ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 771, 2018-05-29 11:30

אלי אלאלוף: אני פותח את הישיבה.

אלי אלאלוף: היום 29 במאי 2018, ט"ו בסיון תשע"ח, השעה 11:35.

אלי אלאלוף: אנחנו בהצעת חוק על חלוקת החיסכון הפנסיוני בין בני זוג.

אלי אלאלוף: הצעת חוק של חברת הכנסת מרב מיכאלי, מיכל רוזין ואלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: אני מקווה שנגמור את זה היום.

מרב מיכאלי: כן, אינשאללה.

אלי אלאלוף: את רוצה לפתוח או ישר לגשת ליועצת המשפטית שתסביר לנו?

מרב מיכאלי: רק להגיד שאני מצטרפת למשאלתו של אדוני שנגמור את זה היום, ורק להזכיר את חברת הכנסת זהבה גלאון כמובן.

מרב מיכאלי: זאת הצעה שהגשנו ביחד, היא ואני.

מרב מיכאלי: ולהגיד שיש פה כל מיני שינויים שאנחנו רוצות להכניס בשביל שבאמת החוק יגשים את מטרתו, שזאת מטרת ההארכה, וזאת מטרת החקיקה הזאת.

מרב מיכאלי: אז, בבקשה.

אלי אלאלוף: שניזהר לא להכניס לפה עלות תקציבית, כי אז הכול יידחה.

מרב מיכאלי: זה תמיד נכון, כי התקציב לא נועד אחרי הכול בשביל שיוציאו אותו.

אלי אלאלוף: אמרתי במיוחד שאין עלות תקציבית.

אלי אלאלוף: נעה, בבקשה.

נעה בן שבת: כפי שנאמר, בהכנה לקריאה הראשונה העלה משרד האוצר שתי הערות, ואחרי הקריאה הראשונה גם קיימנו פגישה.

נעה בן שבת: כמובן שחברי הכנסת קיימו את הפגישה והשתתפתי בה, ודנו בשתי ההערות של משרד האוצר.

נעה בן שבת: הערה אחת הייתה בקשה שההתחייבות לשלם את סכום ההפחתה תינתן כבר ממועד הגשת הבקשה; והבקשה האחרת הייתה – אנחנו מדברים על פסק הדין שניתן לפני יום התחילה – שאי-אפשר יהיה להגיש את הבקשה לרישום פסק דין אם בן הזוג נפטר לפני שהבקשה הוגשה.

נעה בן שבת: בעוד שכיום החוק מדבר על כך שבן הזוג לא נפטר עד יום התחילה, ולא עד יום הגשת הבקשה.

נעה בן שבת: באותה פגישה דיברנו על שתי ההערות, וגם על בקשה שייתנן פרק זמן מספק, כיוון שכבר חלף קצת זמן, ואם נדבר רק על שנה מיום ההארכה שהייתה בפברואר, לא נשאר כמעט זמן.

נעה בן שבת: אז לפי מה שמוצע כרגע בנוסח, יש בקשה שההארכה תהיה עד יום 31 בדצמבר 2019 כדי לתת זמן מספק להשלים להגיש את פסקי הדין שניתנו לפני יום התחילה, מי שמעוניין בכך כמובן.

נעה בן שבת: לגבי הנושא של הגשת בקשה עם ההתחייבות לתשלום סכום ההפחתה, מה שמוצע, עלתה בעיה בהוראה הזאת שלפעמים בת הזוג, בן הזוג, לשעבר, לא יודע מה העלות של ההפחתה, והוא לא יכול בעצם לכלכל את מעשיו.

נעה בן שבת: לכן, הוצע שההתחייבות תינתן אומנם במועד הגשת הבקשה לרישום, אבל אפשר יהיה לחזור מרגע שיודעים כמה זה – יש תקופה מוגבלת של שבעה ימים שבה אפשר להודיע על החזרה מהתחייבות.

נעה בן שבת: זאת אומרת, שאנשים לא יחתמו פה על צ'ק פתוח.

נעה בן שבת: ההערה לגבי הנושא של פטירת בן הזוג לשעבר לא נכנסה לנוסח, בגלל שגם בנוסח המקורי של החוק נוצר פער בין ההוראה שאמרה: בן הזוג לא נפטר עד יום התחילה לבין האפשרות לרשום פסק דין, בהתחלה שנתיים אחר כך, אחרי זה שלוש שנים אחר כך.

נעה בן שבת: זאת אומרת, היה פער זמנים, ובעצם פער הזמנים הזה נשאר גם כאן בין מועד הרישום לבין מועד יום התחילה של החוק.

נעה בן שבת: בינתיים גם קיבלנו הערה מלשכת עורכי הדין.

נעה בן שבת: הם העירו שיש גם קושי בפעילות של רישום פסיקתאות, שהיא בעצמה פסק דין שניתן לפני יום התחילה, והרבה פעמים לא כולל את הפרטים המדויקים הנדרשים לפי החקיקה החדשה כדי שזה יהיה פסק דין שניתן ברישום.

נעה בן שבת: הם ביקשו להתחשב במועד, לאפשר לבית המשפט להאריך את המועד.

נעה בן שבת: זאת בקשה נוספת שהייתה.

נעה בן שבת: בקשה אחרונה שעלתה זה הנושא של יידוע, הנושא של הטמעת ההליכים לפי החוק הזה.

נעה בן שבת: בעצם התחושה, ככה שמענו, ההערות ששמענו הן שהנושא לא מספיק הוטמע אצל הגורמים שעוסקים בתחום.

נעה בן שבת: אז אם אנחנו מדברים על הנושא של התקנות של הגשה לרישום פסק דין הן עדיין לא ניתנו על-ידי משרד הביטחון.

נעה בן שבת: שם עדיין לא נקבעו תקנות בנושא.

נעה בן שבת: ועוד נושא שמוצע פה בנוסח, זה שהממונה על רשות שוק ההון יקבע הוראות על חובת חברה מנהלת ומבטח לידע את ציבור העמיתים בדרך שהוא יחליט, בדרך שהוא ימצא לנכון, ושיידעו את המבוטחים על הוראות חוק זה, ויקבעו איזשהם טפסים ונהלי עבודה ליישומו.

נעה בן שבת: זה יכול להיות באיזה קישור לאתר האינטרנט, זה יכול להיות בכל דרך שהם מוצאים לנכון.

נעה בן שבת: אבל שיהיה יידוע של המבוטחים, שיהיה מידע על הדבר הזה כדי שאיכשהו ההוראות בחוק יוטמעו.

אלי אלאלוף: למה משאירים לו את הסמכות להודיע איך שהוא ימצא לנכון ולא מחייבים אותו ליידע?

אלי אלאלוף: יש לו אלף ואחת שיטות לעשות את זה.

מיכל רוזין: יפרסמו מודעה.

אלי אלאלוף: אני רק שואל למה אנחנו לא יכולים לחייב את חברות הפנסיה והביטוחים למיניהם להודיע.

נעה בן שבת: אם נקבע כרגע גם את הדרך שבה יקבעו, אז זאת תהיה הוראה מאוד נוקשה, ואולי היא לא תתאים לחלוף הזמן.

נעה בן שבת: יכול להיות שבעוד כמה זמן ההוראות כבר מאוד מאוד יוטמעו ויהיו ברורות, ויהיה קל למצוא מידע עליהם, ואז אם אנחנו קובעים את - - -

אלי אלאלוף: אני לא סומך על הרצון הטוב שלהם.

נעה בן שבת: ככל שאנחנו קובעים משהו מאוד נוקשה אז זאת הוראה לא דינמית, והיא לא מתאימה לנסיבות.

אלי אלאלוף: עוד דברים?

מיכל רוזין: אבל אחת הבעיות הייתה שהמידע לא הגיע, נכון?

מיכל רוזין: שלא ידעו לממש את מה שהוחלט פה.

מיכל רוזין: צריך משהו קצת יותר מרק תיידעו.

אלי אלאלוף: גם אני חושב שצריך לחייב אותם להודיע על חוק כזה.

אלי אלאלוף: הם נהנים מהחוק, הם לא מתפרנסים מאוויר, הם מתפרנסים מהכסף שנכנס באמצעות החוק הזה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

גלי עצמון: כמה הערות.

גלי עצמון: קודם כול, אני מברכת על כך שאנחנו יושבים פה ואני מקווה שזה יעבור, כי יש הרבה מאוד, בעיקר נשים היום, שמחכות לדבר הזה.

גלי עצמון: ביחס ליידוע, אני רוצה להזכיר שאם מיידעים את העמית המבוטח זה לא בהכרח עוזר, כי הרבה פעמים העמית המבוטח הוא - -

מיכל רוזין: זה הגבר.

גלי עצמון: - - לא הגורם שמעוניין לעשות את הדבר הזה.

גלי עצמון: מי שרוצה את זה זה בן הזוג לעבר, ובן הזוג לשעבר הוא מתחת לרדאר של החברות המבטחות, ואז גם אם יידעו את העמית זה לא בהכרח יגיע לגורם הרלוונטי.

אלי אלאלוף: יש לך הצעה נוספת?

גלי עצמון: אני חושבת שהיו צריכים לעשות פה מסע פרסום.

גלי עצמון: משרד האוצר יודע יפה מאוד לפרסם דברים כמו החלפת שטרות, שאנחנו נבין גם בלי פרסום, והוא משקיע בזה כספים.

גלי עצמון: אני חושבת שפה משהו שקשור בפנסיה ובאחרית ימים של אנשים שהסתמכו על זה אז היה מצופה – ואנחנו חוזרים ואומרים את זה פעם אחרי פעם אחרי פעם – שיהיה לזה תקציב לפרסום העניין, כי זה חשוב.

גלי עצמון: וזה גם עניין שבעצם המדינה צריכה להיות מעוניינת בו.

