ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 594, 2018-04-09 10:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-9 באפריל 2018, כ"ד בניסן תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא על סדר-היום: רפורמה במערכת ההשכלה הטכנולוגית.

יעקב מרגי: אני אומר כמה מילות פתיחה.

יעקב מרגי: לפי בקשות רשות הדיבור מהכותרת של הדיון אני יודע שכל אחד לקח את זה למקום אחר, אבל בסדר, אנחנו תלמידים טובים ורוצים ללמוד.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות, כל הסוגיה הזו של החינוך הטכנולוגי במערכת החינוך ובמקבילה במשרד, מה שהיה הכלכלה התמ"ת, העבודה היום, וי"ג-י"ד של משרד החינוך, לעומת ההכשרה שנעשית במכללות הטכנולוגיות, יש לי יותר מתחושה שכל אחד עושה כאילו כמה מדינות ביחד מתקיימות זו לצד זו.

יעקב מרגי: זאת ההזדמנות בפגרה – לפני שסדר-היום, לא אומר המשוגע, אבל סדר-היום המשוגע של הכנסת יכפה עלינו את סדר-יום הוועדה – יש לי את הפריבילגיה הזו בפגרה הקטנה, הקצרה הזו, בין החג לתחילת המושב לגעת בזה, ולהתחיל מכאן לרדת לעומקם של דברים, ולהביא את הדבר הכי טוב שצריך להיות במדינת ישראל עם האיזונים הנדרשים.

יעקב מרגי: כדרכי בקודש אני אומר דברים בקיצוניות שלהם כדי לעורר את הדיון.

יעקב מרגי: המגמות המקצועיות שנמצאות ליד תעודת הבגרות של תלמידי ישראל זה לא חינוך מקצועי, זה לא חינוך טכנולוגי, שמישהו יקום וינסה לשכנע אותי.

יעקב מרגי: זה לא שם.

יעקב מרגי: שיבוא מורה לחשמל, כשמגמת חשמל נלווית לתעודת הבגרות, ויאמר לי אם הוא הוציא פעם חשמלאי אחרי הכשרה תיכונית או הוביל אותו לשם.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: במגמת גיאוגרפיה, זאת עוד בדיחה שסיפרו אותה ליד הבגרות, מי הלך משם ל-, או מה יצא מזה.

יעקב מרגי: אבל זה דיון אחר לגבי תעודות הבגרות.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לצאת מהנושא של המגמות המקצועיות.

יעקב מרגי: אני שמח שאני רואה את משרד הביטחון וגם צה"ל כאן.

יעקב מרגי: שוב, אמרתי את הדברים בקיצוניות כדי לעורר את הדיון.

יעקב מרגי: אבל לפני כן אני רוצה שמשרד החינוך יספר לנו על המהלכים שנעשים בסוגיה הזו של החינוך הטכנולוגי והנושא הזה של המגמות המקצועיות בבתי הספר העל-יסודיים, התיכוניים.

יעקב מרגי: בבקשה, מי הדובר או הדוברת?

אסף מנוחין: אני אפתח ואתמקד בכיתות י"ג-י"ד.

אסף מנוחין: יש לי נגיעה וגם אחריות על תוכנית טו"ב, שזאת תוכנית להכשרת תלמידים במסלול מואץ לקראת הסמכה של טכנאי או המשך לימודים להסמכה של הנדסאים.

אסף מנוחין: הדברים שלך חריפים, אבל אני רוצה להסביר.

יעקב מרגי: הזהרתי אותך לפני כן.

יעקב מרגי: בכוונה שמתי את זה שם כדי לעורר את הדיון.

יעקב מרגי: אבל תסכים איתי – טוב, לא תוכל להסכים איתי מעל גלי האתר – אבל הדברים לא רחוקים.

יעקב מרגי: בבקשה.

אסף מנוחין: תראה, העולם היום כפי שאני מבין זה עולם שהולך ומשתנה.

אסף מנוחין: רק הבוקר היה ב"הארץ" על זה שבין 30% ל-70% ממקצועות העתיד ייעלמו.

סאלח סעד: בוקר טוב.

יעקב מרגי: בוקר טוב, אדוני.

אסף מנוחין: שם הם מגדירים את זה נורא פשוט, מי שהיום הגדרתו כעובד משהו סבירות רבה שתפקידו בתחום הטכנולוגי ייעלם, מי שתפקידו - - -

יעקב מרגי: הוועדה קיימה כאן דיונים על הנושא הזה לפני "הארץ".

