ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 1045, 2018-05-21 12:05

משה גפני: אני פותח את הישיבה.

משה גפני: השלכות הסכם המט"ח החדש עם ארצות-הברית על התעשיות הביטחוניות ועל המשק, הצעתו של חבר הכנסת מיקי לוי.

משה גפני: הצעה טובה, אני מצטרף אליה.

משה גפני: בבקשה, מיקי.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, האמת היא שנחרדתי לראות שההסכם שנחתם.

מיקי לוי: אני אומר חד-משמעית, ארצות-הברית היא הידידה הגדולה ביותר של מדינת ישראל, ובכספי הסיוע שלה והנשק שהיא שולחת למדינת ישראל, אין עוררין על כך בעניין הזה על הידידות שלה ועל הרצון שלה לשמור על מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

מיקי לוי: אלא מאי?

מיקי לוי: ההסכם שנחתם עם המימשל הקודם בארצות-הברית נחתם – אני לא רוצה להגיד בחופזה, אבל בשוליים שלו, אולי לא בשוליים שלו, במרכז שלו יש צפי לפגיעה מהותית בתעשייה הישראלית.

מיקי לוי: חלק מהפגיעה מחר בבוקר בכל נושא הדלקים, ותכף נשמע את הנושא הזה מאנשי המקצוע.

מיקי לוי: הפגיעה כבר בשנת 2017, הסיוע האמריקני למדינת ישראל עומד על 3.6 מיליארדי שקלים.

מיקי לוי: ארצות-הברית התנתה את הגדלת המשך מתן הסיוע בכך שישמש לרכש מהתעשיות האמריקניות בלבד, ללא אפשרות של המרת 26% מהכספים לרכש בתעשיות הביטחוניות.

מיקי לוי: אני רוצה לדלג וללכת למהות, לסכנה שבעניין.

מיקי לוי: המשמעות של ההסכם הינה קיצוץ של מעל 4 מיליארד שקלים בתקציב הרכש השקלי של משרד הביטחון.

מיקי לוי: הנתון הזה יביא לסגירה של 130 מפעלים בערך – אין לי אפשרות לדייק בעניין הזה – 40% מתוכם בפריפריה.

מיקי לוי: וכאן אני קופץ ממקום מושבי ומתריע שזאת תהיה מכה אנושה, שזה יפגע בכ-9,000 עובדים, שחלקם יאבדו את מקור הפרנסה שלהם.

מיקי לוי: אני אומר לכם שיכול להיות שגם נאבד את היתרון שיש לנו בתעשייה הביטחונית שתעבור רובה ככולה, סתם להזכיר לאדוני, כבר הבסיס לכיפת ברזל מיוצר במפעלי מתכת שתולה, שהוועדה הזו עמלה רבות שהמפעל הזה - -

משה גפני: יישאר.

מיקי לוי: - - יישאר על כנו.

מיקי לוי: יש לי עוד שלושה דפים לדבר, אבל חבל לי על הזמן, ואני רוצה לשמוע את בעלי המקצוע.

מיקי לוי: אבל אני חושב שהמימשל היום בארצות-הברית הוא מימשל שונה מהמימשל הקודם ואפשר לעשות מעשה ברמה המדינית, ולשנות בצורה כזו או אחרת את ההחלטה.

מיקי לוי: העברה של 26% מהכסף השקלי לייצור בארצות-הברית תהווה מכה אנושה לתעשייה הביטחונית הישראלית ותביא לפיטורי אלפי עובדים, אני לא אחטא לאמת אם אני אגיד עד ל-10,000 איש.

איל בן ראובן: יותר, יותר.

מיקי לוי: זוהי מכה.

מיקי לוי: איל, יכול להיות שאתה מתמצה יותר טוב ממני וזה בסדר, אבל היא תהווה מכה קשה, ויהיה לנו קשה מאוד להתאושש מהמכה הזאת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני רוצה לדעת מי נותן תשובה מטעם הממשלה.

מיכל פינק: משרד הביטחון ומשרד הכלכלה, מי שתרצו קודם.

משה גפני: מי שתומך בחוק שעות עבודה ומנוחה.

משה גפני: לא, סתם.

מיקי לוי: אבל, אדוני, אם אפשר לי להציע לתת חמש דקות לאנשי המקצוע, כי הם יותר מבינים ממני.

משה גפני: אני אתן.

משה גפני: מיקי, אני הולך לתת להם, אבל אני רוצה לדעת תשובה של הממשלה לבעיה המאוד רגישה הזאת.

משה גפני: אני כמובן אתן לחברי הכנסת ואני אתן לתעשיינים.

משה גפני: בבקשה.

מיכל פינק: אני אתייחס בתור משרד הכלכלה.

מיכל פינק: אנחנו נדרשים לסוגיה המשמעותית הזו.

מיכל פינק: אנחנו בשלב של למידת הנושא.

מיכל פינק: ברור לנו, חבר הכנסת לוי, שיש שם באמת היבטים שמשפיעים על תוצר, על יצוא, על תעסוקה, על מחקר ופיתוח, על ענף שלם, וברור לנו שאנחנו צריכים להידרש לסוגיה.

מיכל פינק: הלמידה מתקיימת כרגע ביחד עם משרד הביטחון יד ביד.

מיכל פינק: מדובר ברשימות של כ-700-600 ספקים קטנים.

איילת נחמיאס ורבין: כשההסכם נחתם – סליחה, היושב-ראש, שאני שואלת – הייתם חלק מהדיון על ההיבט הזה של ההסכם?

זיוה איגר: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אוקיי.

משה גפני: מה נרגעת?

זיוה איגר: שאלה מצוינת.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שחשוב לדעת, כי א'.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה מאפשר היערכות יותר הגיונית.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: זה נושא, עם כל הכבוד, שלא יכול להיות רק בטריטוריה של משרד הביטחון, יש לזה השלכות רוחב הרבה יותר משמעותיות.

משה גפני: אני לא נרגעתי.

משה גפני: לא, אז הם לא היו, נו.

משה גפני: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: לכן שאלתי.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אתה יודע, קודם לא ידעת.

איילת נחמיאס ורבין: אם לא הייתי שואלת לא היית יודע שהם לא היו.

משה גפני: לא חשבתי אחרת, שאת תשאלי סתם ואני לא אדע אחרי זה כתוצאה מהשאלה משהו.

משה גפני: בשבילי הממשלה זה אחד.

משה גפני: מה זה?

משה גפני: בסדר, לא חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא בדיוק ככה.

משה גפני: לא?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: ראית את זה בדיון על מיגון העורף.

איילת נחמיאס ורבין: אתה רואה, יד אחת מושכת פה, יד אחת מושכת פה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, זה חלק מהבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, הם לא.

איילת נחמיאס ורבין: יש פסיכיאטר ממשלתי.

משה גפני: לגבי הנושא של איך הממשלה מתפקדת, אני מקווה שהאיראנים לא יודעים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני.

משה גפני: בבקשה.

מיכל פינק: המקום שבו אנחנו רואים לנכון, קודם כול, כאמור ללמוד, ואחר כך לראות מקומות שבהם ניתן - - -

משה גפני: את לא יודעת למה זה נעשה.

מיכל פינק: הם ההקשרים של הפיתוח העסקי, הכלכלי, פתיחת שווקים.

מיכל פינק: מקומות שבהם אפשר לסייע לאותן תעשיות להרחיב או להצר בעצם את התלות שלהן במשרד הביטחון, ולאפשר פיתוח עסקי הרבה יותר רציני ביחד עם הכלים של משרד הכלכלה והתעשייה כלפי עסקים חדשים, מוצרים חדשים, וכן הלאה.