אלי אלאלוף: לנציגי שוק ההון אין הצעה בעניין הזה?

חני קורל: ב-1 במאי הוצאנו טיוטת חוזר לשוק שכוללת נהלים וטפסים ליישום של החוק הזה, היא עמדה לפרסום להערות הגופים עד אתמול.

חני קורל: אנחנו עומדים להוציא את זה בחוזר סופי.

חני קורל: לעניין הפרסום, אנחנו גם תומכים בגישה שצריך לצאת בקמפיין לציבור, ולא להטיל את זה על הגופים המוסדיים.

נעה בן שבת: מי יערוך את הקמפיין?

אלי אלאלוף: ומי יעשה את הקמפיין?

אלי אלאלוף: אתם?

חני קורל: כן.

אלי אלאלוף: טוב.

גלי עצמון: קודם כול, אנחנו רוצים כמיטב הפרסומת גם וגם, זה דבר אחד.

גלי עצמון: דבר שני, הבקשה של לשכת עורכי הדין היא נכונה.

אלי אלאלוף: את יכולה גם לברר.

אלי אלאלוף: מותר לברר.

גלי עצמון: ביררתי.

גלי עצמון: התחלתי בלברר.

גלי עצמון: הבקשה של לשכת עורכי הדין היא מאוד מאוד נכונה.

גלי עצמון: ואני מצרפת פה עוד בקשה בדחילו ורחימו ובזהירות גדולה, אני נתקלת גם, אני אגיד בעדינות, בחוסר ידיעה עד סופו ועל בוריו של החוק גם על-ידי הרשות השופטת.

גלי עצמון: צריך לפנות למשרד המשפטים, לשרת המשפטים, שיהיו השתלמויות חובה בעניין.

אלי אלאלוף: יש פה את נציג משרד המשפטים.

גלי עצמון: ולכן הסיפור הזה נמשך כל כך.

גלי עצמון: אליי באופן אישי, מכיוון שאני מאוד קשורה לחוק הזה מתחילתו, אז אני מקבלת המון המון פניות מעבר לעניינים שאני מטפלת בהם באופן אישי.

גלי עצמון: ואני רואה שוב ושוב ושוב מקרים שהתעכבו בבתי משפט, שכבר אנשים כן ידעו וכן רצו להתקדם.

אלי אלאלוף: אז נציג משרד המשפטים ירשום את זה, ואני לא יודע איך מתערבים בחיים של שופטים.

גלי עצמון: השתלמות.

שי סומך: דרך הנהלת בית המשפט, אני מאמין.

אלי אלאלוף: בבקשה, גב'.

מינה אורגד: ראשית, אני רוצה להודות לך על הושטת היד והתמיכה במאות אלפי נשים.

מינה אורגד: אני מייצגת פה נשים.

מינה אורגד: והמון המון תודה לנעה ולחברת הכנסת מרב מיכאלי שלא מרפה ומובילה אותנו לאורך כל הדרך.

אלי אלאלוף: למרות שהיא מטפלת גם בחבר הכנסת גליק.

אלי אלאלוף: סליחה, זה היה ניסיון להומור.

מינה אורגד: ולגלי עציון שגם מטפלת.

מינה אורגד: אני רוצה לחזק את מה שגלי אמרה.

מינה אורגד: אני רוצה דווקא להתחיל בנושא של בתי המשפט, יש שם חוסר מודעות.

אלי אלאלוף: בסדר, אבל אם אמרנו, בואו נקפוץ הלאה.

מינה אורגד: בבתי המשפט הפסיקתאות לא יוצאות נכון, השופטים לא יודעים להתייחס לזה.

מינה אורגד: אני רוצה לחזק את זה.

אלי אלאלוף: אני לא מכיר את הפרוצדורה איך לפנות למערכת המשפט.

מינה אורגד: אבל אנחנו יודעים, והרבה נשים פונות ולא יודעות.

מינה אורגד: אנחנו מדברים על זה כבר מאז - - -

אלי אלאלוף: אם לנו מותר לעשות משהו, אני מוכן לעשות, אבל אני סומך על נציג משרד המשפטים.

נעה בן שבת: שהוא יפנה את הבקשה להנהלת בתי המשפט, שיפנה את הפרוטוקול של הדיון הזה.

אלי אלאלוף: אתה תפנה.

שי סומך: אני אברר מי הגורם במכון.

שי סומך: יש מכון להשתלמויות גם, אני אפנה כבר למכון.

אלי אלאלוף: אז אנחנו מטילים עליך את המשימה הזאת, בסדר?

שי סומך: בסדר גמור.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אל תחזרו על דברים כדי שנוכל לסיים את החוק עכשיו.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אהובה יששכר: אני אחזור בכל זאת ואצטרף לכל הברכות והתודות, ולברך על החוק מראשיתו ועל התיקונים המתבקשים.

אהובה יששכר: אבל בכל זאת – גם בגלל שיושב פה הנציג של משרד המשפטים, ומאחר שאנחנו באמת מנסים למצוא פתרונות – אני רוצה לחדד את הבעיה המרכזית שאנו עורכי הדין נתקלים בה בשטח.

אהובה יששכר: החוק הזה הוא כל כך מורכב ומסורבל שהרבה מאוד אנשים, וגם עורכי דין שאמורים להיות מצויים בחוק, לא יודעים על המועדים בכלל, אז על אחת כמה וכמה אנשים שאינם משפטנים, וזה הציבור שחתם.

אהובה יששכר: אנחנו מדברים בעיקר על ההסכמים שנחתמו ועל פסקי הדין שנחתמו לפני החוק.

אהובה יששכר: אנשים לא יודעים שיש להם בכלל את הזכות הזאת לרשום את הזכויות שלהם ישירות בקרן, והם יושבים בחיבוק ידיים ולא עושים כלום.

אהובה יששכר: ואז יעבור הזמן והם לא יעשו את זה, אז הפרסום הוא פשוט הכרחי.

אהובה יששכר: ומעבר לזה, אני חושבת שגם אנחנו לשכת עורכי הדין צריכים לקחת על עצמנו את הפרסום.

אלי אלאלוף: כדאי לכם.

אלי אלאלוף: לכם יש אינטרס כלכלי לא קטן.

אהובה יששכר: בדיוק.

אהובה יששכר: כמו שפרסמו את הצוואות ואת הסכמי הממון, לפרסם גם את העניין של הפסיקתאות, ואנחנו נעשה את זה.

אהובה יששכר: הדבר הנוסף שאני רוצה לחדד.

אהובה יששכר: אני לא חושבת ששנה וחצי אורכה יפתרו את הבעיה.

אהובה יששכר: מי שבא מהשטח יודע שעל כל דבר יש מריבה בין בני זוג, במיוחד בין בני זוג שהתגרשו, ובמיוחד בן זוג שיש לו כבר בת זוג אחרת, והוא לא רוצה שבת הזוג הקודמת תהנה מהפנסיה שלו, למרות שהיא זכאית לזה.

אהובה יששכר: ולכן, המועד, התקופה של שנה וחצי לא מספיקה.

אהובה יששכר: לדעתי המבחן צריך להיות המועד שפנו בראשונה לבית המשפט כדי לקבל את הפסיקתה, כי מהמקום הזה שהגשנו את הבקשה יכולים לחלוף גם שלוש שנים.

אהובה יששכר: אני אומרת את זה מתוך ניסיון.

אהובה יששכר: אז התיקון שאנחנו עובדים עליו זה שמהמועד שהוגשה הפסיקתה לבית המשפט ולא מהמועד שהיא אושרה, כי זה ממש בעייתי.

אהובה יששכר: תודה.

אלי אלאלוף: אנחנו יכולים לשנות את המועד?

נעה בן שבת: בוא נשמע גם מה אומרים האחרים.

אלי אלאלוף: הבנו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: עוד מישהו רוצה זכות דיבור?

אלי אלאלוף: גם להתייחס להצעה לגבי המועד?

אפרת פרוקציה: לגבי המועד?

אלי אלאלוף: הכול.

אפרת פרוקציה: יש כמה דברים שאנחנו רוצים להגיד.

אפרת פרוקציה: א'.

אפרת פרוקציה: לגבי היידוע למבוטחים, כמו שנאמר כאן.

אפרת פרוקציה: לחברות הביטוח יש את מאגר המבוטחים עצמם, אין להן יכולת לדעת, לא לחברות הביטוח, לא - - -

אלי אלאלוף: לא הצענו.

מיכל רוזין: צריך את הקמפיין לצד זה, כי רק המבוטחים זה לא עוזר.

אלי אלאלוף: קיבלנו תשובה משוק ההון.

אפרת פרוקציה: מדובר במצב שהוא - - - לנו, זאת הערה שלא נתקבלה ונכנסה כרגע לנוסח, ומבחינתנו היא מהותית.

אפרת פרוקציה: זה לגבי אדם שנפטר.

אפרת פרוקציה: כנראה שהייתה כאן איזושהי טעות במסגרת החוק המקורי שחוקק, לא ניתן לבטח אדם בשום ביטוח נכון להיום לאחר קרות אירוע הביטוח.

אפרת פרוקציה: כשאדם מבטח את עצמו בפני שריפה, כאשר השריפה כבר קורית הוא לא יכול לבוא ולהגיד: אני רוצה עכשיו להיות מבוטח.

אפרת פרוקציה: כמובן שתנאי מוקדם לזה שהוא יהיה מבוטח זה שהוא יבטח את עצמו לפני שהשריפה קרתה.

אלי אלאלוף: חי.

אפרת פרוקציה: אירוע ביטוח כאן בסופו של יום הוא רק הגמלאי, הפטירה של האדם שזכאי לקצבה.

אפרת פרוקציה: ברגע שהאדם נפטר הסיכון הוא כבר מלוא הסכום, הוא לא רק ה-2.8% ששני הצדדים צריכים לשאת בהם.

