ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 1039, 2018-05-14 12:00

משה גפני: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הכספים.

משה גפני: הנושא: תקצוב העיר ירושלים לשנים הבאות.

משה גפני: אני מקדם בברכה את ראש העיר, את המנכ"ל, את חברי המועצה.

משה גפני: אני מעמיד את הבמה לרשותך, והיום באופן הכי אובייקטיבי נוכל להגיד עליך שאתה באת לכאן על הדיון הזה בעצם לבאים אחריך.

משה גפני: בבקשה.

ניר ברקת: תודה רבה, ליושב-ראש הוועדה, לחבר הכנסת גפני, ולחברי הכנסת המכובדים שהגיעו לדיון.

ניר ברקת: ברשותך, באמת, אני פחות או יותר מסיים עשר שנים כראש עיריית ירושלים לדבר על מה קרה בעשור הזה בקונטקסט החיובי ומה חסר.

ניר ברקת: אז קודם כל להזכיר לכולם.

ניר ברקת: אנחנו מסיימים עשר שנים של תקציב מאוזן.

ניר ברקת: תקציב 2008 – לפני שנכנסתי לעירייה, התקציב השוטף היה 3.1 מיליארד שקל, היום הוא חצה את ה-6 מיליארד.

ניר ברקת: תקציב הפיתוח היה חצי מיליארד שקל, היום הוא חצה את ה-3 מיליארד.

ניר ברקת: כלומר, זה פקטור 2 בשוטף, פקטור פי 5 בתקציב הפיתוח, תוך שמירה על איזון תקציבי.

ניר ברקת: הדבר הזה איפשר לנו, המלחמה על התקציב איפשר לנו להשיג סידרה של הישגים.

ניר ברקת: אני לא רוצה לעכב יותר מדיי, אבל בצמיחה בעסקים – ירושלים היום אחת מחמשת הערים שצומחות הכי מהר בהיי-טק בעולם.

ניר ברקת: דורגנו משום מקום כבר מקום 25 בעולם בגודל בתעשיית ההיי-טק ב-2016.

ניר ברקת: הדבר הבא, אנחנו מסתכלים על צמיחה בעסקים, אז ירושלים בשנה שעברה יצרה את הצמיחה הכי גדולה ביזמות פתיחת עסקים קטנים.

ניר ברקת: בצמיחה בתשתיות, הנחנו תשתית לפיתוח רשת תחבורה, רשת רכבות קלות ורשת רכבלים הכי מתקדמים בארץ – לא הכול מושלם, אבל אתם בוודאי יודעים שלבנות צירי רכבת קלה, זה 7, 8 שנים של תכנון, ועוד 7, 8 שנים של ביצוע, שזה הרבה פחות זמן מאשר היה לוקח בעבר.

ניר ברקת: אנחנו התחלנו לחפור אחרי סיום הרגולציה של כל הצמיחה בתשתיות.

ניר ברקת: הדבר הזה מאפשר לנו לבנות מאסה עצומה של אזורי תעסוקה חדשים.

ניר ברקת: הרוב העסקי והחדש בכניסה לעיר, שזה מיליון פסיק 6 מטר עסקי.

ניר ברקת: 2,000 חדרי מלון.

ניר ברקת: 750 אלף, כמעט מיליון מטר מרובע לתעסוקה – איזה קיבולת של כ-60 אלף מועסקים חדשים.

ניר ברקת: אם מוסיפים גם את קירוי בגין, וגם את הרובע העתידי, העסקי בדרום העיר, יצרנו עתודות פיתוח תעסוקתי של 8 מיליון מטר תעסוקה, שזה נשמע לכאורה הרבה, אבל זה עוד לא מביא אותנו לקדמת הבמה.

ניר ברקת: גם רשת הכבלים בירושלים הקדומה, זה מנוע לצמיחה כלכלית מאוד גדולה בתחום התיירות.

ניר ברקת: מי שלא יודע – ירושלים צמחה מ-9,000 חדרי מלון לפני עשור, ולא נבנו הרבה חדרי מלון ב-30 שנה לפני.

ניר ברקת: השנה אנחנו ב-12.5 אלף חדרי מלון, ועוד 5,000 חדרי מלון בבנייה.

ניר ברקת: אנחנו כמעט מכפילים את חדרי המלון תוך 15 שנה מלפני עשור, ועוד לחמש שנים, מה שמאפשר לנו לצמוח להזדמנות הגדולה שתחום התעסוקה ותיירות מפנה לנו.

ניר ברקת: גם העיר עוברת רנסנס תרבותי, לשמחתי הרבה, אני רואה גם את הצורך הזה, את הביקוש בכלל המגזרים, גם במגזר החרדי.

ניר ברקת: אנחנו רואים גידולים בהשקעות בתשתית.

ניר ברקת: השקענו למעלה ממיליארד שקל, 1.4 מיליארד שקל בתשתיות לתרבות וספורט ברחבי העיר.

ניר ברקת: אנחנו מדברים על גידול גם במוסדות תרבות, ואגודות הספורט, ולא פחות חשוב באירועים.

ניר ברקת: אירועים גדולים, היעד שלנו שממצבים את העיר כעיר שפויה וטובה ונורמלית, לצד ההשקעות הגדולות – זה אתמול עבר בישיבת הממשלה, עוד חפירות בעיר דוד, ירושלים הקדומה.

ניר ברקת: רשת הרכבות הקלות שמנגיש את ירושלים הקדומה והמקומות הקדושים לצד התרבות ואירועים – זה שילוב נכון לתפיסת עולמי של ירושלים שהיא עיר קודש מחד, וגם יש בה פעילות נוספת משלימה שיודעת לייצר תמהיל ולחבר את כלל התושבים אליה.

ניר ברקת: היום בוועדת הרווחה, הרב גפני, אנחנו נציג מודל ייחודי שפיתחנו בעיר ירושלים להתמודדות עם הוצאה מעוני.

ניר ברקת: אני מאוד גאה במודל הזה.

ניר ברקת: אנחנו לא מדברים עליו הרבה, אבל הוא עבודה אינטנסיבית של ניהול והסתכלות על עוני בעיניים של משקיע - את מי אפשר להוציא מהעוני.

ניר ברקת: על זה נרחיב בוועדת הרווחה של הכנסת יותר מאוחר, מיד אחרי ועדת כספים.

ניר ברקת: דיברו על גידול וצמיחה.