מיכל פינק: יש את ההיבט של רכש גומלין, שחברתי זיוה תציג.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: משרד הביטחון.

זאב זילבר: אני חושב שזה דיון חשוב, כי באמת הסכם הסיוע הזה שנחתם, קודם כול צריך לזכור, הוא מאפשר עוד עשר שנים קדימה של רכש ביטחוני יציב, והוא גם משקף גידול בבסיס שלו, בשוטף, של 200 מיליון דולר כל שנה.

זאב זילבר: כלומר, הסכם הסיוע הזה, ואני אגיד שני משפטים על ההסכם מה הוא אומר.

זאב זילבר: למעשה, השינוי המרכזי ביחס להסכם שנגמר השנה זה בשלושה אופנים: פעם אחת יש עוד 200 מיליון דולר כל שנה לרכש בתעשייה האמריקנית.

זאב זילבר: כלומר, עלייה מ-3.1 ל-3.3; הדבר השני, שדלקים, האמריקנים לא מאפשרים יותר לרכוש במט"ח סיוע אלא בשקלים, שזה כבר פעם אחת שאנחנו צריכים לנצל שקלים לטובת הדבר הזה; והדבר השלישי, שהוא המשמעותי ביותר, שבאופן הדרגתי כל נושא ההמרות שיכולנו להמיר 26% מהסיוע האמריקני לשקלים לרכש בתעשייה – שזה בסביבות 800 מיליון דולר כל שנה – הדבר הזה בהדרגתיות הולך להיעלם עד לביטול מוחלט ב-2028.

זאב זילבר: דיברו פה על המימשל החדש.

זאב זילבר: אנחנו רואים את ההסכם הזה כנתון, אין כרגע כוונה לפתוח אותו.

זאב זילבר: דרך אגב, המימשל הנוכחי הוא הרבה יותר קיצוני מהמימשל הקודם בהיבט העדפה לתעשייה האמריקנית.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, אני מסכימה איתך.

מיקי לוי: נכון, אבל הוא יותר ידידותי למדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: בהיבט הזה הוא צודק.

זאב זילבר: ולכן, צריך לזכור שבסופו של דבר מהות ההסכם הזה זה לתת עבודה לתעשייה האמריקנית.

איילת נחמיאס ורבין: חבל שישראל לא עובדת ככה.

זאב זילבר: ולכן, אנחנו כמשרד הביטחון, כשהבנו שמבחינת המקומות שלנו יש פה שינוי דרמטי בתמהיל המקורות של מערכת הביטחון, יש פה למעשה בקצה עוד 1.3 מיליארד דולר כל שנה שאנחנו נצטרך לרכוש בתעשייה האמריקנית ביחס להשנה.

זאב זילבר: זה אומר שרכש בתעשייה האמריקנית בא על חשבון רכש בתעשייה המקומית.

זאב זילבר: לכן, מבחינת מערכת הביטחון פעם אחת זה - - -

מיקי לוי: להבהיר, לא כולל דלקים.

זאב זילבר: לא, זה כבר כולל דלקים.

מיקי לוי: זה אומר שהיום דלק שיכולנו לרכוש - - -

מוסי רז: לא, לא, זה כולל דלק.

מיקי לוי: לא.

זאב זילבר: ה-1.3 כבר כולל את הדלקים בפנים.

זאב זילבר: זה ה-total, זה ה-800 ועוד ה-300 של הדלקים ועוד ה-200, יש לנו עוד 1.3 רכש בתעשייה האמריקנית.

איל בן ראובן: זה מספיק בעיה, מיקי.

זאב זילבר: המשמעות של זה שקודם כול צריך לזכור שזאת תעשייה שהיא חלק, אני קורא לזה מתפיסת הביטחון.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

זאב זילבר: מערכת הביטחון למעשה מבוססת גם על תעשייה ביטחונית, שנותנת לה זמינות ומענה בחירום ועצמאות ייצורית, ועצמאות טכנולוגית, וכל הדברים האלה מעבר לתרומה הכלכלית שלה, שאנחנו מעריכים אותה ב-85,000 מועסקים.

זאב זילבר: לכן, בניתוח שעשינו הבנו שקודם כול יש פה משמעות לתשתית התעשייתית הביטחונית – ותכף התעשיינים ידברו פה מה זה אומר, כי גם אנחנו נפגשנו איתם – מבחינת היכולת לפתח ולתת את העצמאות למדינת ישראל; הקטע של היצוא הביטחוני שמושתת על הדבר הזה; מחירים למערכת הביטחון שיהיו הרבה יותר יקרים בחוץ-לארץ.

זאב זילבר: בסופו של דבר אנחנו מעריכים שיש פה סכנה לאלפי מועסקים.

זאב זילבר: ניתחנו את זה בסכנה לעד 22,000 מועסקים, בפוטנציאל, אם לא נעשה מהלכים כאלה ואחרים.

זאב זילבר: שוב, זה לא ברמה שזה מה שיקרה, אבל זה מחייב איזושהי היערכות.

משה גפני: תודה רבה.

זאב זילבר: אני רוצה לציין פה שבעקבות העבודה הזאת אנחנו נמצאים בדיאלוג או בשת"פ, כבר בעבודה משותפת, גם עם משרד הכלכלה וגם עם משרד האוצר, שמבינים שיש פה אירוע שמחייב מענה ממשלתי כולל לנושא הזה.

זאב זילבר: והמענה הזה, אני חושב שאנחנו נמצאים בעיצומה של העבודה שלה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מתברר שטראמפ הוא נשיא פיקח, נוסף לכול.

משה גפני: אם הוא היה בא ואומר: אני מוסיף לכם בתקציב הביטחון ואת מה שאני מוסיף לכם אני רוצה בתעשיות אמריקניות, זה מובן.

משה גפני: גם היינו מקבלים את זה.

משה גפני: אבל אם הוא בא ואומר: מה שהיה עד היום, שהיה אפשר לרכוש חלק מהתעשיות הישראליות, את זה אני מבטל, זה דבר שייצור בעיה שאתה בעצמך מדבר עליה.

מיקי לוי: זה אובמה.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה אובמה, וזאת הסיבה להגדלת הסיוע.

מיקי לוי: אובמה.

מיקי לוי: בגלל זה אמרתי שאפשר להעלות - - -

איל בן ראובן: טראמפ לא ישנה.

משה גפני: אבל טראמפ מנהל מדיניות - - -

איילת נחמיאס ורבין: אין סיכוי, גם המדיניות שלו לא - - - לצאת החוצה, וגם הוא על ה-job maker.

מיקי לוי: איילת, אי-אפשר להגיד: זהו, מרימים ידיים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, בסדר, סליחה, שהממשלה - - -

משה גפני: מיקי, לא, לא.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: איילת, המציאות היא שהוא דואג לתעשייה האמריקנית, רואים את זה בהרבה דברים.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

משה גפני: ואנחנו רואים את זה גם פה.

משה גפני: מה שאני רוצה להגיד לפני שאנחנו מקיימים את הדיון, הנושא של התעסוקה של אנשים בפריפריה, הוא הזכיר את שתולה, אנחנו יכולים להביא עוד הרבה מקומות, זה לא פחות מהנושא הביטחוני.

משה גפני: המשמעות של העניין שהחברה תתפורר.

משה גפני: אם יפוטרו 10,000 עובדים בתעשיות הביטחוניות - - -

מיקי לוי: הוא אומר 22,000 עובדים.

משה גפני: כ-22,000, שחלקם הגדול הוא מועסקים בפריפריה, אנחנו לא יכולים לעמוד מנגד.

משה גפני: אין מציאות כזאת.