אפרת פרוקציה: ומה שאנחנו עושים כאן, אנחנו בעצם פותחים את כל ענייני הביטוח, כי אנחנו נותנים איזשהו תקדים שהוא מסוכן ומאפשרים ביטוח בדיעבד.

אפרת פרוקציה: ולכן אנחנו אומרים: אין בעיה, נאריך את המועד, הבנו שיש איזשהו צורך.

אפרת פרוקציה: כמובן שהמועד הזה צריך להיות strict, הוא לא יכול להיות נתון להארכה של בית משפט מעת לעת, זה לא דבר הגיוני.

אפרת פרוקציה: זה דבר שקורה כשקובעים הוראת מעבר, הכנסת קובעת אותה, זאת הוראה מגודרת שהיא שוויונית לכולם, לא ייתכן שזה שונה מאדם לאדם.

אלי אלאלוף: ולכן אי-אפשר להזיז מסוף 2019?

אפרת פרוקציה: עמדתנו שנדרש מועד קצר יותר, אבל אם זאת הקביעה, זאת תהיה הקביעה עד סוף 2019.

אלי אלאלוף: סוף 2019 זה ברור.

אלי אלאלוף: עכשיו אם נוסיף.

אפרת פרוקציה: מעבר לכך אנחנו חושבים שאין צורך, אנחנו חושבים שגם עד סוף 2019 אין צורך.

אפרת פרוקציה: זה בסך הכול חוק שכן מוטמע.

אפרת פרוקציה: זה נכון שלוקח זמן להטמיע אותו לחלוטין בקרב השופטים, בקרב עורכי הדין, אבל - - -

אלי אלאלוף: יש לך נתונים כמה הגיעו, כמה מקרים טופלו?

אריאל פרץ: כן, זאת נקודה שחשוב לחדד.

אריאל פרץ: מנתונים שנבדקו ממש היום, יש 321 פניות שהתקבלו למינהלת הגמלאות, מתוכם 211 אושרו.

אריאל פרץ: כל השאר נדחו, אבל מסיבות טכניות, או שלא הייתה פסיקתה, או שהפסיקתה לא הייתה טובה.

אריאל פרץ: אבל חשוב להדגיש שזה לא מנע את האפשרות לתקן ולהגיש אחר כך, גם אם המועד של סעיף 30 עבר כבר.

אריאל פרץ: מה הכוונה?

אריאל פרץ: מישהו הגיש את כל הבקשה שלו לא מלאה, הסתיים הזמן, הגיע פברואר 2018, הוא תיקן למשל במרס, אישרנו לו, זה נכנס.

אריאל פרץ: זה לא שפקיעת התוקף העלימה את הבקשה.

מרב מיכאלי: לנו יש פניות ציבור שאומרות אחרת, אגב, חד-משמעית.

מינה אורגד: נכון.

אלי אלאלוף: בואו נאפשר לו לסיים.

אלי אלאלוף: 300 זאת כמות גדולה?

אלי אלאלוף: זה מעט?

אפרת פרוקציה: זאת רק המדינה.

אפרת פרוקציה: יש גם את הקרנות ואת הגופים האחרים, זה רק לגבי עובדי המדינה.

קריאות: זה כלום, זה כלום.

מאירה בסוק: זה כלום.

מאירה בסוק: זה לא כולל את הצבא.

גלי עצמון: וזה כולם רטרואקטיביים?

אריאל פרץ: זה גם לא הצבא, נכון?

אריאל פרץ: אין לנו פילוח מה פסקי דין ישנים ומה לא.

אריאל פרץ: כנראה שרובם ישנים.

אהובה יששכר: זה אולי 10%.

אהובה יששכר: לא יותר מפסקי הדין.

גלי עצמון: אין כנראה, צריך לדעת, זה כן לא, שחור לבן.

קריאה: אבל זה רלוונטי.

אריאל פרץ: אני לא רוצה להתחייב על משהו שהוא לא ודאי, אבל זה ממש מעיד על העובדה שאין צורך לתת לבית משפט סמכות להאריך לכל אחד, כי כל עוד התחיל מנגנון הבקשה הזכויות של הבן אדם יישמרו.

גלי עצמון: זהו, שלא.

גלי עצמון: בחוק הקיים זה לא, אז המינימום שצריך לעשות זה שהמועד - - -

אלי אלאלוף: גב', את קיבלת רשות דיבור נון-סטופ?

גלי עצמון: סליחה.

אלי אלאלוף: תסיים, בבקשה.

אריאל פרץ: זו עמדתנו בעניין זה, לגבי הנושא הזה.

אלי אלאלוף: יש לך עוד נושא?

אריאל פרץ: אנחנו רוצים להעיר גם לגבי המועד של הפטירה של הגמלאי.

אפרת פרוקציה: תעיר על הכול.

אלי אלאלוף: תסביר.

אריאל פרץ: זה אחד התנאים שביקשנו שהיה לנו מאוד חשוב לתקן בנוסח הקיים היום, שאומר, כפי שהוצג פה בתחילת הדיון, שהתנאי להגיש פסק דין ישן הוא שהחוסך, הגמלאי היה בחיים כשהתחיל החוק, שזה ב-2015.

אריאל פרץ: מבחינתנו החשיבות היא שהוא יהיה בחיים עד מועד הגשת הבקשה, כמו שאפרת הסבירה הרגע, לעניין האירוע הביטוחי שבדבר.

אריאל פרץ: לא הגיוני לקנות ביטוח בדיעבד.

אלי אלאלוף: הוא לא קנה, הוא שילם כל הזמן.

אפרת פרוקציה: לא, הוא לא.

אריאל פרץ: לא, הוא משלם את זה עכשיו.

אפרת פרוקציה: הוא שילם בדיעבד אחרי קרות אירוע הביטוח, ואז זה כמו שיגידו לך: אירעה שריפה, בסדר, תשלם לנו את הפרמיה - - -

אלי אלאלוף: לא, בבקשה, אל תשוו שריפה ופנסיה, באמת.

אפרת פרוקציה: אבל אלו פרמיות שמשקפות סיכון, לא אירוע שקרה בוודאות.

אלי אלאלוף: אז אני חוזר.

אלי אלאלוף: מה זה אומר?

אלי אלאלוף: זה אומר שזוג שנפרד, ובינתיים אחד מבני הזוג נפטר, אז השני איבד כל אפשרות לתבוע?

אפרת פרוקציה: כי זאת כבר לא בקשה לבטח אותך כשאר.

אפרת פרוקציה: אתה כבר לא מגיש בקשה כי האירוע קרה.

אלי אלאלוף: אבל הוא לא אמור לבטח עכשיו מעכשיו, הוא שילם לפני כן.

נעה בן שבת: החידוש של החוק המקורי היה בכך שהוא אפשר לבן הזוג לשעבר – שהוא לא נחשב שאר בעת הפטירה, הוא לא נחשב שאר לצורך המעמד השארים לפי החוק באופן רגיל – לאפשר לו לקבל מעמד של שאר או מעמד אפילו של שאר חלקי לעומת השאר החדש.

נעה בן שבת: זה היה חידוש של החוק הזה.

נעה בן שבת: לכן הוא אמר:

נעה בן שבת: אנחנו נותנים הוראת מעבר כדי שאנשים יוכלו להירשם ולזכות בזכאות הזאת.

נעה בן שבת: לכן הטענה היא שבעצם הם קונים את הזכות הזאת, והיא כבר התממשה.

נעה בן שבת: מצד שני, אם אנחנו אומרים שההסדר בחוק הזה מראש היה – אנחנו מדברים על אדם שנפטר עד יום התחילה והאפשרות להגיש פסק דין הייתה למועד שמאוחר יותר מיום התחילה – אז מראש היה את הפער הזה.

נעה בן שבת: ההנחה היא בדיוק מה שאומר חבר הכנסת אלאלוף, שבעצם 2.8% משלמים על ההפחתה הזאת, ושזה בעצם מאפשר לבן אדם לקבל זכות שהייתה אמורה להיות לו בעבר הרחוק.

אפרת פרוקציה: אבל זה מה שאנחנו מנסים להסביר.

אפרת פרוקציה: ה-2.8% משקפים סיכון שיכול להיראות – כמו שכשאת משלמת פרמיה על ביטוח שריפה, את משלמת איזשהו סכום שמשקף את הסיכון שיש לך שהאירוע יקרה, שזה כמובן לא מלוא התשלום של השריפה לו היא תקרה, זה רק סיכון מסוים.

אפרת פרוקציה: ברגע שהשריפה קרתה העלות שלה היא כבר 100% מהסכום.

אפרת פרוקציה: זה לא מה שהם משלמים.

מרב מיכאלי: את טועה בהגדרת מהי קניית הביטוח.

מרב מיכאלי: קניית הביטוח היא לא הבקשה.

אפרת פרוקציה: אני לא טועה, אבל אפשר - - -

מרב מיכאלי: קניית הביטוח היא לא הגשת הבקשה.

מרב מיכאלי: קניית הביטוח היא הנישואים לאיש הזה.

קריאה: זה התשלום כל השנים.

מרב מיכאלי: זאת קניית הביטוח, והיא נעשתה מראש, נקודה.

מיכל רוזין: בדיוק

מרב מיכאלי: הגשת הבקשה איננה קניית הביטוח, היא התביעה.

אפרת פרוקציה: אני לא אמרתי שכן.

אפרת פרוקציה: יש פה חוסר הבנה למה שאמרתי.

אפרת פרוקציה: לא, שנייה, אז אולי אני צריכה להסביר.

אלי אלאלוף: תני לה לסיים.

אלי אלאלוף: אני רוצה שחברת הכנסת תסיים.

מרב מיכאלי: הבנתי אותך מצוין.