ניר ברקת: רק שתדעו שבעבר, במגזר הכללי בירושלים, הלך ונסוג בקטן המגזר החרדי והמגזר הערבי צמחו, והמגזר הכללי הלך ונעלם מהעיר, זה לא באינטרס של אף אחד, זה לא באינטרס החרדי, זה לא באינטרס של המגזר הכללי.

ניר ברקת: לשמחתי הרבה, אנחנו רואים לצד שיפור וגידול במגזר הערבי ובמגזר החרדי, היום אפשר לומר בוודאות שגם המגזר הכללי צומח לצד המגזרים האחרים.

ניר ברקת: אני חושב שזה מאוד חשוב לשמור על העיר ירושלים מאוזנת ובריאה.

ניר ברקת: עכשיו אנחנו מתחילים להגיע, אדוני היושב ראש, לחלק מהאתגרים הפיננסיים והכלכליים של העיר ירושלים.

ניר ברקת: אני רוצה להזכיר.

ניר ברקת: לצערי, גם יצא אתמול דוח מבקר המדינה.

ניר ברקת: דוח מבקר המדינה קובל על העובדה שלירושלים עדיין אין נוסחה שמקבעת את התכנון התקציבי שלה לטווח בינוני-ארוך.

ניר ברקת: את מה שאנחנו קובלים עליו כל הזמן, מופיע מאתמול בדוח מבקר המדינה.

ניר ברקת: מה אני בעצם מנסה לומר?

ניר ברקת: שני אתגרים גדולים יש לנו בהפיכת ירושלים אטרקטיבית.

ניר ברקת: אחד, הפיכתה האטרקטיבית לעסקים ולמשקיעים, ושם אנחנו כן בראש עם המדינה.

ניר ברקת: אני יכול לומר שבפיתוח תכניות מרום ותכניות היובל, והשקעת תשתיות, בתחומים שמייצרים תעסוקה וכלכלה, בסך הכול משרד האוצר זורם אותנו.

ניר ברקת: אני רוצה להזכיר שהנחנו את תכנית פורטר חתומה על ידי מייקל פורטר שעבדנו עליה תקופה לא מבוטלת.

ניר ברקת: בסך הכול, המדינה אימצה את המודל.

ניר ברקת: אני יכול לומר שבתהליכים הללו העיר כן מתקדמת.

ניר ברקת: הפער הגדול שיש לנו מול משרד האוצר, זה התפיסה של סל שירותים עירוני, כלומר – חינוך, תרבות, ניקיון, רווחה, דברים שלעתים זוגות צעירים בוחרים איפה לגור על פי שני דברים, איפה הם יוכלו להתפרנס פעם ראשונה, ואיפה כדאי לחיות, איפה איכות החיים היא טובה.

ניר ברקת: התפיסה שאני טוען כל הזמן, שצריך להשוות את סל השירותים של ירושלים לאיזושהי השוואה, ערים דומות, ובואו נראה ירושלים לא נחותה בסל השירותים שלה, כי אם היא תהיה נחותה, אל תתפלאו שכולם יעזבו אותה.

ניר ברקת: זה לא מספיק רק לפתח את התעסוקה.

ניר ברקת: אני טוען שסל השירותים הוא קריטי למשיכת אוכלוסיות צעירות בכלל המגזרים.

ניר ברקת: ועד שלא נביא את ההכרה לעובדה שסל השירותים בעיר ירושלים הוא נחות לא בגלל משהו שהתושבים עשו, ולא בגלל משהו שראש העיר עשה, אלא בגלל נוסחה שהמדינה קבעה של איך היא מתקצבת את השלטון המקומי.

ניר ברקת: למשל, מס הכנסה.

ניר ברקת: תארו לכם שהמדינה הייתה משאירה את מס הכנסה של אותה עיר בעיר.

ניר ברקת: כלומר, אם יש עשירים בתל אביב, אז מס הכנסה של תל-אביב יישאר ברמת תל-אביב.

ניר ברקת: ביטוח לאומי, מע"מ, אותו דבר.

ניר ברקת: לא, הכלל שקבעה המדינה – שמס הכנסה, ביטוח לאומי ומע"מ, נאסף בצורה מרוכזת על ידי השלטון המרכזי ומחולק בגדול פר ראש או לפי החלטה של השלטון המרכזי.

ניר ברקת: החליטה המדינה – אגב, יש מודלים אחרים שהארנונה כמכלול נשאר לשלטון המקומי.

ניר ברקת: אז למשל, עיר שיש בה הרבה ארנונה עסקית כמו תל-אביב, מכניסה לתושב 4,000 שקל לתושב לראש.

ניר ברקת: לחליפין, עיר כמו ירושלים 870 שקל לתושב לראש.

ניר ברקת: הלא עוול בכפה של העירייה, או של התושבים, העובדה שהמדינה קבעה כללים מעוותים מייצרת עיוות גדול בין ערים.

ניר ברקת: אנחנו באים מוועדת הפנים של הכנסת, בו הצגנו מודל מטרופוליני.

ניר ברקת: נתתי שם דוגמה, בשביל להמחיש את הנקודה, אדוני היושב-ראש, היום ירושלים שבעה רובעי תפעול, כל רובע תפעול כמו 120 אלף תושבים.

ניר ברקת: עכשיו, תארו לכם, שאת הרובע העסקי בכניסה לעיר שאנחנו בונים, היינו נותנים את הארנונה שלו רק לרובע המרכזי – זה נשמע לכם הגיוני?

ניר ברקת: תארו לכם שהרובעים האחרים לא היו מקבלים שקל, והארנונה העסקית שנובע מרובע הכניסה לעיר היה נשאר רק למי שגר ברובע הכניסה לעיר.

ניר ברקת: כי לטובת העניין, יש ערים סביבנו שהן יותר קטנות מרובע מרכז, צפון ודרום, אנחנו שבעה רובעים וכל רובע משול לעיר בינונית בישראל.

ניר ברקת: זה האבסורד – האבסורד הוא שהיום חלוקת הארנונה העסקית זה לא דבר חדש, מייצרת עיוות גדול בין ערים, וכל עוד המדינה לא תתמודד עם הנוסחה שמייצרת אי-שוויון, הוא יישאר.

ניר ברקת: אותו דבר, אגב, ארנונה למגורים, כמה שזה נשמע אבסורד.