משה גפני: צריך קודם כול להתחיל לנהל דיון עם ארצות-הברית, וארצות-הברית היא ידידה שלנו, היא לא מעצמה או מדינה שלא מעניין אותה מה שקורה פה.

משה גפני: מעניין אותה מה שקורה פה, וצריך לנהל איתם דיון ולמצוא פתרון לעובדים האלה.

משה גפני: זה לא יימשך בצורה הזאת שהעובדים יפוטרו.

משה גפני: איל בן ראובן, בקצרה.

איל בן ראובן: אנחנו מדברים על נושא מאוד מאוד מרכזי לביטחון ולחברה הישראלית.

איל בן ראובן: ראשית, ואני אשתדל לא לחזור פה על הדברים, אני אדבר בעיקר על משמעויות.

משה גפני: כן, אם אפשר.

איל בן ראובן: קודם כול, אין ספק בחשיבותו של הסיוע האמריקני.

איל בן ראובן: זאת אומרת, אנחנו צריכים אותו, זה חשוב.

משה גפני: ברור.

איל בן ראובן: אבל כסף, שקלים הולכים להיעלם לנו.

איל בן ראובן: מדובר פה על כ-4 מיליארד.

איל בן ראובן: אני רוצה לדבר על משמעויות.

איל בן ראובן: אחד, משמעות ביטחונית שצריך להבין אותה.

איל בן ראובן: אנחנו עלולים לאבד את העצמאות שלנו בזמן חירום.

איל בן ראובן: לצורך העניין, היום אם צריך את כיפת ברזל במצב של מלחמה, אז מתקשר ראש הממשלה או שר הביטחון למישהו ב"רפאל" או לתע"ש או למי שעושה חימושים ארטילריים כאלה ואחרים, אומר לו: אני צריך עכשיו פעילות מבוקר עד בוקר כדי לקבל את הדבר הזה.

איל בן ראובן: ברגע שהדבר הזה קורה אתה תלוי בתעשייה האמריקנית, כי בתעשייה שלנו כל קבלני המשנה אינם, הם נעלמו, הם פשוט נפלו שדודים לרגלי הסיפור הזה.

איל בן ראובן: זאת התעשייה הביטחונית.

משה גפני: נכון.

איל בן ראובן: דבר שני, זה נושא הקטר הטכנולוגי.

איל בן ראובן: אנחנו יודעים שבתעשיות הקטנות נוצרות המון המון מחשבות בדברים מאוד מאוד חשובים לתעשייה שלנו.

איל בן ראובן: זאת אומרת, כיפת ברזל היא "רפאל", אבל הרבה דברים נוצרים אצל החברים האלה שנמצאים בזה.

איל בן ראובן: זה לגבי התחום הביטחוני.

איל בן ראובן: חברתית.

איל בן ראובן: חברתית דובר פה על המס'.

איל בן ראובן: אני רוצה להציג פה עוד נתון.

איל בן ראובן: רבות רבות מהתעשיות האלה של קבלני המשנה הקטנים והבינוניים נמצאים בפריפריה שלנו, בגליל, בכרמיאל, בצ.ח.ר, בצפון ובדרום.

איל בן ראובן: אנחנו לא יכולים להעלות על הדעת שהמפעלים האלה ייסגרו והאנשים האלה יפוטרו.

איל בן ראובן: הדבר הנוסף שחשוב להבין, מערכת הביטחון כשהיא הציגה לנו את הפרטים לגבי הסיפור הזה אמרה לנו: אבל תשמעו, קיבלתם שש שנים עד שההסכם הזה יכנס לתוקף.

איל בן ראובן: זאת מריחה, כי צריך להבין למה זאת מריחה.

איל בן ראובן: כי החברות הגדולות, שגם הן יפגעו בצורה כזאת או אחרת, אבל הן כבר היום בדרך לארצות-הברית.

איילת נחמיאס ורבין: כן, יש להן שם מפעלים.

זיוה איגר: יש להן.

איל בן ראובן: לחלק יש וחלק עכשיו פונים לעוד קבלני משנה אמריקנים כדי שיפתרו להם את הבעיה הזאת.

איל בן ראובן: כלומר, זה לא עניין שאנחנו עכשיו יכולים לחכות, יש לנו שלוש-ארבע שנים עד שניכנס לבור.

איל בן ראובן: אנחנו בתוך הבור הזה עכשיו.

איל בן ראובן: הדבר הכי מטריד, משרד הביטחון, כפי שהציג זאב, בהנחיית המנכ"ל עשה עבודה מאוד מאוד רצינית שמציגה את כל המשמעויות.

איל בן ראובן: כלומר, לצורך העניין, נכון לכרגע אנחנו יודעים את המשמעויות.

איל בן ראובן: אבל אתה שואל את משרד האוצר ואתה שואל גם את – טוב, פתרונות, אנחנו רוצים לתת פתרונות.

איל בן ראובן: אין.

איל בן ראובן: כרגע אין פתרונות.

איל בן ראובן: זה יכול לבוא בתצורה של כסף, של שיפוי, זה יכול לבוא בכל מיני רעיונות של למשל לתמרץ את החברות הקטנות.

איל בן ראובן: אתה צריך, אנחנו צריכים לדרוש בתוך זמן קצוב וקצר שהמשרדים יבואו אלינו, מה הפתרון של ממשלת ישראל לבעיה.

איל בן ראובן: כי כשאתה שואל את שר הביטחון, למשל, הוא אומר: מה אתה רוצה?

איל בן ראובן: תראה איזה תעשיות נפלאות יש לנו, והן באמת נפלאות, ותראה כמה הן מכניסות ביצוא.

איל בן ראובן: אלו תשובות מצוינות, רק הן לא לעניין הזה.

איל בן ראובן: הן לא פתרון לעניין הזה, וצריך להתמודד עם זה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: איילת ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שנחתם ההסכם הזה, אדוני יושב-הראש, לדעתי הייתי פה בדיון, והודיתי כמובן למימשל האמריקני על הסכום שעלה, ואמרתי: אנחנו בתוך פחות משנה נהיה פה בדיון על מותן הצפוי של התעשיות הביטחוניות בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו "רפאל", "אלביט", התעשייה האווירית, הן באמת יסתדרו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה לאל, יש להן מפעלים, הן מאוד מאוד גדולות, הזרועות שלהן באמת שלוחות לכל עבר באמריקה, וטוב שכך.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו לא יכולים להיות תלויים בזה שרק החברות האלה יפעלו, כי בסופו של דבר לא רק שיש להן ספקים, הן טיפחו ספקים, הן מגדלות ספקים.

איילת נחמיאס ורבין: יש עמק, אולי אתה מכיר אותו, עמק הסיבים באזור הצפון, באזור חיפה, המון המון בתי מלאכה בינוניים וקטנים שמייצרים ל"רפאל" את כל הרכיבים שבסופו של דבר מייצרים חומר נשק.

איילת נחמיאס ורבין: לא יהיה להם קיום.

איילת נחמיאס ורבין: גם ככה הם בקיום בקושי, כל הזמן הם על הקצה.

איילת נחמיאס ורבין: לא יהיה להם קיום יותר.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אנחנו צריכים לשאול את עצמנו את השאלה.

איילת נחמיאס ורבין: יש תעשיות, אדוני יושב-הראש, אתה, מיקי לוי, באמת החברים שלי שיושבים כאן, מוסי ואיל, נלחמים על כל מפעל שנסגר בישראל, בין אם מדובר בקרמיקה ובין אם מדובר בטקסטיל.

איילת נחמיאס ורבין: אבל יש תעשיות שאנחנו יודעים שאסור שיצאו מכאן.

איילת נחמיאס ורבין: ותעשייה ביטחונית, עם כל הכבוד, היא תעשייה שלא יכולה לצאת מישראל.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, מה מדהים?