יעקב מרגי: אנחנו שואפים שבמערכת החינוך שלנו יקנו מיומנויות וכלים להתמודד עם העתיד, אבל זה לא הדיון.

אסף מנוחין: זאת אומרת שתפקיד המערכת התיכונית כרגע – כפי שאני מבין, שוב פעם, אני לא אמון על זה ולא התכוננתי לזה – זה יותר להקנות ידע נרחב בתחום ומיומנויות, על מנת שהבוגר שלנו יוכל אחר כך להתמחות בכל כיוון שהוא רוצה, אבל יהיה לו את הבסיס האיתן הזה.

אסף מנוחין: לשם כך בוגר בחינוך הטכנולוגי – הרפורמה שעברה בכל המבנה עם תעודות ההסמכה אומרת שאם במבנה הקודם כדי לקבל תעודה טכנולוגיות היה מספיק איזשהו היקף של צירוף של שלוש יחידות בגרות מקצועיות טכנולוגיות, היום אנחנו מדברים על צירוף של שישה מקצועות שונים: שפת אם, אנגלית, מתמטיקה, זו הליבה העיונית; ובליבה הטכנולוגית אנחנו מדברים על מבוא מדעי כלשהו, מקצוע מוביל במגמה, והתמחות במגמה.

אסף מנוחין: צירוף של יחידות הבגרות בששת המקצועות האלה אומרות איזו תעודה התלמיד מקבל.

אסף מנוחין: בעצם קבענו פה איזשהו מנעד ורמות שמאפשרות הסמכות שונות.

אסף מנוחין: אני רק אגיד במאמר מוסגר, שלמשל זה מאפשר לתת במקום הנמוך ביותר, שזאת הסמכה 1.1, אז מדברים שם על 90 שעות, שזה מקצוע פנימי בעברית, אנגלית, מתמטיקה, מבוא מדעי מוביל, ושלוש יחידות בהתמחות.

אסף מנוחין: זה מיועד לתלמידים באמת בקצה הרצף מבחינתנו.

אסף מנוחין: התלמידים הטובים, אנחנו מכוונים לאלה שעושים חמש, חמש, חמש אנגלית, חמש מתמטיקה, מקצוע מוביל חמש התמחות, וזה באמת במקצועות העילית, שזה כמו הנדסת תוכנה, ביו-טכנולוגיה, מכטרוניקה, אלקטרוניקה.

אסף מנוחין: אז קודם כול זה שינוי משמעותי.

אסף מנוחין: דבר שני, החל מהשנה מנהלי בתי ספר יקבלו בתמונה החינוכית – אם עד היום התמונה החינוכית של בתי הספר התייחסה רק להישגים, להיקף התלמידים שהשיגו תעודת בגרות – בתי הספר יקבלו גם התייחסות להיקף התלמידים שעמדו בדרישות של תעודת הסמכה טכנולוגית, שזה משדר משהו גם לבתי הספר, גם - - -

יעקב מרגי: מה זה הסכמה טכנולוגית מבחינתך?

אסף מנוחין: הסמכה טכנולוגית תיכונית בעצם בונה את הרצף או את רצף היכולות להתפתחות עתידית.

אסף מנוחין: אם הוא ברמה הנמוכה זה דבר אחד, אם הוא ברמת האמצע, מה שאנחנו קוראים הסמכה 2.1, זה אומר שהוא עומד בדרישות הלימודים להסמכה של טכנאים והנדסאים.

יעקב מרגי: אתה זורק פה מושגים.

יעקב מרגי: תשתדלו, אמרתי לך שאנחנו תלמידים טובים ולא מדלגים על כלום.

יעקב מרגי: זה גם לא עושה עליי רושם.

אסף מנוחין: אני לרשותך.

יעקב מרגי: 2.1., מה?

יעקב מרגי: למי?

יעקב מרגי: דבר.

יעקב מרגי: אתה בא מעולם אחר, יש פה אנשים שבאים מעולם אחר, אז אנא.

אסף מנוחין: הוגדרו תשע רמות של תעודה טכנולוגית, בערך שלוש, שלוש, שלוש.

אסף מנוחין: השלוש הראשונות הן ברמה בסיסית, אלה שלא משיגים תעודת בגרות.