ניר ברקת: הוא לכאורה אחוד, אבל הצפיפות בירושלים היא פי שתיים מתל אביב, אז גם אם הארנונה שלנו פלוס מינוס אותו דבר, וגובים לפי מטר, אז הגבייה בירושלים היא חצי פר תושב מאשר במרכז הארץ.

ניר ברקת: שלא לדבר על פטורים – 700 מיליון שקל פטורים שהמדינה גובה ללא שיפוי.

ניר ברקת: זאת אומרת, הפערים המבניים שיש היום בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי, חד משמעית מקרין מאוד עמוק לעיר ירושלים, ונכון להיום, אין התייחסות אינטליגנטית של משרד האוצר לפערים שהמשרד קבע, המדינה קבעה שמייצרים את העיוותים הללו.

ניר ברקת: כתוצאה מהעיוותים הללו, אנחנו כל שנה מגיעים ומדברים על המושג של טייס אוטומטי.

ניר ברקת: אני רוצה להזכיר לכם, אדוני היושב-ראש, כל שנה אנחנו מגיעים לפני דיוני תקציב – אני רוצה להציג לכם את הטייס האוטומטי של 2019, לא של 2018.

ניר ברקת: הוא מורכב מ-120 כמו כל שנה, פלוס 87 כמעט 90 מיליון שקל שהשנה קיבלנו, במרכאות כפולות, חד-פעמי - החליפו לנו, שמו לנו תב"רים, והימרנו אותם לשוטף, ונאמר לנו על ידי האוצר שזה חד-פעמי.

ניר ברקת: אם לא נקבל את החד-פעמי הזה גם השנה, אז חסר לנו לטייס האוטומטי עוד 90 מיליון שקל.

ניר ברקת: הדבר הבא, אנחנו כבר לקחנו הלוואה של מיליארד שקל בשביל לבנות כיתות לימוד, ההחזר ב-2019, תוסיפו עוד 60 מיליון שקל החזר על הטייס האוטומטי להחזר ההלוואות.

ניר ברקת: רוצה לומר, למי שייכנס בנעליי, לפני שהוא דיבר על שקל תוספתי, עומד לו קיר של 270 מיליון שקל טייס אוטומטי שבנוי משלושת המרכיבים הללו.

ניר ברקת: עכשיו, בדיון 2019, העיר ירושלים נאבקה על תקציב 2018.

ניר ברקת: כשאנחנו סיימנו בסוף מרץ את תקציב 2018, המדינה סגרה כבר את תקציב 2019.

ניר ברקת: הפער הזה, שלא לדבר על צמצום פערים בשקל לתושב מול המרכז, זה עוד לפני צמצום הפערים.

ניר ברקת: אתמול, בישיבת הממשלה, המדינה, לשמחתי הרבה, נתנה חבילה מאוד יפה של מיליארד וחצי שקל לתכנית חומש למזרח העיר, אני רוצה לברך על זה.

ניר ברקת: אמרתי במעמד ישיבת הממשלה – רק להזכיר לכולם, שיש לנו קודם כל 270 מיליון שקל של שמירת שרות.

משה גפני: מיליארד וחצי.

מיקי לוי: לחמש שנים?

ניר ברקת: כן.

ניר ברקת: כשחצי מזה זה תקציב פיתוח, וחצי זה שוטף בגדול.

ניר ברקת: אז תיקח את החצי שזה בסביבות 750, תחלק אותו לחמש, זה כ-150 מיליון שקל שוטף לשנה.

ניר ברקת: הכוונה של המדינה, שזה לא יהיה חלק מה-270 מיליון שקל, אלא יהיה תוספת, על הכיפק, אני רק הזכרתי שאם לא נקבל את הטייס האוטומטי, וגם למערב העיר מגיע תוספות.

ניר ברקת: גם למערב העיר יש לנו פער גדול מול המרכז.

ניר ברקת: לא קיבלתי התייחסות, כי היום האוצר מתעלם – מתעלם מהאתגר התקציבי של העיר ירושלים.

משה גפני: למה אתם מתעלמים?

ניר ברקת: אלה עובדות.

ניר ברקת: זה לא משהו חדש.

ניר ברקת: לכן, אני אומר, קודם כל זה בתקציב השוטף.

משה גפני: רק שתדע שהמדינה מתנהלת אחרת.

משה גפני: בסדר, אני מקבל את מה שאתה אומר.

משה גפני: המציאות תהיה שאנחנו אישרנו את תקציב 2019 מאוד מוקדם, לא היה דבר כזה מאז קום המדינה.

משה גפני: אין ספק שברגע שיגיע התהליך של 2019 עצמו, המדינה תצטרך לעשות שינויים.

משה גפני: אין ספק בעניין הזה, ולכן אני יותר אופטימי, זה שהסתדרת עם תקציב 2018, זה בסדר.

ניר ברקת: יצאנו בשן ועין.

ניר ברקת: בסך הכול התקדמנו.

ניר ברקת: הדבר האחרון - האתגר של תקציב של כיתות לימוד.

ניר ברקת: האתגר של 4,800 הכנו תכנית עבודה.

ניר ברקת: אנחנו הראנו בוועדת חינוך תכנית שהיא נבנתה בצורה הבאה.

ניר ברקת: אני ביקשתי מאמנון מרחב להכין תכנית בהינתן שאין מגבלה תקציבית.

ניר ברקת: היא תכנית שהיום העירייה יודעת, סימנו כ-4,800 כיתות, אנחנו בהינתן שיש לנו את המשאבים המתאימים, יודעים לבנות 1,000 כיתות בשנה.

ניר ברקת: תכנית יפהפייה, נשאיר לכם עותק שלה, תכנית שהוגשה גם אל מול עתירה כנגד המדינה מארגון ההורים הירושלמים.

ניר ברקת: בכל אופן, הפער הזה הוא פער איום ונורא.

ניר ברקת: יש לנו למעלה מ-120 אלף תלמידים בירושלים שלומדים בכיתה לא תקנית, התכנית קיימת.

ניר ברקת: נדרש לה תקצוב - 9.1 מיליארד שקל, המיליארד שקל הלוואה, זה חלק מה-9.1 מיליארד שקל.

ניר ברקת: אנחנו שלא עוצרים אותנו במימון, יודעים לספק את הסחורה הזאת.

ניר ברקת: האתגר הגדול זה לחייב את מדינת ישראל לבנות.

ניר ברקת: האמירה של בית הדין הגבוה לצדק שדן בדצמבר על התכנית, הוא חייב את המדינה לתקצב כבר ב-2018 משאבים לטובת כיתות הלימוד.