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו מדברים באמת על הנשיא האמריקני, ויש דברים, באמת, ההסכם הזה הוא הסכם, יאמר לכם זאב, הוא הסכם בסדרי הגודל שלו, הוא הישג חסר תקדים מבחינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסוף אנחנו צריכים להבין שבמשרד הביטחון, ואני מצטערת על זה שמשרד הכלכלה לא שותף לעניין הזה, כי יכול להיות אגב - - -

זאב זילבר: שותף.

איילת נחמיאס ורבין: הם אמרו שהוא לא שותף בסעיף הזה.

מיכל פינק: בלשון עבר.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי, בעבר.

איילת נחמיאס ורבין: לא שותף בהחלטה על הסעיף הזה.

זאב זילבר: אה, בהחלטה, אוקיי.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אינו שותף בלשון עבר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא יהיה שותף בעתיד להחלטות מה אנחנו עושים כדי להציל את המפעלים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסיימת, חבר הכנסת גפני.

איילת נחמיאס ורבין: אסור לנו להתבלבל, צריך כאן רשת ביטחון.

איילת נחמיאס ורבין: מה מרגיז אותי בדבר הזה?

איילת נחמיאס ורבין: ידעו ויודעים באיזה נזק מדובר.

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו היום לא יושבים פה כבר מול תוכנית ממשלתית מסודרת?

איילת נחמיאס ורבין: אתה אומר שהממשלה היא אחת, היא זרוע אחד, מעולה, למה אנחנו לא יודעים מה בעצם מתכוונים לעשות כדי שהאתגר הזה ינוהל בצורה יותר טובה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להבין, כי מצד אחד, אני לא חושבת שהמימשל הזה היה נותן לנו הסכם יותר טוב; ומצד שני, כל הפנים שלהם, אגב - - -

משה גפני: טוב.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, גפני.

איילת נחמיאס ורבין: בניגוד למדיניות ממשלת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אל תחזיק ככה את הראש, היה לך חופש - - -

משה גפני: אני לא מסכים גם עם זה.

איילת נחמיאס ורבין: היה לך חופש בשבועות ממני, די, מספיק.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיב.

משה גפני: לא חשבתי על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: היה לך חופש בשבועות ממני.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רגע להגיד לך משהו, סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה הנוכחית - - -

משה גפני: נו, לא, ההסכם הזה, מה את משבחת אותו?

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך למה.

איילת נחמיאס ורבין: כי במונחים של סיוע אמריקני הוא נחשב להסכם הכי טוב, בוא, בוא.

מיקי לוי: הוא גדל.

מוסי רז: בסך הכול הוא גדל .

משה גפני: בסדר, היינו כבר בהסכם עם האמריקנים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: פה אנחנו מסכימים, אסור שהמחיר שלו יהיה כבד כל כך.

איילת נחמיאס ורבין: אבל תזכור דבר אחד, הנשיא טראמפ מפנה את כל האנרגיה שלו לכיוון יצרני מקומות התעסוקה בתוך אמריקה.

איילת נחמיאס ורבין: ממשלת ישראל, עם כל הכבוד, עושה הפוך.

איילת נחמיאס ורבין: זהו, צריך להגיד את זה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מוסי רז.

מוסי רז: אני מסכים עם כל מה שאמרו קודמיי, גם על הפגיעה בעובדים וגם על הפגיעה הביטחונית, שחברי איל בן ראובן דיבר עליהם, אבל אני רוצה למקד למה אני רואה שיש בזה פגיעה ביטחונית חמורה אפילו יותר ממה שאיל ציין.

מוסי רז: תראה, אני מקבל עכשיו לידיים שלי 800 מיליון דולר, אני מדבר על ה-800 שעוברים סוויץ', ואני בעצם – אני אומר מראש שאני חף מידע לגבי העניין הזה – אני צריך להסיט אותם מהתעשייה הישראלית לתעשייה האמריקנית.

מוסי רז: אני חייב לעשות את זה.

מוסי רז: מה המשמעות של זה – ואני אומר כמי שלא יודע – אני כן יודע משהו שהיה לפני 16 שנה, מה המשמעות של זה, לדוגמה, מבחינת בטיחות של החיילים?

מוסי רז: האם יכול להיות שאני אקנה להם כלי רכב בטוחים פחות?

מוסי רז: קסדות?

מוסי רז: לא יודע מה.

מוסי רז: האזרחים יקבלו פחות בטיחות?

מוסי רז: מה שאיל אמר בצדק, כשנצטרך, עכשיו, מחר בבוקר.

מוסי רז: יש לי 800 דולר שאני לא יכול לקנות איתם כאן, אני צריך לקנות איתם שם.

מוסי רז: מה המשמעות של זה לגבי הפגיעה כרגע בביטחון, אני חושב שהיא אדירה.

מוסי רז: עכשיו תראו מה קרה כאן.

מוסי רז: תארו לכם שגוף במדינת ישראל מקבל כסף מאמריקה, ישר אומרים: רגע, רגע, רגע, מה האינטרס שלו.

מוסי רז: תארו לכם שגוף במדינת ישראל, לא משנה, נגיד שעיסוקו בריאות, היה מקבל כסף מאמריקה רק כדי לקנות באמריקה.

מוסי רז: מה היינו אומרים?

מוסי רז: אוי ואבוי, נפגעת הבריאות, וכו'.

מוסי רז: כאן קרה דבר מאוד חמור, שאני חושב שנתניהו אחראי לו, משום שהוא ידע מהדברים האלה.

מוסי רז: ואני מסכים, איל בן ראובן אמר בצדק, ואחרים, שצריכים למצוא איזושהי חבילת פיצוי.

מוסי רז: יכול להיות שחלק מהחבילה הזאת צריך להיות ויתור על חלק מהסיוע הזה, כי הסיוע הזה במידה מסוימת גם גורם נזק.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, צריך להבין אחד מול השני איפה זה עומד.

מוסי רז: את זה אמרתי, לא קבעתי נחרצות.

איילת נחמיאס ורבין: מסכימה איתך.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: התאחדות התעשיינים, לא רשימה כזאת גדולה.

משה גפני: רובי גינל המנכ"ל, בבקשה.

רובי גינל: ראשית, אני רוצה להגיד שמה ששמענו פה הוא לא פחות ממרעיש, כי אומר נציג משרד הביטחון שההסכם הולך לפגוע בביטחון של מדינת ישראל, ככה אני הבנתי את זה, בעצמאות הביטחונית, בעצמאות הייצורית.

רובי גינל: אני מאוד מסכים עם כל מה שנאמר פה, שלא נעשתה כנראה עבודת מטה רצינית מספיק לפני חתימת ההסכם, העובדה שמשרד הכלכלה והתעשייה לא היה שותף לחתימת ההסכם.

איל בן ראובן: הבעיה היא שגם לא אחריו.

רובי גינל: עכשיו הם מנסים איכשהו, הממשלה מנסה איכשהו למזער את הנזקים, אבל הנזקים גדולים מדי מכדי שניתן למזער אותם.

רובי גינל: אני מאוד מסכים עם מה שאמר חבר הכנסת מיקי לוי, השלטון התחלף, טראמפ הוכיח שהוא יודע לבטל הסכמים שהם רעים, דרך אגב, לביטחון של ארצות-הברית, לא רק לביטחון של ישראל.

רובי גינל: העובדה שלא תהיה כאן עצמאות ייצורית, במקום שבו הוא מרכז העימות עם ישויות עוינות, תפגע בביטחון של ארצות-הברית.

רובי גינל: אני בטוח שטראמפ ידע להכניס את זה למערכת השיקולים שלו.