מרב מיכאלי: הבנו אתכם מצוין.

מרב מיכאלי: זה דיון שמתנהל כבר הלוך ושוב איזה זמן.

מרב מיכאלי: אתם מבקשים עכשיו לעשות הרעת תנאים למה שהעברנו בחוק המקורי.

מאירה בסוק: נכון, לגמרי.

גלי עצמון: כן.

מרב מיכאלי: ולזה אנחנו לא מסכימות.

מרב מיכאלי: יש פה שני דברים.

מרב מיכאלי: אחד זאת ההרעה שאתם מבקשים לעשות, אנחנו לא מסכימות לזה.

מרב מיכאלי: בסך הכול באנו להאריך את החוק, כולה, אגב, בעוד שנה.

מרב מיכאלי: אז זה יצא שנה וחצי, והכול בגלל ההתמהמהות שלכם, לא בגלל שאנחנו מבקשות איזה מי תשמע בקשות, אז זה דבר אחד.

מרב מיכאלי: דבר שני זה העניין המהותי, ואת זה אני רוצה להסביר.

מרב מיכאלי: לעניין השריפה, בואי ניקח ביטוח לשריפה.

מרב מיכאלי: מה שאת אומרת לי: את לא יכולה ללכת לעשות ביטוח אחרי שנשרף לך הבית.

אפרת פרוקציה: נכון.

מרב מיכאלי: ואני מסבירה לך שעשיתי ביטוח 20 שנה לפני שנשרף לי הבית.

מרב מיכאלי: אבל מה שלא הייתי מודעת לו זה שבביטוח על הבית יש לי גם סעיף שריפה.

מרב מיכאלי: הייתה שריפה, ואז התברר לי שיש לי סעיף שריפה בביטוח, ואני יכולה עכשיו להגיש בקשה למרות שהשריפה כבר קרתה.

מרב מיכאלי: זאת ההשוואה הנכונה, ואנחנו עומדות עליה.

מרב מיכאלי: את יכולה להמשיך להגיד שהביטוח הוא הגשת הבקשה, אבל אני אגיד בצורה בוטה, ואני מתנצלת על זה, את טועה.

מרב מיכאלי: הביטוח הוא ההסכם הלא כתוב בין בני הזוג שהתחתנו לפני 40 שנה, כשאף אחד ואף אחת לא נתנה דין וחשבון על עבודות הבית וגידול הילדות והילדים שנעשות באופן כמעט בלעדי על-ידי אחד מבני הזוג, בדרך כלל האישה, בהסתמך על ההכנסה של הבעל, שזה מה שמפרנס אותה.

מרב מיכאלי: ואחרי שהיא מוצאת את עצמה - - -

מיכל רוזין: דואג לעתידה.

מרב מיכאלי: בדיוק, ודואג לעתידה.

מרב מיכאלי: וכשהיא מוצאת את עצמה בפני שוקת שבורה, זה מה שבא החוק הזה לתקן.

מרב מיכאלי: ואי-אפשר להגיד עכשיו: לא, בעצם אם הוא כבר מת אז היא כאילו לא התחתנה איתו ולא לקחה בחשבון את ההסתמכות הזאת מלכתחילה.

אפרת פרוקציה: אז אולי נבהיר רגע, אם אפשר להסביר את ההיגיון הביטוחי, כי אני לא חושבת שיש במה שנאמר פה שום דבר שקשור לביטוח.

אפרת פרוקציה: הביטוח שנעשה כאן הוא הרי – כשאדם נפטר אז יש סיכון לקרן הפנסיה לשלם כסף לאותו נפטר.

אפרת פרוקציה: זה אומר שבעצם תסתכלי עכשיו על הקרנות, יש פה עניין של עיקרון ההדדיות בין המבוטחים, הם לוקחים בחשבון שחלק מהמבוטחים ימותו בגיל 67, נניח לצורך העניין, וחלקם ימותו בגיל 120, ולכן הם איכשהו מאזנים אחד את השני.

אפרת פרוקציה: מבחינתם כשקונים את הביטוח לאריכות ימים זה לוקח בחשבון איזשהו איזון בין כלל הצרכנים, בין כלל המבוטחים.

אפרת פרוקציה: ברגע שהכנסתי, שזה המבוטח או את מי שבא במקומו, אז בסופו של יום הסיכון שלי בתור שאר המבוטחים גדל, למה?

אפרת פרוקציה: כי זה או שהוא ימות לי בגיל, נניח, אני לוקחת בחשבון משהו כמו 67 הבן אדם הספציפי הזה.

אפרת פרוקציה: אבל הוא אומר לי: אבל יש לי גם את אשתי שאם אתם לא משלמים לי אתם כן משלמים לה.

אפרת פרוקציה: זה אומר שבסופו של יום מכלול תוחלת התשלום לאותו גמלאי עולה באופן מהותי.

אפרת פרוקציה: הדבר הזה זה הביטוח, לזה אנחנו מתכוונים.

אפרת פרוקציה: אני לא מדברת עכשיו על עניין הסיכונים בין בני הזוג, זה לא הביטוח.

אפרת פרוקציה: הביטוח הוא של שאר הגמלאים שצריכים לממן את האירוע הזה.

אפרת פרוקציה: אתם צריכים להבין שבסופו של יום מישהו נושא בתשלום הזה.

אפרת פרוקציה: את בעצם אומרת: בעצם זה שהבאתי עכשיו גם את בת הזוג שלי לפיילה של כלל המבוטחים, כלל המבוטחים - - -

מרב מיכאלי: היא הייתה שם מלכתחילה.

אפרת פרוקציה: תני לי שנייה לסיים.

מרב מיכאלי: אם הם לא היו מתגרשים אז בכלל לא היינו מנהלות את הדיון הזה.

אפרת פרוקציה: מה שאת בעצם אומרת, כלל המבוטחים צריכים לשלם תוספת סיכון על זה שאחד המבוטחים הביא לשולחן שארה נוספת.

מרב מיכאלי: לא נכון.

מרב מיכאלי: לא נכון.

אפרת פרוקציה: אנחנו אומרים לך בסדר - - -

מרב מיכאלי: סליחה, זה לא נכון.

אלי אלאלוף: תני לה לסיים.

אפרת פרוקציה: החוק אומר: בסדר, עשינו את זה עכשיו שזה גם דבר נכון וזה חוק נכון, מכניסים את האישה לנוכח הנסיבות שדיברת עליהן, באמת יש פה בני זוג שנפרדו, מגיע לאישה את התשלום הזה.

אפרת פרוקציה: אבל לתשלום הזה יש איזושהי אקסטרה שצריך לשלם אותה.

אפרת פרוקציה: ברגע שהאירוע קרה והנפטר באמת נפטר, כלל הגמלאים צריכים עכשיו לשלם את כלל האירוע, כי עכשיו את מכניסה אדם נוסף שלא משלם בעבור התוספת שלו.

מרב מיכאלי: לא נכון.

אפרת פרוקציה: כאשר הנפטר עדיין לא נפטר יש לי עדיין את הסיכון, וה-2.8% באמת ישקף את הסיכון הזה.

אפרת פרוקציה: לכן זה בדיוק כמו לבטח את עצמך לאחר שהאירוע קרה, וזה דבר שהוא מהותית נשמע לנו בעייתי.

אלי אלאלוף: עוד גישה.

גלי עצמון: ה-2.8%, אם אנחנו מדברים על העיקרון אז דברי חברת הכנסת מיכאלי ענו על זה; ואם אנחנו מדברים על כסף, אז ה-2.8% זה סיבוב יפה שעושה האוצר, ולוקחים את זה 2.8% מכל שנה ממועד היציאה לגמלאות על כל הסכום, גם אם האישה זכאית ל-30%.

גלי עצמון: אני מזכירה לכם שאחרי מותו, וזה כל החישוב האקטוארי, היא תקבל 60% - - -

אלי אלאלוף: תמיד אתם שולחים את הגבר למות?

אלי אלאלוף: זה מה שנקרא שוויון?

מרב מיכאלי: טפו, טפו, טפו.

גלי עצמון: לוחות תוחלת החיים, אני מתנצלת על זה.

גלי עצמון: אדוני, אבל אני יכולה לנחם אותך שבישראל נשים באופן יחסי חיות פחות לתוחלת החיים העולמית, וגברים חיים יותר, אז אנחנו מתאזנים.

אלי אלאלוף: לא, זה ההפך.

אהובה יששכר: זה לא מסתדר דרך אגב עם - - - והעמלות.

גלי עצמון: אבל מה שאני רוצה להגיד זה שה-2.8% בהחלט נותנים מענה לעניין התקציבי הזה.

גלי עצמון: אם אנחנו מדברים על עיקרון, אז לעיקרון יש מענה; ואם אנחנו מדברים על כסף ועל תקציב, אז גם לזה יש מענה.

גלי עצמון: כי לוקחים 2.8% אחורה ולוקחים 2.8% קדימה והאישה מקבלת, אם היא מקבלת אחרי מותו, אז היא מקבלת רק 60% ממה שמגיע לה.

גלי עצמון: זאת אומרת שיש פה קופה יפה שעושים.

גלי עצמון: נא לא לבוא ולצייר את זה כאילו שזה איזשהו כיסוי קטן.

כפיר בטט: אנחנו יכול להגיד מילה?

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: אל תקנאי באנשים שעושים קופות, למה?

אלי אלאלוף: זה טוב.

אלי אלאלוף: טוב לראות אנשים שמתעשרים, אבל רק ביושר.

כפיר בטט: הכי קל לדבר על תקציב, אבל בוא נדבר דווקא על הקרנות הוותיקות, כדי שלא ידברו על תקציב האוצר שעושה סיבוב או משהו כזה.

אלי אלאלוף: לא, יש לי אלרגיה לקרנות ותיקות.