ניר ברקת: אני חייב לומר שהמדינה הודיעה שיהיה צוות משותף, אנחנו עכשיו באמצע מאי, טרם נפגש פעם אחת.

ניר ברקת: דרשנו מבג"צ שבוע להאיץ במדינה לשבת, ושיודיע לבג"צ האם מתכוונים או לא מתכוונים לענות לדרישת בג"צ לתקצב את כיתות לימוד כבר ב-2018 - לצערי הרב זה לא נמצא.

ניר ברקת: אני חושב שבתחום הכלכלי העיר מתקדמת טוב.

ניר ברקת: יש עוד הרבה עבודה לעשות, אבל בסך הכול, המגמות הן חיוביות.

ניר ברקת: האתגר שלנו הוא קביעת נוסחה בהלימה ובהשוואתיות לערים אחרות, לצערי, זה לא נעשה.

ניר ברקת: רף הטייס האוטומטי הוא 270 מיליון שקל לשנה הבאה, זה לפני התוספתי.

ניר ברקת: כיתות לימוד טרם נפתר.

ניר ברקת: יום ירושלים שמח לכולם.

משה גפני: תודה רבה, אדוני ראש העיר.

משה גפני: רק שתדע שירושלים היא עיר גדולה, היא עיר הבירה.

משה גפני: היא עיר שאנחנו כולנו מעוניינים שהשירותים שיינתנו שם, אגב, זו לא טענה רק לקדנציה הזאת, זו טענה של הרבה שנים כבר.

משה גפני: היום אני לא מדבר נגד משרד האוצר – העברנו שני חוקים בהסכמתם, עוד אישרתם לי את החוק על המועצות הדתיות בוועדת שרים.

איתי טמקין: אני באתי לדבר על ירושלים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: בבקשה, תתייחס לדברים של ראש העיר.

איתי טמקין: גם מתוך ההצגה של ראש העיר פה, יש מספר נושאים שלפי דעתי מוכיחים שמשרד האוצר הוא שותף ברצון לראות את ירושלים עיר עצמאית, ועיר חזקה בעתיד הרחוק - אין פה שאלה בכלל.

איתי טמקין: בין אם זה שראש העיר דיבר על פיתוח תשתיות רכבות קלות בירושלים, וזה אפילו העירייה עצמה אומרת שמשרד האוצר שותף ומוביל בתכנית הזאת.

ניר ברקת: חד משמעי, נכון.

איתי טמקין: תכניות היי-טק ותיירות, אנחנו גם כן שותפים ומובילים יחד עם העירייה.

ניר ברקת: לא ציינתי את זה כפער, ציינתי את זה - - -

איתי טמקין: נכון.

איתי טמקין: אני אומר שאנחנו שותפים – ותיכף אני אגיד לאיזו גישה אסטרטגית שלו זה מתחבר.

איתי טמקין: התכנית של מזרח ירושלים שראש העיר הזכיר שעברה אתמול זה חלק מאותה תפיסה.

איתי טמקין: עיר דוד שעבר אתמול בסיוע של משרד האוצר, זה חלק מאותה תפיסה.

איתי טמקין: כל הדברים האלה הם מתוך תפיסה שמשרד האוצר גם לגבי ירושלים וגם לגבי כלל השלטון המקומי – שאנחנו רוצים לראות רשויות עצמאיות כמה שיותר, לא רשויות שנתמכות על ידי המדינה, אני חושב שזה יותר נכון לרשות, וגם יקל בעתיד על תקציב המדינה.

איתי טמקין: כל הצעדים האלה, המכנה המשותף שלהם - הוא לייצר כמה שיותר מהר בסיס הכנסות כמה שיותר רחב לעיריית ירושלים.

איתי טמקין: בעיריית ירושלים יש בעיות מבניות, והבעיות המבניות האלה באות לידי ביטוי בתקצוב השנתי העודף שהעירייה מקבלת מהמדינה.

איתי טמקין: אפשר להתווכח, וכל שנה מחדש מתווכחים מה צריך להיות הגודל של התקצוב העודף.

איתי טמקין: רק כדי לסבר את האוזן.

איתי טמקין: אם ירושלים הייתה נכנסת as is בלי תיקונים היא הייתה מקבלת בשנה בין 130 ל-170 מיליון שקל, זה תקציב ירושלים מתוך נוסחת מענק האיזון.

איתי טמקין: אנחנו – גם משרד האוצר, משרד הפנים, מבינים שהדבר הזה לא סביר, כי לירושלים יש מאפיינים מיוחדים.

איתי טמקין: עכשיו נשאלת שאלה בכל דיוני תקציב, יש לה מאפיינים מיוחדים, אבל לצד זה יש לנו עוד הרבה צרכים בתקציב המדינה וצריך לאזן בין הדברים.

איתי טמקין: ולכן, בדיונים האחרונים סוכם שב-18 התקציב השוטף יעמוד על 700 מיליון שקל ועוד עזרה לפיתוח שנגע בו ראש העיר במצגת שלו.

איתי טמקין: והפער הזה ונותר 150 מיליון פחות או יותר לבין 700 מיליון, מבטא בין היתר את ההבנה גם שלנו שבאמת ירושלים היא לא סיפור שאפשר להשוות אותו לכל רשות מקומית מבחינת המבנה, וגם ראש העיר פה בשקפים שהוא לא הציג, יש בעיות שהן בעיות אובייקטיביות, וצריך לתת לה בגין הדברים האלה תקצוב עודף על פני רשויות מקומיות.

איתי טמקין: אנחנו חושבים שהפתרון חייב לבוא מהמקום של יצירת - - - לטווח הרחוק.

איתי טמקין: אנחנו נמשיך לעשות צעדים כדי למצוא מקומות בהם ניתן לסייע לירושלים באפיק הזה.

איתי טמקין: לגבי תקציב שוטף, אני מניח שיש פער עמדות שעדיין קיים בין מה שהעירייה חושבת שהיא צריכה לקבל כתקציב שוטף, לבין מה שאנחנו סבורים שנכון לתקצב בתקציב השוטף של העירייה.

משה גפני: המציאות, מה שראש העיר הציג, גם אני שואל מה יהיה ב-2019?

משה גפני: תקציב המדינה אושר.

משה גפני: בתקציב המדינה ירושלים לא נמצאת על ראש שמחתנו.

משה גפני: 2018 בסדר, שן ועין, אמר ראש העיר.