רובי גינל: מה שצריך, זה פשוט לקחת איזושהי פונקציה ממשלתית, להציף את זה מולו, לפתוח מחדש את הדיונים על ההסכם, ולשקול כיצד ניתן לבטל את זה.

רובי גינל: כי בסופו של דבר תיפגע גם העצמאות הביטחונית, גם העצמאות המו"פית, וגם העצמאות הכלכלית של מדינת ישראל.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עוד שני תעשיינים, בבקשה.

עמיר ניר: אני רוצה רק להוסיף עוד שני נתונים.

מיקי לוי: הוא תת-אלוף במילואים ויש לו מאחורה - - -

איל בן ראובן: המרכבה.

עמיר ניר: אני בעברי גם הייתי ראש מינהלת המרכבה ומנכ"ל של חברת "קינטיקס", שהיא אחת התעשיות שמייצרות, וגם אני בפורום הזה.

עמיר ניר: אני רוצה להוסיף שני נתונים.

עמיר ניר: אחד, ה-4 מיליארד שקל, כשמדובר על קיצוץ זה מסך הכול כ-11 מיליארד שקל שמדי שנה משרד הביטחון קונה בתעשייה הביטחונית הישראלית.

עמיר ניר: זאת אומרת, זה קיצוץ של כמעט 40%.

עמיר ניר: דבר שני, מתוך ה-4, מיליארד אחד הולך לרדת כבר בינואר 2019.

עמיר ניר: זה לא מחר בבוקר, זה אתמול.

מיקי לוי: המיליארד הזה, ממה הוא נובע?

עמיר ניר: מהדלקים.

עמיר ניר: ועוד 3 בשנים שהוזכרו פה.

עמיר ניר: דבר נוסף שאני רוצה להגיד לגבי תעשיות המרכבה, שמדובר בכ-200 תעשיות שלוקחות חלק בייצור המרכבה והנמ"ר.

עמיר ניר: לאורך השנים האחרונות פרויקט המרכבה ידע העמקות מט"ח סיוע והעברת ייצור לארצות-הברית בהיקפים אדירים.

עמיר ניר: פרויקט המרכבה, נכון להיום הנמ"ר, מיוצר ב-70% ממנו בכספי סיוע בארצות-הברית.

עמיר ניר: המרכבה מיוצרת בכ-30%, אולי כבר קצת יותר ממנה, היא מיוצרת בארצות-הברית.

עמיר ניר: האית"ן, שמדובר ואושר פה לאחרונה הולך להיות מיוצר ברובו, לא יודע אם זה 70% או 80%, בארצות-הברית.

עמיר ניר: כך שפרויקט המרכבה – את חלקו, ואני מתאר לעצמי שגם התעשיות האחרות, פשוט את הנתונים של תעשיות המרכבה אני מכיר על בוריין – פרויקט המרכבה סחט את הנושא הזה עד תום של העמקת מט"ח סיוע.

עמיר ניר: כל שקל נוסף שיועבר למט"ח סיוע זאת כבר לא העמקה, זה קיצוץ.

עמיר ניר: כבר לא ניתן לבוא לתעשייה ולהעביר נתח מהייצור שלה, זה אומר לסגור תעשייה, ואת אותה ערכה שנרכשת אצלה לרכוש בתעשייה אמריקנית.

איל בן ראובן: לסגור.

עמיר ניר: הנזק המיידי הוזכר פה על-ידי כולם.

עמיר ניר: הנזק ארוך הטווח זה שלא יהיו לא מרכבה ולא נמ"ר, כי את מה שמייצרים היום מפתחים.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

איל בן ראובן: לא תהיה תעשייה ביטחונית.

עמיר ניר: את הנזק ליצוא ואת הנזק לכלכלה ואת הנזק לחברה אני חושב שמלומדיי פה הציגו כבר, ואין לי מה להוסיף.

משה גפני: אתם מודעים לדברים האלה?

משה גפני: אתם יודעים?

איילת נחמיאס ורבין: אגב, לא תהיה גם טכנולוגיה אזרחית, כי היום ממירים טכנולוגיה צבאית לטכנולוגיה אזרחית.

משה גפני: אבל אתם יודעים את הדברים האלה.

משה גפני: אתה מודע לזה?

זאב זילבר: כמו שאמרתי, להסכם הזה בתצורתו הנוכחית יש משמעויות על תעשייה.

משה גפני: כל מה שהוא אמר עכשיו לגבי הנושא של המרכבה וכו'.

זאב זילבר: אנחנו יודעים שחלק מהפגיעה שיכולה להיות זה בנושא של מרכבה.

זאב זילבר: כבר היום, דרך אגב, במרכבה - - -

משה גפני: לא, התעשייה תבוטל.

זאב זילבר: אני לא חושב שהיא תבוטל.

זאב זילבר: אני רוצה להגיד עוד משהו.

משה גפני: אם אתה מודע לזה אז אתה מודע.

משה גפני: מה שהוא אומר מפחיד.

עמיר ניר: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לסיים.

עמיר ניר: אנחנו רואים את ההסכם הזה כמלכודת דבש שנותנת לנו בצד אחד ומכבה את הנר בצד שני.

עמיר ניר: זהו, תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: תכף אתן.

משה גפני: יש עוד מישהו מהתעשיינים, אחרון.

משה גפני: בבקשה.

עמי מסיקה: אני בעלים של מפעל מתכת לעיבוד שבבים באשקלון.

עמי מסיקה: הייתם אצלנו בביקור באזור התעשייה הדרומי לפני לא מעט זמן.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

עמי מסיקה: מה שאני רוצה בעצם להציג זה את המשמעות שלנו כמפעל קטן של כל ההסכם הגדול הזה.

משה גפני: כמה עובדים?

עמי מסיקה: אנחנו סדר גודל של 80 עובדים מסביב לשעון.

עמי מסיקה: למעשה, מעל 90% מהתוצרת שלנו הולכת בצורה כזאת או אחרת לתעשיות הביטחוניות.

עמי מסיקה: מכיוון שאנחנו קבלן משנה לתעשיות האלה, לא תמיד אנחנו יודעים על כל חלק בסופו של דבר על איזה מערכת הוא הולך להיות מורכב, אבל חלק גדול מהמערכות בסופו של דבר מגיעות למשרד הביטחון.

עמי מסיקה: המשמעות של ההסכם הזה, אם אני יורד לרמת המפעל, כי זרקו פה הרבה מספרים של מיליונים, אנחנו לא במספרים האלה, אנחנו מבינים מה אנחנו צריכים לעשות או מה אנחנו צריכים שיהיה לנו כדי לתת את המשכורות בסוף החודש לעובדים.

עמי מסיקה: אנחנו חייבים את העבודה הזאת.

עמי מסיקה: לנו המשמעות של להעביר את כל הרכש הזה או את כל הייצור הזה לארצות-הברית יש לזה משמעות מאוד מאוד פשוטה.

עמי מסיקה: המפעל הזה לא יכול להתקיים, נקודה.

עמי מסיקה: אין אפשרות, כמו ששמעתי פה כל מיני רעיונות באוויר, להתחיל לחנך אותנו לפעילות שונה או שאנחנו נעבור למגזרים אחרים, מגזרים אזרחיים.

עמי מסיקה: אי-אפשר לבוא לעגל שיונק חלב ולהגיד: בוא נלמד אותו עכשיו לשתות קולה.

מיקי לוי: מדינת ישראל היא שוק קטן.

עמי מסיקה: אנחנו מאז ומתמיד עובדים עם התעשיות הביטחוניות, המפעל הזה עומד על הדבר הזה, והוא ייפול על הדבר הזה במידה והייצור הזה יעבור לארצות-הברית, חד-משמעית.