כפיר בטט: ברשותך, בכל זאת, כדי שזה לא יצטייר רק שהאוצר עושה סיבוב או אני לא יודע מה שזה.

כפיר בטט: בסופו של דבר העיקרון המהותי שאפרת ציינה, זה נכון שלוקחים אחורה את הפרמיה, אבל כשאתה עושה ביטוח אתה משלם פרמיה לאורך השנים בידיעה שאם קרה האירוע הביטוחי בסוף סך הפרמיה ששילמת היא נמוכה יותר מהאירוע עצמו ובעצם ממה שחברת הביטוח משלמת לך.

כפיר בטט: כשאני עושה ביטוח רכב, אם קרה לי בסוף האירוע, סך הפרמיה ששילמתי יותר נמוכה מאשר מה שאני מקבל מחברת הביטוח.

כפיר בטט: זה כל ההיגיון של ביטוח, כי לא לכולם קורה האירוע הביטוחי.

גלי עצמון: אבל שולמה הפרמיה כל השנים.

כפיר בטט: לכן זה לא משנה שלוקחים את הכסף בדיעבד, וזה העיקרון שבעצם לא מוסדר פה.

כפיר בטט: וזה לא, סליחה, חברת הכנסת מיכאלי, זה לא עניין של כמה זמן בני הזוג חיו ביחד או לא.

כפיר בטט: זה עניין של ממש משלמים פרמיה, והאם אני משלם את הפרמיה לפני שקרה האירוע הביטוחי.

כפיר בטט: זה שאחרי שקרה האירוע הביטוחי אני משלם את הפרמיה אחורה, בשום שוק אחר זה לא היה נראה לכם מתקבל על הדעת שזה היה קורה, בשום מקום אחר, בכל ביטוח אחר שאנשים עושים, וגם לא בקרנות פנסיה.

כפיר בטט: למשל, בקרנות הפנסיה החדשות שבהן ביטוח השארים שהבן אדם עושה משפיע על המקדם שהוא מקבל, שמשפיע על הקצבה שלו.

גלי עצמון: אבל זה העיקרון של החוק, זאת הייחודיות של החוק.

כפיר בטט: לא.

גלי עצמון: זה כן, זה חל.

גלי עצמון: גם אדם - - -

אלי אלאלוף: אם תגידי חמש פעמים זה לא ישכנע אותו.

אלי אלאלוף: אני מבין.

אלי אלאלוף: חבל.

מאירה בסוק: זה מה שאנחנו מנסים לעשות פה כבר שלוש שנים.

גלי עצמון: כן.

כפיר בטט: ולכן בעינינו העיקרון של העניין הביטוחי, הוא לא מקבל - - -

אלי אלאלוף: אנחנו משנים משהו מהותי מהחוק הבסיסי?

קריאות: כן.

כפיר בטט: אנחנו משנים, כן.

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: אם אנחנו מקבלים את מה שהם רוצים, אז כן.

אלי אלאלוף: רגע, תנו לו לענות.

כפיר בטט: כן, כמו שאפרת אמרה זה קיים, כנראה נעשתה טעות בחוק המקורי.

אלי אלאלוף: תכלס מה אנחנו משנים?

אפרת פרוקציה: שבמועד הבקשה הגמלאי צריך להיות בחיים, ולא יכול להיות שזה אחרי הפטירה.

אפרת פרוקציה: כי אם האירוע קרה, וזו הפטירה, לא ניתן בעצם להגיש בקשה להכיר - - -

אלי אלאלוף: משרד המשפטים, אין לכם איזה פרשנות?

אלי אלאלוף: בבקשה, שי.

שי סומך: אני מצטרף כאן לעמדה של משרד האוצר.

שי סומך: יש כאן ביטוח בדיעבד שלא עולה בקנה אחד עם עקרונות של ביטוח.

שי סומך: זה נכון שבהתחלה הייתה לדעתי טעות בחוק הראשוני, אבל הטעות הייתה רק לתקופה יחסית קצרה.

שי סומך: ככל שמאריכים יותר את המועד להגשת פסק דין אז זה מרחיב את הטעות לאוכלוסייה יותר גדולה, ולדעתי זה פשוט יותר - - -

אלי אלאלוף: בבקשה, גב'.

מיקי חשמונאי: רציתי להתייחס, לא קלטתי את השם, אבל אמר פה אחד החברים שכרגע הקרנות, או אולי התייחסת למינהל הגמלאות, מקבלים פסקי דין, רושמים אותם, ואחר כך אפשר לתקן.

מיקי חשמונאי: אז אמרה גם חברת הכנסת מיכאלי שזה לא כך.

מיקי חשמונאי: ואני יכולה להגיד לך גם מניסיון מעבר לאישי שלי, מניסיון של לקוחותיי, שזה לא כך.

מיקי חשמונאי: ואם פסק הדין לא מנוסח, ולכן רוצים את הפסיקתות, לא מנוסח בדיוק לפי מה שמבקשים, מעיפים את זה חזרה, ובכלל לא רושמים שום דבר.

מיקי חשמונאי: אני רוצה לחדד עוד יותר את הקושי בקבלת הפסיקתה.

מיקי חשמונאי: אנשים מגישים בקשה לבית המשפט, יש בקשה – שוב, אני יכולה לספר את זה כי לפעמים הדבר האישי שלך מניע אותך קדימה.

אלי אלאלוף: אז חוזרים לשאלה מי מדריך את השופטים.

מיקי חשמונאי: לא מי מדריך את השופטים, אלא הנושא של תקופת הזמן.

מיקי חשמונאי: אומרים פה שעד סוף 2018 זה לא המון זמן.

מיקי חשמונאי: זה לא המון זמן בזמנים של בית משפט, במיוחד לא בבית משפט לענייני משפחה.

מיקי חשמונאי: מגישים בקשה לפסיקתה בדצמבר 2016, מצליחים לבצע את המסירה איפשהו במרס 2017, ואז נקבע דיון למאי 2017, ואז ממנים אקטואר, ויש שאלות הבהרה, ויש ערעורים ויש דברים, והכול דברים של בן בת הזוג לשעבר.

מיקי חשמונאי: אין שליטה על זה.

מיקי חשמונאי: הוא מוצא את עצמו עדיין - - -

אלי אלאלוף: יש תשובה כנראה, והייעוץ המשפטי שלנו בא לעזור.

אהובה יששכר: אני יכולה הערה אחת חשובה?

מיקי חשמונאי: אני רוצה רק לסיים בעניין הזה, אם אפשר.

אלי אלאלוף: בבקשה.

מיקי חשמונאי: לכן, כשפונה הלשכה ואומרת: אנחנו מבקשים שזה יהיה במועד הגשת הבקשה, זה לא כי מישהו רוצה לגנוב איזושהי הארכה בדלת האחורית, אלא זה בדיוק הדבר היחיד.

מיקי חשמונאי: זה כמו במרוץ ההתיישנות, הוא נגמר ביום הגשת התביעה.

מיקי חשמונאי: אתה לא יודע מתי תקבל פסק דין, אתה לא יודע מתי פסק הדין יהיה חלוט.

מיקי חשמונאי: אין לך שליטה מתי תהיה לך הפסיקתה.

מיקי חשמונאי: וגם אם כבר יש פסיקתה של האקטואר, כל עוד היא לא חתומה היא לא פסק דין ואי-אפשר להגיש אותה לאף אחד.

מיקי חשמונאי: לכן בעצם האדם שפונה או האישה שפונה, דיברנו פה בעיקר על נשים, הדבר היחיד שהיא יכולה לשלוט בו זה המועד שבו היא תפנה לבית המשפט, אם היא לא הצליחה לעשות את זה בהסכמה.

מיקי חשמונאי: מפה המהלך זה לקחת שנים.

אריאל פרץ: אפשר להגיב על זה?

אלי אלאלוף: כן.

אריאל פרץ: אשמח להגיב.

אריאל פרץ: זה לא בדיוק מה שאמרנו.

אריאל פרץ: את צודקת בזה שאם הפסיקתה היא לא בהתאם לתנאים הנדרשים שעולים מתוך החוק - - -

מיקי חשמונאי: אבל ככה זה פסקי דין ישנים.

קריאות: - - -

אלי אלאלוף: רגע, תנו לו להשיב.

אריאל פרץ: אני מדבר גם על הפסיקתה.

אריאל פרץ: המטרה הייתה שהפסיקתה תהיה עם התנאים שמפורטים בחוק כדי שנדע ליישם אותו.

אריאל פרץ: כל מה שאמרתי, שגם אם זה לא בסדר, אנחנו באמת דוחים, מאפשרים לבת הזוג או לבן הזוג לתקן, לעשות מה שצריך, הם חוזרים אלינו עם המתוקן.

אריאל פרץ: גם אם עבר המועד האחרון שהיה, קיבלנו את זה מתוקן, זה מה שאמרתי.

אריאל פרץ: אם יש דוגמאות ספציפיות שזה לא קרה אז תוכלו להפנות אלינו.

מיקי חשמונאי: אבל זה לא בסדר, אתה מתייחס לפסיקתה, אתה לא מתייחס לפסק דין של 2003.

גלי עצמון: לכל התהליך.

מיקי חשמונאי: אתה מתייחס כבר למצב שיש פה פסיקתה.

אלי אלאלוף: אבל אנחנו לא אמורים לפתור עכשיו בעיות של 2003.

נעה בן שבת: השאלה אם יכול לסייע אם נגיד שלעניין זה אם הפסיקתה הוגשה אחרי המועד האמור, נניח דצמבר 2019, לעניין פסק דין שניתן לפני יום התחילה וכבר הוגשה בקשה לרישומו לפני אותו מועד, אז יראו את המועד כמועד המקורי של הגשת הבקשה.

גלי עצמון: כן.

מאירה בסוק: כן.