איתי טמקין: המצב הוא לא חריג.

איתי טמקין: כמשרד אוצר, גם צריך לזכור שגם בתקציבי המדינה - - -

משה גפני: אני בודק את המציאות שלך.

משה גפני: במציאות שלך ב-2019 – יהיו שאלות כאלה על הרבה דברים.

איתי טמקין: גם ב-2016, 2017, 2018, המשא ומתן עם עיריית ירושלים לגבי התקציב השוטף שם נסגר לאחר שהתקציב היה מאושר.

ניר ברקת: זה ממש בריא.

משה גפני: משרד הבריאות – אי אפשר פה לדבר על הבריאות בלי להביא את ליצמן...

משה גפני: יש פה עוד כמה דברים לא בריאים בתקציב.

ניר ברקת: אני חושב שזה קיבעון חשיבתי.

ניר ברקת: הם לא מתייחסים להשוואתיות בין הערים.

ניר ברקת: הם לא מתייחסים לעיקר.

ניר ברקת: הוא השלים עם הנוסחאות הקיימות.

ניר ברקת: הוא אמר במסגרת הנוסחאות הקיימות זה בעייתי.

ניר ברקת: שנה את הנוסחה.

ניר ברקת: תגדיר איפה אתה רוצה לראות את ירושלים – אתם לא עובדים ככה.

ניר ברקת: אז אתה בתוך הנוסחאות הקיימות, ודאי שתגיע לאותה תוצאה כל הזמן.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אליעזר ראוכברגר, בבקשה.

אליעזר ראוכברגר: תודה, אדוני היושב ראש, אני אשתדל לתמצת הרבה מעבר למה שראש העיר הציג, לגבי תקציב ירושלים אין מה להוסיף.

אליעזר ראוכברגר: אבל יש פה דבר אחד – הוויכוח הזה שראינו אותו כאן בתמצות בין עיריית ירושלים לבין משרד האוצר הוא קיים, הוא קיים כבר שנה, הוא כבר קיים שנתיים.

אליעזר ראוכברגר: אנחנו חוזרים כל שנה על אותה סאגה, ועיריית ירושלים מגיעה לאישור התקציב שלה באזור סוף מרץ, אחרי שן ועין, עין ושן, אף, לא משנה.

אליעזר ראוכברגר: הקריאה או המגמה, או הדבר שצריך לצאת מכאן מהדיון זה דבר אחד.

אליעזר ראוכברגר: את אותו מריטת נוצות בין הצדדים שיעשו עכשיו, לא שנגיע לזה בינואר.

אליעזר ראוכברגר: שיעשו עכשיו, שיישבו היום כבר על תקציב 2019, כדי שכאשר אנחנו נגיע ל-1 לינואר, נוכל להיכנס לשנת תקציב 2019, עם אותם נתונים ואותו דבר כמו שקרה בשנתיים האחרונות במרץ.

אליעזר ראוכברגר: אין טעם, אם אני אגיד לך רק בקצרה או על קצה המזלג.

אליעזר ראוכברגר: כל תכניות העבודה של עיריית ירושלים מתכווצות ומתאימות את עצמן.

אליעזר ראוכברגר: המציאות הזאת שמאושר תקציב רק בסוף מרץ, אחד חלקי שתים עשרה, עובדים חודש אחד, ועוד חודש, מקבלים תקציבים מותנים.

אליעזר ראוכברגר: אי אפשר ככה לעבוד לכל הציבורים בירושלים, אני עוד לא מדבר על תיקוני אפליה ועל עוד כל מיני דברים, במיוחד כלפי המגזר החרדי שצריכים להיעשות בעיריית ירושלים, אבל זה זמן אחר.

אליעזר ראוכברגר: כרגע המשימה, או הדבר שצריך לצאת מוועדת הכספים הקריאה היא – את אותם דיונים לעשות עכשיו עד ה-1 כדי התקציב של שנת 2019, יאושר ב-1 לינואר ולא בסוף מרץ כמו שקרה בשנתיים האחרונות.

משה גפני: כך נעשה.

משה גפני: תודה.

30672: כבוד היושב-ראש, שלחת אותי לפני עשור להיות סגנו של ניר, והייתי שבע שנים מתוכם ממלא מקום של ניר.

30672: הוויכוח פה מראה באמת, ואני חושב שהפעם אתה צריך קצת לקחת תובנה בעניין הזה.

30672: כי בוא לא נשכח, הבחירות אמורות להסתיים לפני תחילת השנה, ואם נגיע לשוקת שבורה בתחילת השנה, המצב לא יהיה טוב ולא יהיה נוח ולא יהיה לנו את ניר שינהל את המאבק.

30672: אבל מה שקרה בעשור האחרון, זה בדיוק מה שראית כאן.

30672: על הנייר מגיע 170 מיליון לירושלים.

30672: על הנייר נותנים לכל רשות 10 כיתות, אז גם ירושלים מקבלת 10 כיתות לשנה בדיוק כמו באר שבע וכפר- סבא.

30672: אבל מה לעשות, ירושלים במבחן התוצאה, אין עיר בארץ, ואתה מודע לזה שהרמה של החוסר בכיתות הוא כמו שיש בירושלים.

30672: אין עיר בארץ שרמת השירות לתושב, בסופו של דבר, וכאן זה צריך להיבדק, וזה שורש הוויכוח.

30672: השאלה היא לא כיצד מתקצבים את העיר על פי דוח גדיש או דוח סוהרי, אלא השאלה היא - מהו השרות שתושב אמור לקבל.

30672: ואני אומר לך, כמי שהיה גם בעיר אחרת, וגם יודע איך ערים אחרות מתנהלות, בסופו של דבר, רמת השירותים בירושלים היא נמוכה מאוד.

30672: וזה בדיוק מה שראש העיר עשה בעשור האחרון, אמר, בוא נתחיל לחשוב מה צריך להיות, ולא מה לפי הנוסחאות, ואת הדבר חובה להמשיך.

30672: אני חושב שכאן זה הזמן והאחריות שלך בגלל בדיוק בגלל הסיטואציה הזאת שבה אנחנו נכנסים לבחירות.

משה גפני: אני לוקח את זה.

משה גפני: תודה רבה.

עופר ברקוביץ: כבוד היושב-ראש, אני תומך בעמדה ובמציאות שהציג ראש העיר כאן.