עמי מסיקה: דרך אגב, אני רוצה עוד לחזק נקודה אחרונה.

עמי מסיקה: המשמעות היא לא בעוד כמה שנים.

עמי מסיקה: תמיד נוח להציג את זה: תראו, יש הרבה שנים להתארגן.

עמי מסיקה: המשמעות היא, כמו שהציגו פה לפניי, היא מיידית, מכיוון שהחברות הגדולות העבירו, מעבירים, ויש להן יכולות ייצור בארצות-הברית.

עמי מסיקה: אגב, לא רק שהם יעבירו את הרכש של משרד הביטחון לשם, מכיוון שאם יש להם מפעלים עכשיו בארצות-הברית, הם יעבירו גם עבודות שהן לא שייכות למשרד הביטחון לייצור בארצות-הברית, כי כבר יש להם מפעלים.

משה גפני: למה אצלכם זה מיידי?

משה גפני: אתם ממשיכים לעבוד.

עמי מסיקה: אם לא נקבל את ההזמנות שהן משורשרות - - -

משה גפני: עכשיו.

משה גפני: הרי מדובר על - - -

עמיר ניר: ירידה של מיליארד שקל ב-2019.

משה גפני: תנו לי רגע.

משה גפני: יש תהליך.

עמי מסיקה: כשאני אומר מיידי אני מתכוון לטווח של שנתיים, מבחינתי זה מיידי למפעל בסדר גודל כזה.

עמי מסיקה: זה תהליך של קיצוצים עד לסגירת המפעל.

משה גפני: הבנתי.

עמיר ניר: המיליארד הראשון יורד ב-2019.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: זיוה איגר, בבקשה, משרד הכלכלה.

זיוה איגר: אני רוצה לדבר, ברשותך, על פתרונות, למרות שיש לי משהו אחד לחזק אולי דקה לפני.

זיוה איגר: מדובר פה בבעיה שהיא בעיה גורפת, חבר הכנסת גפני, היא באה במקביל לעוד דברים, לתוכנית Made in India, שגורמת לתעשיות לעשות עבודה בהודו; היא באה במקביל לזה שגלובליזציה הפכה להיות לוקליזציה, והיום ממשלות, לא רק בארצות-הברית, דואגות לתעשייה המקומית שלהן.

זיוה איגר: עכשיו, תיקחו את זה עם וקטור שלילי שלנו, אנחנו צריכים לייצר פה תוכנית כוללת, אבל זאת נקודה כדי לחדד את הדבר הזה.

זיוה איגר: בעברי אני באה ממשרד הביטחון ממפא"ת, היום אני במשרד הכלכלה.

זיוה איגר: רכש גומלין, התחום שאני אמונה עליו, יכול להביא את הכסף הזה חזרה למדינת ישראל.

זיוה איגר: הוא מביא אותו היום.

זיוה איגר: נכון להיום בממוצע יש לי סדר גודל של סביב ה-120 חברות אמריקניות שעושות פה רכש גומלין לא על-פי חוק, אני לא מחויבת לאכוף אותן על-פי חוק בגלל שמדובר בכספי סיוע אמריקניים, אבל בפועל זה נעשה והם עושים את זה.

זיוה איגר: נכון לקחת את השנים הקרובות לחזק את הכלי הזה ולגרום להם לעשות יותר.

זיוה איגר: איך?

זיוה איגר: פחות יד קלה על ההדק, פחות לתת פטורים במשלחת הרכש בארצות-הברית בצורה מהירה.

איילת נחמיאס ורבין: רעיון נחמד.

זיוה איגר: ולתת לנו את האופציה לייצר בכלל את האינטראקציה עם החברות ולהציע להם דברים שהם win win לשני הצדדים, ולייצר את ההסכמים, דבר אחד.

זיוה איגר: דבר שני, אני יודעת שבמדינות אחרות, שארצות-הברית נותנת להן סיוע ואין יכולת המרה, יש עדיין פרצה ויכולת לעשות רכש במדינות היעד.

זיוה איגר: הווה אומר שאפשר לבקש מהמימשל האמריקני את חלק מהכספים האלה כן לעשות דרך רכש גומלין, מה שנקרא רכש מקומי במדינת ישראל.

זיוה איגר: יש דבר כזה, ואני מודעת לזה במדינות אחרות.

זיוה איגר: עד היום זה לא היה חובה, כי היו את ה-26%, אז האמריקנים אמרו:

זיוה איגר: אנחנו נותנים לכם את ה-26%, אנחנו נותנים לכם כסף אמריקני, אנחנו לא מוכנים שגם את הכסף הזה תוציאו לרכש גומלין בישראל.

זיוה איגר: נכון להיום ברגע שה-26% המרה בוטל אפשר לבקש עדיין לעשות המרה בארץ.

זיוה איגר: מדובר בסדר גודל, חבר הכנסת גפני, שנה שעברה הכנסנו בערך מיליארד דולר רכש גומלין מחברות אמריקניות לארץ.

זיוה איגר: זה המון כסף, זה יכול להיות כלי סיוע לתעשייה.

זיוה איגר: אנחנו עושים סדר גודל של 2.2 מימושים בארץ על כל דולר, לכן חשוב לחזק את הכלי הזה.

זיוה איגר: בנוסף, ברשותך, אני יכולה לתת לך עוד פתרונות.

זיוה איגר: אני חושבת שהפתרון הוא לא תקציבי, אני חושבת שצריך לחזק כלים קיימים.

איילת נחמיאס ורבין: תמריצים.

זיוה איגר: אני חושבת שצריך ללכת למשרד הביטחון ולחייב אותו במכרזים שהם מוציאים לתעשיות הגדולות, לעשות 80% בארץ בתעשיות המקומיות הקטנות והבינוניות.

איל בן ראובן: לחייב לתמרץ.

איילת נחמיאס ורבין: הם מחויבים בתקנות העדפת תוצרת הארץ.

משה גפני: לא בתקנות, הם מחויבים בחוק.

איילת נחמיאס ורבין: אבל יש בהעדפת תוצרת הארץ - - -

משה גפני: הם מחויבים בחוק.

מיקי לוי: אבל לא עושים.

זיוה איגר: הם לא מחויבים לעשות, והם לא - - -

משה גפני: הם מחויבים בחוק.

משה גפני: העדפת תוצרת הארץ וחלק מהדברים הם עושים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, גפני, זה בתקנות?

משה גפני: בסדר, גם תקנות, אבל זה נובע מחוק.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, אבל אני רוצה להבין אם בכלל מחויבים או לא.

זיוה איגר: לא יודעת.

זיוה איגר: תשאלי אותו, הוא יודע.

זאב זילבר: אנחנו מחויבים.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שנתנו למשרד הביטחון פטור.

איל בן ראובן: זה אחד מהרעיונות לתמרץ גם משרדים ממשלתיים.

משה גפני: הממשלה רק צריכה להתחיל לתפקד, מעבר לזה אין הרבה בעיות.

משה גפני: בבקשה, אני חייב לסיים.

זיוה איגר: לדוגמה, לרוב החברות האלה יש דואליות גם אזרחית וגם ביטחונית, לאפשר להן יותר הקלות בכל נושא היצוא.

זיוה איגר: אני רק רוצה לחדד שמעבר לזה שזה ביטחון ועצמאות זה גם ביטחון ביצוא מדינת ישראל, כי החברות האלה לא מפתחות את הדברים, והן לא יכולות לצאת אחר כך לשוק.

זיוה איגר: פשוט לקחת את הכלים הקיימים ולחזק אותם, ביניהם רכש הגומלין שהוא כלי נהדר.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מודה לך.

משה גפני: זאב זילבר, רק משפט.

זאב זילבר: משפט אחד.