אהובה יששכר: המועד המקורי של הגשת התביעה לקבל את הפסיקתה.

גלי עצמון: זאת ההצעה שלנו.

אהובה יששכר: זאת ההצעה של הלשכה.

קריאות: - - -

נעה בן שבת: השאלה אם אנחנו חוזרים למועד הגשת התביעה או שאנחנו חוזרים ואומרים – אם הבנתי נכון ממה שהציג פה אריאל פרץ – כבר הגישו בקשה לרישום פסק דין, הבקשה הזאת נדחתה, כי אמרו: זה לא פסק דין שערוך כמו שצריך להיות פסק דין לרישום לחלוקת חיסכון פנסיוני, ולכן הייתה צריכה להיות הפסיקתה.

נעה בן שבת: זאת אומרת שהייתה כבר בקשה, יש כבר מסמך שנתקבל במשרדים של מינהלת הגמלאות או קופת הגמל, ופשוט מייחסים את הפסיקתה החדשה למועד המקורי.

גלי עצמון: רוב פסקי הדין הישנים לא מתאימים וצריך ללכת לבית המשפט.

נעה בן שבת: לא מתאימים בכלל?

מינה אורגד: לא מתאימים בכלל.

גלי עצמון: רובם לא מתאימים.

גלי עצמון: ומה שנאמר פה נאמר בצדק, שאין שום שליטה על בתי המשפט.

גלי עצמון: ואם גמרת את כל שלב ההתנצחות אז הגעת לשופט שלא יודע על מה הוא אמור לחתום ומסרב, והולכים לערעור.

גלי עצמון: לכן מעבר להגשת הבקשה לבית המשפט אין שום שליטה על לוחות הזמנים.

נעה בן שבת: אז זאת רק בקשה לפסיקתה, זאת לא בקשה להליך חדש או להכרעה חדשה.

נעה בן שבת: את אומרת שאם ניתן פסק דין לחלוקת חיסכון פנסיוני לפני המועד האמור, אם ניתן פסק דין והוגשה פסיקתה לעניין זה כדי לעמוד בדרישות החוק אז יראו את מועד - - -

גלי עצמון: הגשת הבקשה.

נעה בן שבת: אם המועד של הגשת הבקשה היה עד 31 בדצמבר אז זה יכנס בתוך ההוראות.

מינה אורגד: אז זה יכנס, בדיוק.

נעה בן שבת: זה עדיין משאיר את המועד.

אלי אלאלוף: מה אתם אומרים?

אפרת פרוקציה: זה שינוי מהותי של הדין.

אלי אלאלוף: למה?

אפרת פרוקציה: דיברנו על הפסיקתה.

מיקי חשמונאי: למה זה שינוי מהותי?

נעה בן שבת: למה?

נעה בן שבת: הם אומרים שפסק הדין של חלוקת חיסכון פנסיוני כבר ניתן, את ההליך בשביל לממש את זה צריך היה כבר להתחיל לעשות עד המועד - - -

אלי אלאלוף: אתם יודעים שלבתי משפט זה לוקח זמן לעשות את זה.

אפרת פרוקציה: אבל השאלה איך אנחנו יכולים לדעת.

אפרת פרוקציה: אריאל, אנחנו יכולים לדעת ממתי פסק הדין?

אריאל פרץ: הם חייבים לצרף את פסק הדין עצמו.

מיקי חשמונאי: אתה לא יכול.

מיקי חשמונאי: אני יכולה להסביר?

אלי אלאלוף: רגע, תנו להם להתייעץ.

אפרת פרוקציה: רק שנבין את הטענה.

אפרת פרוקציה: הטענה היא שבמקרה שפסק הדין הוא הבעייתי, אתם חושבים שתקופת הזמן הזאת לא מספיקה, נכון?

אפרת פרוקציה: זאת הייתה הטענה?

מיקי חשמונאי: לא.

מיקי חשמונאי: לא פסק הדין בעייתי.

גלי עצמון: אנחנו חושבים שבמקרה שהגשת, שאת צריכה לעשות תרגום של הסכם או פסק דין לגירושין לפסיקתה שאפשר לרשום אותה והגשת בקשה – מרגע הגשת הבקשה בבית משפט אין לך שליטה על לוחות הזמנים.

גלי עצמון: לכן, יכול להיות מצב שהגשת בקשה, והבקשה נגררת הרבה זמן, וזה לא צריך להיזקף לחובת הצדדים.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם, אף אחד - - -

גלי עצמון: הרי יש להם אינטרס לרשום את זה כמה שיותר מהר.

אלי אלאלוף: סליחה.

אלי אלאלוף: רגע , אני יכול לדבר גם?

גלי עצמון: כן.

אלי אלאלוף: תודה לך.

אלי אלאלוף: יש פה סוגיה שאף אחד לא שולט בזמנים של בתי משפט, לכן לוח הזמנים של בתי המשפט לא יכול לבוא בחשבון על חשבון הנפגע.

אלי אלאלוף: לכן, תוציאו את הזמן של בית המשפט מהמשחק.

אלי אלאלוף: ברגע שנכנסת תביעה זה המועד שקובע, וזה פשוט.

אהובה יששכר: נכון.

מיקי חשמונאי: נכון.

אלי אלאלוף: ואתם יודעים את זה.

אלי אלאלוף: אל תנצלו את בית המשפט כדי לפסול את התביעה.

אלי אלאלוף: זה ברור, לא צריך יותר דיון, אנחנו נאשר רק בכיוון הזה.

מינה אורגד: בסדר גמור.

מינה אורגד: מצוין.

מינה אורגד: מעולה.

אהובה יששכר: אני רוצה רק הערה אחת, בבקשה.

אהובה יששכר: אפשר?

אלי אלאלוף: בבקשה.

אהובה יששכר: הערה קצרה.

אהובה יששכר: קודם כול משווים לביטוח שריפות, ביטוח רכב.

אלי אלאלוף: לא, תעזבי, בבקשה, זה לא זמן.

אהובה יששכר: אני אומרת שזה כמו ביטוח חיים.

אהובה יששכר: אבל אני רוצה דווקא - - -

נעה בן שבת: אבל בביטוח חיים מה היה קורה?

נעה בן שבת: בביטוח חיים גם כן הטענה הייתה עומדת.

נעה בן שבת: אם מישהו נפטר אי-אפשר לבטח אותו בביטוח חיים.

אהובה יששכר: אתה יכול לבקש את סכום הביטוח גם כמה שנים אחרי שהוא נפטר, על זה אני מדברת.

אהובה יששכר: אבל אני דווקא רוצה להתחבר לנקודה שדיברנו עליה.

אלי אלאלוף: אפשר לסיים?

אלי אלאלוף: אני חושב שהגענו לסיכום.

אהובה יששכר: קצר.

אהובה יששכר: דווקא למשהו שאדוני העלה בתחילת הישיבה על הנושא הזה של ליידע את הציבור.

אלי אלאלוף: את זה גמרנו, זה לא - - -

אהובה יששכר: אבל יש לי רעיון.

אלי אלאלוף: אז תמסרי את זה לשוק ההון.

אלי אלאלוף: תודה.

אהובה יששכר: טוב, בסדר.

אריאל פרץ: אדוני, לגבי ההצעה שהייתה פה, אנחנו יכולים ליישם את זה.

אלי אלאלוף: מסכימים.

אלי אלאלוף: יפה מאוד.

מינה אורגד: יופי.

אריאל פרץ: זה לגבי מינהלת הגמלאות.

אריאל פרץ: אני מדבר בשם מינהלת הגמלאות.

אפרת פרוקציה: יש גם את הקרנות, צריך לשמוע את הקרנות.

קריאה: עכשיו אנחנו מברכות באמת.

אהובה יששכר: אז אין לי הערות יותר.

מיקי חשמונאי: - - - לקבל נייר של פסק הדין המקורי, תהיה לכם אינדיקציה - - -

אריאל פרץ: זאת גם חובה היום, וגם את זה לא כולם עושים.

אלי אלאלוף: איך יקרא התיקון הזה?

אלי אלאלוף: אפשר לנסח את זה סופית?

נעה בן שבת: כן.

מיכל רוזין: מה קורה עם הפנסיונרים של צה"ל?

אלי אלאלוף: כרגע אין לי שליטה עליהם.

אלי אלאלוף: אם אתם רוצים שנפנה לצה"ל, אין לי רעיון.

מיכל רוזין: גלי, מה אמרתם לגבי הפנסיונרים של צה"ל?

מיכל רוזין: איפה זה תקוע?

אלי אלאלוף: החוק מחייב אותם.

אלי אלאלוף: להגיד לך שזה יתבצע?

אלי אלאלוף: עם זה שוק ההון צריך להתמודד.

קריאה: זה לא מתבצע.

גלי עצמון: חלק כן מתבצע.

גלי עצמון: אני לא יכולה להגיד - - -

נעה בן שבת: משרד הביטחון אמר לכם מה קורה עם התקנות?

נעה בן שבת: אתם יודעים מה קורה?

אריאל פרץ: אני לא מעודכן.

נעה בן שבת: הם לא מתאמים איתכם את נושא התקנות?

נעה בן שבת: נזמין אותם?

אלי אלאלוף: אולי אחרי שנצביע, נודיע באופן אישי למנכ"ל משרד הביטחון כדי שידאג ליישום החוק.

כפיר בטט: כבוד היושב-ראש, אנחנו עומדים על העניין הביטוחי, זה נראה לנו עניין מהותי שאי-אפשר להקל בו ראש של הסיטואציה שנוצרת כאן בעקבות הסיפור של רכישת ביטוח בדיעבד.

אלי אלאלוף: הנה היא תבוא, תעזור לנו, גב' ברקו, תדאג שמשרד הביטחון יישם את זה.

גלי עצמון: הנה, היא אמרה כן.