עופר ברקוביץ: אני חושב שאם הולכים לפי הקונספציה שעליה דיברו במשרד האוצר של תכנית ארוכת טווח שרוצה לייצר הכנסות עצמיות גבוהות, זה בסדר גמור, ואנחנו מנסים להוביל בדרך הזאת את ירושלים בעשר השנים האחרונות.

עופר ברקוביץ: אבל בתווך, בדרך לפער הזה שבין 20 מטר תעסוקה לתושב בתל-אביב, ל-4.6 מטר תעסוקה לתושב בירושלים, יש איזה 10, 15 שנה, ועליהם צריך להגיע להסכמה.

עופר ברקוביץ: המאבקים הלוך ושוב שמשאירים את ירושלים בהחלט בשן ועין.

עופר ברקוביץ: חצי שנה שלא עובדים בעיריית ירושלים כל שנה, זה בטח לא יקרב אותנו לתוצאות בקצה.

עופר ברקוביץ: אז נכון, הממשלה תומכת בהרבה תכניות משמעותיות, אבל מה שראש העיר מבקש - אתם יודעים מה, אתם לא רוצים בראש פורום ה-15, אתם רוצים אותנו בממוצע פורום ה-15, אבל תגדירו את הנקודה הזאת.

עופר ברקוביץ: בואו נשרטט אליה תכנית של 10, 15 שנה, שבסופה נהיה עם סך הכנסות עצמיות גדולות יותר, זה מה שאנחנו מבקשים.

משה גפני: למה זה קורה לפי דעתך זה הרבה שנים, למה זה קורה?

משה גפני: כל הממשלות.

ניר ברקת: קיבעון חשיבתי.

עופר ברקוביץ: אני מניח שעל שר האוצר - - -

משה גפני: היו אנשים שונים גם בעירייה, גם בממשלה – למה זה קורה?

ניר ברקת: זה הכללים.

עופר ברקוביץ: אני לא יודע להגיד למה זה קורה.

עופר ברקוביץ: יושבים פה אנשים, עכשיו מתנהל פה דיון ענייני.

עופר ברקוביץ: אני מוציא את כל הפוליטיקות.

משה גפני: לא, אנחנו פה לא עוסקים בפוליטיקה.

עופר ברקוביץ: אין לי שום הסבר טוב למה זה קורה.

משה גפני: זה עבר הרבה ראשי ערים, זה עבר הרבה ממשלות, זה לא קרה בתקופת זמן קצרה.

עופר ברקוביץ: אני מסכים אתך.

עופר ברקוביץ: אני מבין שירושלים היא סל כבד על המדינה.

עופר ברקוביץ: אבל זאת בירת ישראל, זאת בירת ישראל.

עופר ברקוביץ: תראה, מעבירים אליה שגרירות ארצות-הברית שכולם מדברים עליה.

עופר ברקוביץ: אז הגיע הזמן לעשות עם זה איזה משהו קצת יותר מעשי.

עופר ברקוביץ: אני רוצה להתייחס לעוד שתי נקודות, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

עופר ברקוביץ: רף השירותים - אי אפשר רק להגיד פיתוח ובסוף לזרוק את התחזוקה.

עופר ברקוביץ: אי אפשר לדבר על פיתוח כל הזמן, וביד השנייה יש שברים שלא מטפלים בהם.

עופר ברקוביץ: כבישים ש-20 שנה לא נגעו בהם.

עופר ברקוביץ: אני יודע, עשרות שנים אמורים לגעת, זה אי אפשר.

עופר ברקוביץ: עדיף אולי באמת להקטין חלק מתקציבי הפיתוח ולהעביר אותם אם זה מה שנדרש.

עופר ברקוביץ: אבל אי אפשר להגיד רק פיתוח, ולא נעשה שום דבר בשוטף.

עופר ברקוביץ: אני מברך על ההחלטה של מזרח ירושלים - צעד אמיץ, ראוי, משמעותי.

עופר ברקוביץ: 50 שנה אנחנו לא עושים את מה שצריך במזרח ירושלים אולי בהחלטה הזאת.

עופר ברקוביץ: הנקודה אחרונה, לממשלת ישראל ולמשרד האוצר שעומד גבוה בסדר העדיפויות, הנה, עוד נקודה אחת - בסל העברת משרדי הממשלה שאתמול לא הצליחה ממשלת ישראל להחליט שצריך לקיים שני חוקי יסוד.

עופר ברקוביץ: ביקשו ממנה לקיים שני חוקי יסוד - חוק יסוד הממשלה וחוק יסוד ירושלים, שתי החלטות ממשלה, ממשלת אולמרט וממשלת נתניהו, וכל הדבר הזה, אומרים לא – לא נטיל סנקציות כי זה לא חשוב לנו.

עופר ברקוביץ: כי זה לא מעניין אותנו.

עופר ברקוביץ: מחר בבוקר ממשלת ישראל הייתה יכולה לשים עשרת אלפים מקומות עבודה חדשים בירושלים, יותר מזה?

עופר ברקוביץ: כדי לשלב את האוכלוסייה החרדית, כדי לשלב את האוכלוסייה הערבית, כדי להשאיר צעירים מהמגזר הציוני, כדי לדאוג להוציא משפחות ממעגל העוני - בואו תעשו את זה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: בבקשה, רועי פולקמן.

רועי פולקמן: זה יום חגיגי, יום ירושלים, אז אני גם רוצה לברך את ראש העיר ואת נציגי העירייה שנמצאים כאן.

רועי פולקמן: הבעיות שמוצגות כאן מוכרות.

רועי פולקמן: אני חושב שחלק מהעניין זה הדרך שהדברים התנהלו.

רועי פולקמן: אני כמובן חושב שחלק מהדרך שהדברים מוצגים היא מוטה, אבל זה לא חשוב.

רועי פולקמן: יש כמה לאקונות, ואני חושב שגם ועדת הכספים צריכה להתייחס אליהם.

רועי פולקמן: דבר אחד מרכזי והוא קשור גם לדיון האחרון שאמר כאן ברקוביץ, זה הסתכלות על ההתנהלות על זה כאילו זה דבר שצריך להיות מטופל דרך תקציב המדינה, באופן ישיר דרך המטה.

רועי פולקמן: מה הכוונה?

רועי פולקמן: איפה משרדי הממשלה?

רועי פולקמן: הציפייה, ואני חושב שגם ועדת הכספים צריכה לעשות את זה.

רועי פולקמן: הדיון הוא לא על זה שהמערכת באופן כללי לא מתנהלת, לא במערכת החינוך, לא ברווחה.