זאב זילבר: נאמר פה כביכול שאמרתי שההסכם פוגע בביטחון המדינה.

זאב זילבר: זה לא מה שאמרתי, זאת פרשנות על פרשנות.

זאב זילבר: אמרתי שתהיה פה משמעות על תעשייה שאנחנו כרגע במאמצים משותפים אמורים לתת לזה מענה.

זאב זילבר: בין זה לבין להגיד שההסכם פוגע בביטחון המדינה יש מרחק.

משה גפני: אז אני מודיע בזאת לאור הבהרתך שאתה לא אמרת שזה פוגע בביטחון המדינה.

עמיר ניר: אני אמרתי.

משה גפני: אבל אמרו את זה חברים בוועדה, שזה יכול לפגוע בביטחון המדינה.

זאב זילבר: אמרו את זה כביכול מטעם נציג משרד הביטחון.

משה גפני: בסדר, אמרו את זה.

משה גפני: אמרו, ויש בזה גם היגיון, שאם פרויקטים כל כך חיוניים ייסגרו, המשמעות של העניין שאנחנו נהיה תלויים בתעשיות הביטחוניות של ארצות-הברית.

איל בן ראובן: עצמאות ביטחונית זאת אופציה לפגיעה בביטחון ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

משה גפני: אתה אמרת: יבוא בבוקר, יגיד: אני צריך עכשיו דחוף לכיפת ברזל א', ב', ג', או למרכבה, הוא לא יוכל לקבל.

איל בן ראובן: אמרתי שעצמאות ביטחונית היא ביטחון מדינת ישראל, זאת לא שאלה בכלל.

זיוה איגר: אבל, חבר הכנסת, הבהרה קטנה שאני יודעת.

משה גפני: נו, מה?

זיוה איגר: לגבי הצטיידות בתקופת מלחמה יש שם החרגה שאומרת שעשיית מלאים - - -

קריאות: - - -

עמיר ניר: לא יהיה למי לפנות, לא יהיה להם את מי לתבוע.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, זיוה, יפתחו מפעל, יסגרו מפעל - - -

משה גפני: איילת, תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אז שיהיה לך סבלנות אליי.

איילת נחמיאס ורבין: קצת, קצת אורך רוח.

משה גפני: אין לי סבלנות?

משה גפני: אני צריך לסיים.

זיוה איגר: כיפת ברזל מוחרגת.

זיוה איגר: אבל חשוב שכיפת ברזל, לדעתי, מוחרגת מההסכם.

זיוה איגר: זה חשוב, כי היא ב-VMD ו-MOU נפרד.

משה גפני: בסדר גמור.

איל בן ראובן: לא יהיה עם מי לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הדיון לא על כיפת ברזל.

איילת נחמיאס ורבין: וקודם אמרתי סיבים במקום שבבים מרוב שהייתי עצבנית.

זיוה איגר: את צודקת, ורציתי לתקן.

משה גפני: בבקשה, אדוני, משפט.

נבו ברנר: כבוד היושב-ראש, אני אקצר.

נבו ברנר: דבר ראשון, באמת מדובר פה בפוטנציאל נזק מאוד גדול.

נבו ברנר: אין לנו טענה למשרד הביטחון, זה מצב נתון וחייבים להתמודד איתו.

נבו ברנר: זאת עוד ראיה לכך שהעולם מייצא את האבטלה ממקום למקום, והרעיון הוא להכניס עוד ועוד עבודה, ולכן זה באמת מצב נתון, כפי שנאמר פה.

נבו ברנר: אבל חשוב מאוד, בתעשייה האווירית יש איזשהו דיסוננס.

נבו ברנר: 80% יצוא, 95% מהעובדים, מהספקים ומקבלני המשנה הם בישראל, ולכן אנחנו ניפגע קשה מאוד מהאירוע הזה.

נבו ברנר: חשוב מאוד להבין שעל מנת לדאוג לשרידות של התעשיות הביטחוניות הקטנות והבינוניות חייבים לשפר גם את כושר התחרות של הגדולות ביחס לעולם.

נבו ברנר: לא ביחס לבינינו לבין עצמנו, אלא ביחס לעולם.

נבו ברנר: אנחנו מתמודדים מול ענקיות ה-Aerospace

משה גפני: אני עדיין מנסה.

נבו ברנר: ואנחנו מודים לך על זה.

נבו ברנר: מחוק עידוד השקעות הון.

משה גפני: אתה מתכוון לגפני, אחרת לא ידעו בפרוטוקול את מי שיבחת.

נבו ברנר: נכון.

משה גפני: זה יעזור לי בפריימריז.

איילת נחמיאס ורבין: מזל שלעצמך עוד יש לך סבלנות.

נבו ברנר: זה חשוב.

נבו ברנר: אם ב-2010 כשהחוק הזה התקבל אפשר היה להגיד באמת, וזה אחד הנימוקים להחרגה של התעשיות הביטחוניות הממשלתיות, אחד הנימוקים היה שלא צריך להוציא, לא צריך, לא יכולים להוציא את הפעילות החוצה.

נבו ברנר: העולם השתנה, אנחנו כבר לא שם, יש אינסנטיב מאוד מאוד גדול כן להוציא את הפעילות החוצה.

נבו ברנר: ולכן, חייבים לבטל את המצב הזה שאנחנו מתחרים מול החברות שהן לא ממשלתיות עם יד אחת קשורה.

נבו ברנר: התעשיות הביטחוניות, כפי שאמרת חברת הכנסת ורבין, הן באמת חזקות, התעשיות הביטחוניות הגדולות.

נבו ברנר: אנחנו לא רוצים מתנות, רק לא רוצים אפליה בגלל בעלי המניות שלנו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש לסכם את הדיון כדלהלן.

משה גפני: אנחנו חושבים שצריך להחזיר את זה לממשלה.

משה גפני: את ההסכם הזה צריך להחזיר לממשלה, צריך לראות, ההשלכות פה הן השלכות מאוד מאוד חמורות.

משה גפני: מאוד.

משה גפני: הן יכולות לפגוע במרקם הרגיש ביותר של מדינת ישראל.

משה גפני: אנחנו מדברים על הפריפריה, אנחנו מדברים על התעשיות הביטחוניות, אנחנו ועדה שלא נותנת למפעל קטן לעבור לידנו אם יש בו פגיעה.

משה גפני: אנחנו בוודאי לא ניתן לדבר כזה לעבור לידנו וזהו.

משה גפני: אני מבקש בעוד חודש לכנס את הוועדה מחדש.

משה גפני: אני אבקש לדעת מה עשיתם בממשלה, גם במשרד הביטחון, גם במשרד הכלכלה, וגם במשרדים אחרים, במשרד האוצר, מה עשיתם עם הדבר הזה.

משה גפני: זאת אומרת, האם פתרתם בעיות, האם לא פתרתם בעיות.

משה גפני: למשל, מה שנבו העלה מהתעשייה האווירית, למשל, הדבר הזה צריך להיות קונטרה שמאשרים להם את החוק הזה.

משה גפני: וגם כן, צריך להתחיל עם פיצויים.

משה גפני: הרי החברות האלה יפלו בסוף.

משה גפני: אני לא מדבר על החברות הגדולות, אני לא מדבר כבר על החברות הבינוניות, אבל החברות הקטנות, המשמעות של העניין התרסקות.

משה גפני: אנחנו לא יכולים להסכים לדבר הזה.

משה גפני: לפי דעתי, צריך להחזיר את זה לממשלה, צריך לדעת את ההשלכות של העניין הזה.

משה גפני: צריך לדבר עם האמריקנים.

משה גפני: האמריקנים הם לא יריבים שלנו.

