של מורים, מנהלים, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים ופסיכיאטריים לבין שופטים ושוטרים לשני חוקים.

מרדכי יוגב: שניהם מחייבים בהכשרה.

מרדכי יוגב: לא קבענו את ה-מה.

מרדכי יוגב: את ה-מה יקבעו הגורמים המקצועיים, את ה-כמה, אבל שתהיה את אותה רגישות ומקצועיות אצל מי שרואה 100% מהילדים, הוא 99% מהתלמידים למחרת בבוקר או באותו יום, רואה שקרה פה משהו.

מרדכי יוגב: תשאלו את אנשי המועצה לשלום הילד.

מרדכי יוגב: הם הוציאו פק"ל מצוין כבר לפני כשלוש-ארבע שנים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני קורא לסיכום.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך על נוכחותם בוועדה בהרכב נרחב, על התוכניות, על המניעה, תוכנית הדרכה במערכת החינוך.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה דוח מפורט כפי שביקשתי בתחילת הדיון, על כל התלונות שהתקבלו במערכת החינוך בשנת הלימודים תשע"ז בפילוח מה נעשה עם כל תלונה, כמה מהן היו מחויבות טיפול רגשי, מקצועי וטיפול משטרתי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לאמץ את הפיילוט שנעשה לכלל מערכת החינוך, ואם צריך תוספת תקציב לכך, אז שהמשרד ימצא את המקורות לכך ויעשה זאת.

יעקב מרגי: הוועדה תגיש הצעת חוק פרטית לבדיקת הרישום הפלילי לכלל עובדי השירות במערכת החינוך.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבדוק את האמירה שנאמרה על ידי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן לגבי מורים שאילצו תלמידים או תלמידות למחוק את הפוסטים האלה או להתנצל על וידוי שהם העלו ברשת.

יעקב מרגי: אני חושב שזו תופעה חמורה.

יעקב מרגי: למצוא איזה בתי ספר ולהודיע לוועדה על הבירור שנעשה בנושא הזה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תוכנית הדרכה למורים במערכת ולהפנות הנחייה, אם זה גם למל"ג וגם למכללות להוראה, שחלק מהסילבוס של סטודנטים להוראה או לחינוך, שאכן כפי שהיום כבר אחרי 70 שנה יודעים לומר שכל מורה חייב לעבור גם את הפרק של חינוך מיוחד גם אם הוא לא מורה בחינוך המיוחד, אני חושב שבנושא הזה צריך להקנות גם למורים כלים כבר בשלב ההדרכה וההסמכה.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.