רועי פולקמן: יש ויכוחים על המצ'ינג, ויכוחים על החלוקה.

רועי פולקמן: אומרים זה לא עובד – כל הפערים תבוא בסוף המדינה תשים - - - הבעיה היסודית שנמצאת כאן מאחורי כל הדיון הזה, זה האופק.

רועי פולקמן: בסוף האתגר – ונעשתה כאן הרבה עבודה בעשר השנים האחרונות.

רועי פולקמן: אבל האתגר הוא איך מייצרים אופק שבו המספריים האלה מתכנסות.

רועי פולקמן: הגישה שאומרת, אין לנו, לא משנה כמה המדינה תשים בירושלים - כל שנה הבור יהיה גדול.

רועי פולקמן: ראש העיר שהיה איש עסקים, לא היה משקיע ככה בחברה שהיו אומרים לו תשמע, על כל מאה מיליון שאתה תשקיע, שנה הבאה נצטרך עוד 200 ועוד 300.

רועי פולקמן: יכול להיות שצריך להגיד, צריך עכשיו 5 מיליארד, אבל זהו.

רועי פולקמן: העניין הוא האופק.

רועי פולקמן: לא יכול להיות שהמצב אומר, כל שנה מגדילים את הסכומים וגם כל שנה גם הבור גדל.

רועי פולקמן: אין שיטה כזאת, לא בניהול ציבורי ולא בניהול עסקי.

רועי פולקמן: דבר אחד, זה להביא את המשרדים.

רועי פולקמן: אחד.

רועי פולקמן: כיוון שחלק מהדיון כדי לייצר אופק, הרי יש פה סעיף שמדבר על פטורים, פטורים זה לא גזרת גורל, עם כל הכבוד.

רועי פולקמן: זה לא אחריות לא משרד האוצר, ולא ממשלת ישראל.

רועי פולקמן: צריך לבוא ראש העיר, יחד עם העירייה, יחד עם משרד הרווחה, יחד עם משרד הכלכלה, ולבוא ולהגיד, יש לי תכנית, איך אנחנו מצליחים להקטין את הפטורים.

רועי פולקמן: מה זה להקטין את הפטורים?

רועי פולקמן: לשלב יותר אוכלוסיות עניות בירושלים במעגל התעסוקה כדי שהפטורים יירדו כל שנה ב-10%, 20%.

רועי פולקמן: זה יעד, צריך לנהל פה דיון עקרוני שהוא לא – אין מה לעשות, הפטורים לנצח יישארו 700 ויגדלו ל-800 ול-900 ולמיליארד.

רועי פולקמן: אבל משרד הרווחה לא בדיון הזה.

רועי פולקמן: כנ"ל לא בדיון על כיתות לימוד, עם כל הכבוד, זה לא דיון על פערים.

רועי פולקמן: נבוא לאוצר, נגיד, חבר'ה, חסר לי, השנה 700, שנה הבאה מיליארד, שני מיליארד, עשרה מיליארד.

רועי פולקמן: מה משרד החינוך אומר?

רועי פולקמן: מה תכנית הרב-שנתית של משרד החינוך כדי לעבוד בצמצום פערים.

רועי פולקמן: כלומר, קודם כל יש כאן עניין שפה אני חייב לומר, אין פה התגייסות ממשלתית.

רועי פולקמן: גם סוגיית המשרדים היא דוגמה קלאסית, אין לזה שום קשר למשרד האוצר.

רועי פולקמן: כיוון שמשרדי הממשלה אחד אחרי השני - שום קשר.

רועי פולקמן: פעם אחרי פעם משרדי הממשלה לא מוכנים לעבור, הבעיה היא בעיית ועדי עובדים, כולם יודעים את זה.

רועי פולקמן: אז באים ואומרים לאוצר, תן להם מיליונים.

רועי פולקמן: בסוף צריך לנהל דיון פר משרד.

רועי פולקמן: ולכן השיטה, ובעניין הזה זו הביקורת שלי על העירייה כמובן.

רועי פולקמן: הלכו לדרך הקלה, הדרך הקלה היא לא לפתור בעיות.

רועי פולקמן: לא לשבת.

רועי פולקמן: אני לא ראיתי תכנית עבודה אסטרטגית של עיריית ירושלים עם משרד הרווחה לצמצום העוני, ויש עבודה מדהימה.

ניר ברקת: תלך לוועדת רווחה.

רועי פולקמן: אני מכיר טוב את מה שקורה בוועדת רווחה.

רועי פולקמן: אני גם מכיר היטב את התכנית הזאת, שגם הייתי שותף להתנעתה כאשר הייתי בעירייה.

רועי פולקמן: אבל בסוף משרד הרווחה לא מחויב עדיין, אני מכיר היטב גם את התכנית של מזרח ירושלים.

רועי פולקמן: אחד האתגרים, ואני חושב שוועדת כספים היא יכולה להיות המתכלל של הדבר הזה, צריכה לעזור לעירייה ולממשלה, לבוא ולייצר את השותפות כי החכמה היא לא, שלא, אין תכנית אסטרטגית במשרד החינוך, ואין תכנית אסטרטגית למשרד התעסוקה.

רועי פולקמן: ואין לכל הגורמים האלה.

רועי פולקמן: אבל בסוף הבעיות הבסיסיות שמציג אותן ראש העיר שהן בעיות אמיתיות, באים ואומרים, אין לנו פתרונות אסטרטגיים, וזהו, צריכים להכניס לנו כסף לשוטף.

רועי פולקמן: לכן יש אתגרים מבניים, וגם בתכנית שהוצגה כאן, הם ידועים ועד בתי החולים בירושלים, ועד האוניברסיטה העברית בירושלים.

רועי פולקמן: כל העוגנים שהם העוגנים שצריכים להביא את ירושלים לצמיחה אסטרטגית – אלה שתי ההערות שלי.

רועי פולקמן: אחד – הצורך לייצר שיתוף פעולה אסטרטגי עם המשרדים, מה שלא קורה.

רועי פולקמן: לא מגיעים בסוף, ואומרים טוב, משרד האוצר תציל אותנו.

רועי פולקמן: דרך אגב, היה בדיון השנה, ואף משרד לא היה מוכן לתת את חלקו – בעיה אסטרטגית, פוליטית ומעשית מקצועית.

רועי פולקמן: שנית, האופק שבו אנחנו נסכים ביחד על הבעיות.