משה גפני: ראש הממשלה היה בהודו, והוא נפגש עם ראש ממשלת הודו, וזה היה משהו מרשים, וראש ממשלת הודו אמר לו: אני חושב שצריך לסייע לנושא של התעשיות ולאנשים שיעבדו והכול, אבל כאן בהודו.

משה גפני: הוא אמר את זה לראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: בטח.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אמר לו: עברנו מ- Made in Indiaל-Make in India.

איילת נחמיאס ורבין: נורא פשוט.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: אנחנו רוצים את התעשיות, וזה היום בכל העולם.

משה גפני: טורקיה עושה את זה בכוח.

משה גפני: טורקיה נותנת סבסוד לחברות שיבואו ויעבדו כאן, אבל שייצאו לישראל, אבל יעבדו בטורקיה.

משה גפני: גם כאן מפעלים מתמודדים עם קושי בלתי רגיל.

משה גפני: זה אותו דבר עם חברת המחזור, אמרתי, וזה אותו דבר עם חברת הכבלים "סנרג'י" בשדרות, מקומות שאצלנו זה בליבת החברה הישראלית.

משה גפני: בשדרות, אם ייסגר שם המפעל, הטורקים יושבים מהצד ומחייכים, הם פשוט מסבסדים את חברות הכבלים שפועלים מטורקיה.

משה גפני: אנחנו נמצאים במצב של מדינה – אין לי הגדרה, האמת היא שאסור לי להגדיר, אם הייתי באופוזיציה הייתי אומר – לא, לא הייתי אומר.

מוסי רז: תגיד לנו, תעזור לנו.

מוסי רז: נו, מה להגיד.

קריאה: תגיד, תגיד.

איילת נחמיאס ורבין: אתה הכי אוהב להיות באופוזיציה.

איילת נחמיאס ורבין: הרי גם כשאתה יושב פה אתה באופוזיציה.

משה גפני: לא, אבל זה פשוט מצב לא נורמלי באופן אמיתי.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

מיקי לוי: חותך את הענף שיושב עליו.

משה גפני: הרי מה המשמעות?

משה גפני: המשמעות הייתה שאנחנו נקבל סיוע מארצות-הברית.

משה גפני: המצב הביטחוני יהיה יותר טוב מכיוון שיהיה יותר סיוע, אבל החברה תתפורר מבפנים.

משה גפני: המפעל בשתולה, שיש שם 150 עובדים על גבול הצפון, שהוא מפעל ביטחוני, הוא ייסגר.

משה גפני: הוא ייסגר אחרי שאנחנו עובדים, ואחרי שאנחנו מסייעים, אחרי שהממשלה גם עוזרת בעניין הזה, וכלום.

משה גפני: משרד הכלכלה היה שותף לעניין.

משה גפני: המציאות תהיה שככה מקום אחרי מקום אנחנו ניפול.

משה גפני: החוקים האלה שקיימים, שעד עכשיו לא אישרתם, צריך לאשר אותם.

משה גפני: צריך לסייע ולפצות את המפעלים הקיימים.

משה גפני: אז אני מבקש קודם כול להבהיר לממשלה שאנחנו מבקשים לדון מחדש בכל העניין הזה.

משה גפני: האמריקנים הם לא כאלה שלא שומעים.

משה גפני: צריך להסביר להם שכאן מדובר בפגיעה שהיא בלתי מתקבלת על הדעת, אי-אפשר להמשיך עם המצב הזה.

משה גפני: אני בעוד חודש מכנס את הוועדה שוב.

איילת נחמיאס ורבין: יפה.

משה גפני: ואני מבקש לדעת בעוד חודש מה נעשה עם ההטבות בעניין הזה, עם הפיצויים, עם האמריקנים, עם כל מה שנלווה לעניין.

משה גפני: אנחנו נמשיך את הדיון.

משה גפני: זה לא יעבור לידינו.

משה גפני: ההסכם הזה הוא הסכם רע – הוא לא רע – ההסכם הוא טוב, ההשלכות שלו הן רעות, והיה צריך להתמודד איתן עוד לפני זה.

משה גפני: ולכן, המציאות הזאת תבוא לכאן לדיון בעוד חודש.

משה גפני: אני מקווה שיהיו לכם פתרונות שתוכלו להגיד לנו מה עשיתם עם העניין הזה.

מיקי לוי: מי, אדוני, בעקבות מה שסיכמת.

מיקי לוי: משרד הכלכלה לא יפנה לאמריקנים, זה לא תפקידו.

משה גפני: לא, אמרתי להחזיר לממשלה.

משה גפני: אמרתי לזילבר להחזיר לממשלה, אתה משרד הביטחון.

משה גפני: להגיד את אי-שביעות הרצון העמוקה שלנו בעניין הזה, שאנחנו סבורים שזה לא נעשה מספיק.

משה גפני: צריך לעשות יותר.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, שום תוכנית נטו תעשייה לא תוכל להציל מצב כמו שאנחנו כרגע רואים לפנינו, ולכן רק אם הם יבואו - - -

משה גפני: היא התחילה עם האופוזיציה.

איילת נחמיאס ורבין: אני דווקא חושבת שהיא תוכנית חשובה, אבל הם צריכים לבוא עם תוכנית שמסבירה לנו איך הם נערכים למהלך הזה.

זאב זילבר: עמדת משרד הביטחון, כמו שאמרתי אותה פה, שאנחנו מקבלים את ההסכם הזה ככתבו וכלשונו, ואנחנו נערכים ליישם אותו.

מיקי לוי: אתה מבין?

משה גפני: אני מבקש לומר לך, משרד הביטחון הוא משרד מאוד מאוד חשוב, הוא משרד כזה חשוב.

משה גפני: גם אנחנו חשובים, ומותר לכם לשמוע מה שאנחנו אומרים.

איילת נחמיאס ורבין: כמו חיל האוויר - - -

משה גפני: התפקיד שלנו זה לפקח על העבודה של משרד הביטחון, ואנחנו סבורים שאף-על-פי שאתם חושבים שההסכם הזה הוא הסכם טוב, אני חושב שאתם צריכים לשקול אותו מחדש.

משה גפני: יש לו נקודות - -

איילת נחמיאס ורבין: חולשה.

משה גפני: - - והשלכות שהן בעייתית ממש מבחינת החברה הישראלית על כל מה - - -

רובי גינל: אדוני, משרד הביטחון מבין את המשמעותיות.

איילת נחמיאס ורבין: - - - מבחינת ביטחון המדינה, עצמאות ביטחונית זה דבר קריטי.

משה גפני: שמעת את הדיון, את כל מה שנאמר פה, נאמרו דברים שהם נכונים.

משה גפני: אתה יכול לבוא בעוד חודש לכאן ולהגיד: שקלנו את מה שאמרתם, אין לנו יכולת, אנחנו כאלה חלשים מול ארצות-הברית, ובסדר.

רובי גינל: אדוני, משרד הביטחון שותף לדאגה, זאב זילבר עצמו הכין את העבודה שבוחנת את המשמעויות.

רובי גינל: אני לא בטוח שהכתובת היא משרד הביטחון.

מיקי לוי: תביאו פתרונות.

מיקי לוי: מה, אתם שותפים לעניין הזה, אתם לא יושבים ביציע, עם כל הכבוד לכם.

איל בן ראובן: תביא את הממשלה.

משה גפני: אתם מוזמנים לפה בעוד חודש לבוא לשמוע את הפתרונות של הממשלה לגבי העניין הזה, אם גם משנים את ההסכם עם ארצות-הברית ואם מוצאים פתרונות לתעשיינים כאן בארץ.

משה גפני: בכל מקרה, עד עוד חודש כנראה תבואו לפה עוד כמה פעמים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.