אלי אלאלוף: אני בטוח.

אלי אלאלוף: אני לא מנדב אף אחד בלי שאני אדע מראש שהוא מסכים.

אלי אלאלוף: כל מה שקשור למשרד הביטחון היא אוהבת, ובצדק היא עושה.

אלי אלאלוף: בבקשה, אני רוצה לקרוא סופית.

כפיר בטט: כבוד היושב-ראש, אני אומר שוב, העניין הביטוחי מהותי בעינינו.

אלי אלאלוף: גם אני.

אלי אלאלוף: אבל תקרא, תבין מה שיש, אם אתה עוד רוצה להוסיף משפט, בבקשה.

כפיר בטט: צריך להוסיף?

אפרת פרוקציה: כן.

אלי אלאלוף: רגע, תקשיבו לקריאה.

אריאל פרץ: ישנה עוד הערה לעניין הסיפור שהוסף בפסקה (1) של לחזור בו מההתחייבות.

אריאל פרץ: שוב, אני מדבר בשם מינהלת הגמלאות.

אריאל פרץ: כבר כיום כשהגמלאי פונה, אומרים לו במקום מה הסכום שהוא צריך, לכן אין ממש צורך בתיקון שיש פה.

אריאל פרץ: לאפשר לבן אדם תוך שבעה ימים להחליט רוצה, לא רוצה, כי בלאו הכי כשהוא קיבל את הסכום הוא עדיין לא התחייב.

אריאל פרץ: עדיין הוא יכול - - -

נעה בן שבת: לא הבנתי מה שאתה אומר.

מיקי חשמונאי: אבל זה הבן זוג לשעבר, לא הפנסיונר.

אלי אלאלוף: רגע, אתם כבר יועצים משפטיים.

אריאל פרץ: אני מדבר על הבן זוג לשעבר.

אריאל פרץ: מי שהגיש את הבקשה כבר כיום אצלנו במינהלת הגמלאות אומרים לו מה הסכום של ההפחתה הרטרואקטיבית שהוא צריך לשלם.

אריאל פרץ: עם המידע הזה הוא יכול להחליט מה שהוא רוצה, להתקדם, לא להתקדם.

אריאל פרץ: זאת אומרת, התיקון שמוצע פה קצת מתייתר.

גלי עצמון: מיותר, הוא צודק.

גלי עצמון: זה התנאי להיכנס למסלול הזה.

גלי עצמון: אם אתה לא משלם אז אתה מוותר, זאת המשמעות.

נעה בן שבת: אם אתה לא משלם אתה מוותר?

נעה בן שבת: אבל לא, כל החידוש הוא בזה שמשרד האוצר לא אמר:

נעה בן שבת: אם אתה לא משלם אתה מוותר, אלא הוא אמר: אתה חייב להתחייב לשלם כבר באותו מועד, במועד בקשת הבקשה, ואז אם לא ידעת, אז התחייבת - - -

גלי עצמון: אם הם עומדים על ההתחייבות אז צריך לאפשר את הוויתור, אבל בעיקרון – למרות שהוא צודק במהותי.

אלי אלאלוף: ברשותכם, קריאה אחרונה לפני הצבעה.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אחרי הקריאה תעירו לקריאה.

נעה בן שבת: "הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו (תיקון מס' 3) (הארכת התקופה להגשת בקשה לרישום פסק דין שניתן לפני יום התחילה), התשע"ח–2018

נעה בן שבת: ההערה שלך אמרה שאת החישוב הזה של סכום ההפחתה נותנים לו במקום, והוא צריך להכריע במקום ולא תוך שבעה ימים?

אריאל פרץ: הוא לא חייב להכריע במקום.

אריאל פרץ: הוא לוקח את המידע הביתה, עושה עם זה מה שהוא רוצה, הוא יכול להחליט: אני - - -

גלי עצמון: צריך להוריד את ה"בתוך שבעה ימים".

נעה בן שבת: ממתי נחשבת הבקשה כהוגשה?

נעה בן שבת: זאת אומרת, בן אדם בא והגיש בקשה לרישום, אנחנו צריכים לדעת, המועד הזה הוא חיוני לנו כדי לדעת מתי היא הוגשה, כי זה משפיע על כל מיני זכויות שלו.

נעה בן שבת: אז השאלה האם היא הוגשה או לא.

אלי אלאלוף: למה אתה מתנגד לשבעה הימים האלה?

אריאל פרץ: זה מיותר.

אלי אלאלוף: מיותר.

אלי אלאלוף: לא, אז תשאיר.

נעה בן שבת: אם הכול מיותר אז אולי תחזרו בכם אתם מהבקשה להתייחס בכלל לעניין הזה שהיא תינתן במועד הגשת הבקשה לרישום.

נעה בן שבת: ממילא אתם - - -

מיכל רוזין: נכון.

אלי אלאלוף: אני בעד להשאיר את זה שידעו, זה טוב לך וטוב בעיקר לתובע.

אריאל פרץ: זאת המהות של ההתחייבות.

נעה בן שבת: אז תשאירו את זה באמת במהות של ההתחייבות בלי לכתוב את זה.

אפרת פרוקציה: אנחנו ממילא נותנים את זה.

מיכל רוזין: לא הבנתי.

מיכל רוזין: לא התחייבתי, כן התחייבתי.

אלי אלאלוף: מותר לו.

אלי אלאלוף: אנחנו משאירים את השבעה ימים, כי זה לא אמור לפגוע באף אחד, האמת.

אפרת פרוקציה: זה יוצר בלבול מבחינת התחייבויות - - -

אלי אלאלוף: ההפך, זה אמור לחזק את שני הצדדים.

נעה בן שבת: אז מורידים את הנושא של חובת היידוע של ציבור העמיתים, הבנו שזה לא ציבור העמיתים.

נעה בן שבת: פסקה (2) פה מתייתרת, זה לא ציבור העמיתים, ונשמעו פה התחייבויות שונות להודיע לכל מיני גורמים, לבקש מהם לעשות פרסומת.

נעה בן שבת: נציגת רשות שוק ההון אמרה שהיא אולי תיקח על עצמה.

אלי אלאלוף: לא אולי, היא לוקחת על עצמה.

מינה אורגד: לא אולי, היא לוקחת על עצמה.

נעה בן שבת: אבל עכשיו אנחנו רוצים להציע, אני רוצה להבין אם הבנתי נכון את מה שהסכמתם עליו.

נעה בן שבת: אמרנו שהבקשה הזאת צריכה להיות ככל שעברו כבר שנתיים, וכמובן יעברו שנתיים, הבקשה הזאת הוגשה עד ליום 31 בדצמבר 2019.

נעה בן שבת: אנחנו אומרים שאם עד המועד האמור הוגשה בקשה למתן פסיקתה לעניין פסק דין לחלוקת חיסכון פנסיוני שניתן לפני יום התחילה, אז יראו בבקשה כאילו היא הוגשה באותו מועד?

נעה בן שבת: כאילו היא הוגשה עד אותו מועד?

אהובה יששכר: כן, זה התיקון.

אריאל פרץ: כל עוד ישלימו את הכול כנדרש.

נעה בן שבת: אז פה יש הבדל, כי אתה מניח שכבר הגישו לך – מי שכבר פנה לקופה או למינהלת הגמלאות ואמר: יש לי פסק דין, ומינהלת הגמלאות אמרה לו: פסק הדין לא מספיק טוב, תחזור אליי עם פסיקתה.

אפרת פרוקציה: הוא לא בסדר.

נעה בן שבת: ואם הבנתי נכון, מה שאמרו מלשכת עורכי הדין, לא דיברו על השלב המקדים של לגשת עם המסמכים הלא מספקם ולרשום, אלא להגיש לו את הפסיקתה אחרי שזה הוסכם.

אפרת פרוקציה: כל הכוונה שלנו שהוא עשה איזושהי פנייה למינהלת הגמלאות, זה המינימום.

נעה בן שבת: הוא היה בקשר עם מינהלת הגמלאות.

אפרת פרוקציה: היה בקשר ואמרו לו שזה לא בסדר, ואז כפי שאמרתם, אנחנו לא יכולים - -

אלי אלאלוף: בית משפט.

אפרת פרוקציה: - - להגביל את בית המשפט בזמן ולא רוצים לקחת את זה בחשבון.

אפרת פרוקציה: לפחות שתהיה איזושהי פנייה אלינו.

אהובה יששכר: זה לא ברור.

קריאה: זה לא ברור.

אהובה יששכר: אז זה יכול להיות מועד הגשת הבקשה לבית המשפט, ובלבד ששלח הודעה למינהלת הגמלאות.

אהובה יששכר: מה הבעיה?

גלי עצמון: זה סתם סרבול מה שאתם מבקשים עכשיו.

אלי אלאלוף: סליחה, אני אקבע, בסדר?

גלי עצמון: אבל אני רוצה להסביר משהו, ברשותך.

אלי אלאלוף: לא, את לא יכולה להסביר באמצע הדברים שלי.

אלי אלאלוף: יש לנו ויכוח מהותי מי מנהל את הישיבה פה.

גלי עצמון: חס וחלילה.

גלי עצמון: בהכנעה רבה, אדוני.

אלי אלאלוף: אנחנו שמחים על המעורבות של המשתתפים.

אלי אלאלוף: שיהיה פה ברור, אין שליטה בזמן של בית המשפט, ולכן אנחנו לא צריכים לקחת בחשבון את אורך הזמן של בית המשפט בכל צורה שהיא.

אלי אלאלוף: אתם אומרים שהזמן הנכון הוא ברגע שהוא מגיש את התביעה לבית המשפט, אחרי שהוא יידע אתכם.

אפרת פרוקציה: בדיוק.