רועי פולקמן: נתווכח קצת על המספרים.

רועי פולקמן: אין בעיה.

רועי פולקמן: אני חושב שמה שראש העיר הציג הוא נכון.

רועי פולקמן: אבל בסוף מציגים אופק של יציבות, ולא אופק של המשך הבור שהוא גדל.

רועי פולקמן: אני יודע שהכוונות טובות ונעשו הרבה דברים טובים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אדוני ראש העיר, לפני שאני נותן לך משפט או שניים לסיום, אני רוצה לברך אותך.

משה גפני: יכול להיות שזאת הישיבה האחרונה שאתה מופיע בכנסת כראש עיריית ירושלים, ולא כשר או כחבר כנסת.

משה גפני: יושב ראש ועדת הכספים, אתה לא יכול לקחת בגלל שזה תפוס.

משה גפני: ..

משה גפני: אני מעריך את היחסים בינינו - ידעה עליות ומורדות.

משה גפני: זה תחיל במורד, אחרי זה, זה עלה.

משה גפני: באמת, אני שמחתי, וגם חבריי שמחו לעבוד אתך - הבעיות הן בעיות כפי שהצגת אותם.

משה גפני: ירושלים צריכה ניעור אמתי, זה לא דבר של מה בכך, ולפי דעתי זה לא דבר שקורה מהיום למחר.

משה גפני: אני מסכים עם רועי פולקמן.

משה גפני: אנחנו צריכים לשלב את המשרדים בעניין הזה.

משה גפני: ירושלים היא עיר גם בעלת אוכלוסייה מגוונת, אבל גם בעלת אוכלוסייה גדולה, עם בעייתיות שאין כדוגמתה, אין את זה בשום מקום אחר בארץ.

משה גפני: אני אכנס לעניין כפי שבעבר.

משה גפני: ניסיתי לעזור לך.

משה גפני: היו דברים שפנית אליי.

משה גפני: פנה אליי המנכ"ל, פנו אליי חבריי, עשיתי כמיטב יכולתי, לא מספיק.

משה גפני: העובדה היא שבמבחן התוצאה אנחנו עדיין נמצאים רחוק מהיעד.

משה גפני: היעד, הסברת לי אותו, ואני השתכנעתי בעניין הזה.

משה גפני: אני מברך אותך בכל מקרה, בכל אשר תפנה, תעשה ותצליח.

משה גפני: אני מוכן להיות לך לעזר, וכאשר תיבחר להיות שר בממשלה, אני מבקש ממך, לפני הצבעות תתייעץ אתי.

ניר ברקת: אולי לפני שאני אומר את דבריי, לא שמעתי התייחסות לאוצר, מתי ואיך הם מתכוונים להתמודד עם הקיר של 270 ועם כיתות הלימוד.

ניר ברקת: הייתי שמח לשמוע התייחסות.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני אלך לשאול.

משה גפני: הוא אמר את מה שהוא יכול להגיד.

משה גפני: אבל הוא אמר דבר נורא חשוב.

משה גפני: התקציב אושר.

משה גפני: מה שאתה העלית נכון.

משה גפני: אבל אנחנו נצטרך להתמודד עכשיו עם התופעה הזאת, זה לא יהיה הדבר היחיד, אבל ירושלים מאוד חשובה בעניין.

איתי טמקין: אנחנו נשמח לא להיות בדינמיקה של אישור תקציב מאוחר שנה הבאה בעיריית ירושלים.

איתי טמקין: ככל שהעירייה רוצה להתחיל דיונים לפני המועד - - -

עופר ברקוביץ: אולי זה יהיה בחסותך, אדוני היושב ראש.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תודה.

ניר ברקת: לגופו של עניין.

ניר ברקת: אני בא כיזם עסקי.

ניר ברקת: כיזם עסקי, הסתכלתי על התהליכים בירושלים אחרת.

ניר ברקת: אני חושב שיש לנו הסכמה והלימה לכל הנושא של הפיתוח הכלכלי, התחבורתי.

ניר ברקת: בצד של מה צריך לעשות בשביל להוציא את העיר מעוניה?

ניר ברקת: אין לנו מחלוקות גדולות עם המדינה.

ניר ברקת: אני חושב שאם מדובר על תכניות חומש, תכניות עשור, אני לא יודע אם יש עוד עיר כמו העיר ירושלים, והתכניות שאני הנחתי שאומצו על ידי המדינה.

ניר ברקת: כלומר, בהובלה שלנו בתהליכים הללו, אין לנו תלונות, אנחנו יודעים להגיד תודה.

ניר ברקת: כנ"ל בנושא תחבורה ותשתיות.

ניר ברקת: אני חושב שנכון להיום האוצר – וזה אני לא מסכים אתך.

ניר ברקת: אני חושב שהאוצר הוא גורם מתכלל.

ניר ברקת: הודענו בזמנו בדיונים, במשא ומתן עם המדינה, בוודאי נשמח שזה לא יהיה בהכרח צ'ק מהאוצר.

ניר ברקת: אנחנו גמישים.

ניר ברקת: אם הצ'ק יגיע מהאוצר, אם המשאבים יגיעו מהאוצר או דרך המשרדים, אנחנו אדישים, או אפילו מסכימים אתכם.

רועי פולקמן: זה מה שאמרתי.

רועי פולקמן: שוועדת הכספים צריכה להזמין - - -

ניר ברקת: שמעתי.

ניר ברקת: לתפיסתי, יכול להיות שאתה מייצר דרך מילוט לשר האוצר.

ניר ברקת: אני לא קונה את זה.

רועי פולקמן: - - -

משה גפני: רועי, אמרת דברים ברורים.

משה גפני: זה בסדר, אנחנו לא הולכים לקבל החלטה עכשיו.

ניר ברקת: אגב, אני חושב שזה עדיף שזה יהיה ראש הממשלה.

ניר ברקת: אבל היום שר האוצר קובע הכול בתחום הכלכלה, ולכן, הוא הכתובת.

ניר ברקת: השורה התחתונה.

ניר ברקת: הפערים קיימים.

ניר ברקת: אני חושב שהאוצר הוא המתכלל, זה התפקיד שלו.

ניר ברקת: ואם הוא יידע לנהל את משרדי הממשלה אנחנו נמחא לו כפיים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אדוני, ראש העיר, אני מודה לך.

משה גפני: תודה רבה לכל המשתתפים.

משה גפני: הישיבה נעולה.