אפרת פרוקציה: כי הרי עקרונית הוא צריך קודם כול לפנות אלינו, ואנחנו אומרים לו שזה לא בסדר, ואז הוא - - -

אלי אלאלוף: אז זה מה שיהיה בצורה כזאת: הוא צריך לעשות שני מהלכים בבת אחת, להגיש את התביעה וליידע אתכם.

אלי אלאלוף: אין שום בעיה.

נעה בן שבת: זה רק יידוע, לא הגשת בקשה.

נעה בן שבת: ליידע.

קריאה: איך הוא מיידע?

מיקי חשמונאי: מותר לחייב להעביר את פסק הדין שיש לו בידיים, הישן.

קריאות: - - -

אלי אלאלוף: חבר'ה, מספיק.

אלי אלאלוף: אם חברי הכנסת שלי הבינו, אז אני אתקדם.

נורית קורן: אבל איך הוא מיידע אותם?

נורית קורן: זה מה שחשוב.

אלי אלאלוף: מיידע אותם בצורה שמיידעים.

נורית קורן: בכתב?

אלי אלאלוף: במכתב אליכם?

אפרת פרוקציה: כן.

אפרת פרוקציה: בצירוף פסק הדין הישן, שנדע.

נעה בן שבת: הוא צירף את פסק הדין.

נעה בן שבת: אם הוא צירף, אז אנחנו אומרים שעם פסק הדין הזה הגיש בקשה או מסר את פסק הדין המקורי עד אותו מועד, עד 31 בדצמבר הוא מסר אותו לקופה, אז גם פסיקתה שניתנה אחרי זה תיחשב כאילו שניתנה במועד.

אהובה יששכר: נכון, בדיוק.

נורית קורן: אבל הוא צריך ליידע אותם בכתב.

נעה בן שבת: רק לגבי הנושא של זה שהוא נפטר, האם אנחנו משנים את המועד, מוסיפים תנאי שהוא לא נפטר עד יום התחילה.

נעה בן שבת: מוסיפים את התנאי או משאירים את התנאי שהחוסך לא נפטר.

נעה בן שבת: סליחה, היום כתוב שהתנאי הוא שהחוסך לא נפטר לפני יום התחילה, האם אנחנו משנים לפי בקשת האוצר שהחוסך לא נפטר לפני מועד הגשת הבקשה, מכאן ואילך כמובן.

מיכל רוזין: אי-אפשר, זה כל מה שהתווכחנו.

מרב מיכאלי: לא, לא.

מרב מיכאלי: כל מה שעכשיו - - -

אלי אלאלוף: מה היה בחוק המקורי?

נעה בן שבת: בחוק המקורי אמרו שהחוסך לא נפטר לפני יום התחילה, וככה נוצר באמת הפער בין מועד יום התחילה לבין מועד הגשת הבקשה.

מיכל רוזין: נתנו שנה-שנה וחצי, נכון?

אלי אלאלוף: כן.

נעה בן שבת: נתנו, כן.

נעה בן שבת: היה יותר זמן.

מיכל רוזין: ואז לא פרסמו ולא הביאו ליידוע, אז אנחנו צריכים לתת שוב זמן.

אלי אלאלוף: למה אנחנו רוצים לשנות את זה?

מרב מיכאלי: לא פרסמו, לא השלימו את התקנות, לא אפשרו.

אפרת פרוקציה: הושלמו.

מרב מיכאלי: עכשיו הם הושלמו.

כפיר בטט: אנחנו אומרים שוב, הנושא של הביטוח הוא נושא מהותי.

אלי אלאלוף: מה זה אומר?

נעה בן שבת: תראה, במקור אמרו שלא תוכל לרשום, לבקש לקבל מעמד של שארים אם החוסך נפטר לפני יום התחילה, לפני יום תחילת החוק, תחילת ההסדר החדש.

נעה בן שבת: ואז נוצר פער, כי יום התחילה היה בשנת 2015, ואפשר היה לרשום את פסק הדין נניח עד פברואר 2018, יכלו לעבור שלוש שנים מיום התחילה עד יום רישום הגשת הבקשה לרישום.

אלי אלאלוף: אז אנחנו פה עושים כאילו חוק רטרואקטיבי והפעלת ביטוח בצורה רטרואקטיבית.

מיכל רוזין: אבל לזמן מאוד מצומצם, כי לא היו תקנות ואי-אפשר היה ליישם.

אפרת פרוקציה: אבל עכשיו יש תקנות

אלי אלאלוף: לדעתי לא, אי-אפשר.

אלי אלאלוף: פה אנחנו מדברים על זה שהחוק נכנס, אבל אי-אפשר היה ליישם אותו.

מיכל רוזין: ליישם אותו, בדיוק.

אלי אלאלוף: אז אנחנו מאריכים את התקופה כדי ליישם אותו.

מרב מיכאלי: נכון.

מיכל רוזין: נכון.

אלי אלאלוף: אבל זה לא אומר שאנחנו עכשיו משנים את כל כללי המשחק.

מיכל רוזין: בשביל לממש את מה שקבעת.

מרב מיכאלי: אבל לא משנים, זה מה שקבענו בחוק המקורי.

אלי אלאלוף: אני אומר, נשאיר את החוק המקורי, ומאריכים את התקופה.

קריאות: - - -

מיכל רוזין: ואז מה קורה עם אלה שבאמצע?

נעה בן שבת: אלה שבאמצע נשארים במצב שהיה בחוק המקורי.

נעה בן שבת: אם הוא לא נפטר עד יום התחילה הם יכולים להגיש את הבקשה.

אלי אלאלוף: לדעתי, אל תסבכו את זה יותר מדי.

מרב מיכאלי: זה טוב מה שהוא אומר.

אריאל פרץ: אנחנו לא רוצים לסבך.

כפיר בטט: אבל יש פה שאלה, סוגיה מהותית שגם אם נפלה טעות בחוק המקורי, עכשיו גם כשמאריכים את זה - - -

אלי אלאלוף: אני לא מתקן את החוק המקורי.

כפיר בטט: אנחנו מתקנים את החוק המקורי בעצם זה שאנחנו מאריכים.

אפרת פרוקציה: אבל זה כתוצאה מהוראת המעבר.

קריאות: - - -

אהובה יששכר: מה פתאום.

אהובה יששכר: להאריך את הזמנים זה תיקון מהותי?

נעה בן שבת: מה שאומר חבר הכנסת אלאלוף זה שהוא התכוון בסך הכול להאריך את הוראת המעבר.

נעה בן שבת: אם המצב בהוראת המעבר היה עם פער כזה, אתם כבר שלוש שנים עם פער כזה, זה מוסיף עוד שנה לפער הזה.

נעה בן שבת: זה משמר את המצב הקיים מבחינת הוראת המעבר.

אלי אלאלוף: וזהו, כל השאר זה טוב.

אפרת פרוקציה: היה רציונל אחר, לא היו תקנות, עכשיו יש תקנות, זה בכל זאת מצב אחר.

אפרת פרוקציה: בכל מה שהוועדה ביקשה - - -

אלי אלאלוף: אני לא אשנה.

אלי אלאלוף: תעשו ערעור איפה שאתם רוצים, אני ממליץ, לא משנה.

אלי אלאלוף: הארכנו את התקופה כי המערכת לא ידעה ליישם את החוק שהיא אישרה לביצוע.

גלי עצמון: בדיוק, ועדיין לא יודעת.

מאירה בסוק: נכון.

אלי אלאלוף: אז אנחנו מאריכים את התקופה.

אלי אלאלוף: למה אתם רוצים לשנות את הכללים?

כפיר בטט: כי הסוגיה מהותית.

אלי אלאלוף: לא, אל תגידו, זה מה שיהיה.

אלי אלאלוף: על זה אני מבקש להצביע.

אלי אלאלוף: ותיקחו את זה איך שאתם רוצים.

אלי אלאלוף: חבר'ה, מספיק.

אלי אלאלוף: יאללה, בבקשה.

אלי אלאלוף: הנוסח הסופי ברור לנו?

אלי אלאלוף: תראו את ההגדרה של התיקון שביקשנו, הארכת תקופת היישום.

נעה בן שבת: יש לנו הוראת תחילה.

נעה בן שבת: זה כמובן חל באופן שיוצר רצף על פני כל התקופה ממועד שפקעה ההוראה הקודמת, או לא פקעה, אלא הסתיים המועד לרישום.

אלי אלאלוף: סך הכול תעשו מצווה אולי ל-100 פרודים כאלה.

אלי אלאלוף: חברים, אפשר לעבור להצבעה, גב' נעה?

נעה בן שבת: כן.

מרב מיכאלי: בהחלט.

אלי אלאלוף: מי בעד?

אלי אלאלוף: מי נגד?

אלי אלאלוף: בעד – פה אחד

אלי אלאלוף: אפילו לא צריך אופוזיציה במדינה.

מרב מיכאלי: רגע, אדוני, ברשותך, הערה לפרוטוקול.

מרב מיכאלי: קודם כול, תודה רבה לך ולכם ולכם.

מיכל רוזין: המון.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שהתקנות של משרד האוצר סוף סוף התפרסמו, אבל התקנות של משרד הביטחון עוד לא.

מיכל רוזין: דיברנו על זה כשהיית בחוץ.

מרב מיכאלי: אה, בדיוק כשיצאתי.

מרב מיכאלי: סליחה, ותודה.

מרב מיכאלי: שלום.

מיכל רוזין: הם יעשו פנייה למנכ"ל משרד הביטחון.

מיכל רוזין: והוא מינה את ענת ברקו ללוות.

מרב מיכאלי: מעולה.

אלי אלאלוף: בהתייעצות עם שוק ההון אני מוכן לפעול, בסדר?

אלי אלאלוף: לגבי משרד הביטחון.

אלי אלאלוף: אני מודה לכולם, לצוות המקצועי, לאנשי הציבור שבאו לפה, לנשות נעמ"ת.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.