אסף מנוחין: שלוש הסמכות נוספות שמתחלקות.

אסף מנוחין: הראשונה שזה לעמוד בתנאי הקבלה ללימודי י"ג-י"ד, שזה אומר לפחות שלוש יחידות אנגלית, שלוש יחידות מתמטיקה, שלוש יחידות מקצוע מוביל במגמה הטכנולוגית ומקצוע התמחות.

אסף מנוחין: לאחר מכן זה כמובן תעודה של טכנאי או הנדסאי, ושלוש תעודות נוספות שכבר מדברות על בעלי זכאות לתעודת בגרות שהרמה הנמוכה נקראת 3.1.

אסף מנוחין: זה בגרות פלוס עמידה בטכנולוגי לפחות בהסמכה 2.1, ההסמכה של עמידה בתנאי קבלת טכנאים והנדסאים.

אסף מנוחין: השלוש שלוש זאת הקבוצה שמוגדרת עתודה מדעית טכנולוגית, אלו תלמידים שהגדרנו אותם בעלי יכולת של חמש יחידות במירב המקצועות הרלוונטיים.

יעקב מרגי: אתה מצויד בנתונים לומר לי: מתוך כל התלמידים שמשתתפים במגמות האלה מי עובר את ההסמכה הטכנולוגית?

יעקב מרגי: מצליח לעמוד בתנאים?

אסף מנוחין: אין לי את זה פה, נוכל להגיש את זה.

יעקב מרגי: אני מבקש לקבל את זה לוועדה.

יעקב מרגי: יש לכם עוד להרחיב בנושא?

אסף מנוחין: במקביל, נבנה אגף חדש שנקרא אגף ההסמכות כדי לטפל בכל האופרציה הזאת.

יעקב מרגי: אתה מתחיל להגיע לזה.

אסף מנוחין: ובמקביל, האגף הזה עובד בשני צירים, זה הציר האחד של לטפל ולתת משמעות, ליצוק משמעות בהסמכות האלה בתיאום עם משרד העבודה וגורמי המשק.

אסף מנוחין: למשל, אם מישהי סיימה מגמת חינוך בהיקף מסוים, אז תהיה הסמכה של פעוטון או דברים כאלה, או חשמל או מכונות.

יעקב מרגי: ועד היום לא חשבו על זה.

אסף מנוחין: עד היום חשבו על זה וזה היה קיים, רק כרגע אנחנו ממסדים.

יעקב מרגי: לא חשבו על זה.

אסף מנוחין: לא.

יעקב מרגי: סליחה, תקשיב, הדיון היום זאת התחלה – אני אומר לכם, מבחינתי כיו"ר ועדה – זאת התחלה של משהו שילך בסוף, מה לעשות.

יעקב מרגי: נכון שהתעסקנו, תסלחו לי על הביטוי, בקשקשת בימים האחרונים בכל מה שקשור לשנות ה-70, אבל שנת ה-70 מבחינתי היא שנה מכוננת, ויש הרבה דברים שהתחושה שהנה כאילו המדינה רק היום נזכרה לטפל בהם.

יעקב מרגי: לא ייתכן שיש לנו ככה – תלמידים מסיימים תיכון עם כלום.

יעקב מרגי: מי ששפר גורלו קצת ומשרד החינוך יחד עם המכסות של צה"ל הלך לי"ג-י"ד; מי ששפר גורלו עוד יותר עם החמש, חמש, חמש וקיבל עתודה או שיש לו אופק אקדמי.

יעקב מרגי: אבל יש תלמידי תיכון, והם לא מעט, מה לעשות, הנתונים מדברים בעד עצמם, שחוץ מזה שהם סיימו תיכון אין להם כלום ביד.

יעקב מרגי: אני שמח שאתם מתחילים, אז אל תגיד לי היה.

יעקב מרגי: לא טופל.

אסף מנוחין: לא, לא.

יעקב מרגי: נכון להיום לא.

יעקב מרגי: התייחסתי לדברים שלך.

אסף מנוחין: בחינוך הטכנולוגי הדברים האלה היו.

אסף מנוחין: מי שהיה בוגר מגמה טכנולוגית, עמד בדרישות מסוימות, היה זכאי לאיזושהי תעודה מוכרת, הסמכה, והיום אנחנו מרחיבים את זה, זאת המטרה שלה התהליך.

אסף מנוחין: דבר שני שפתחת פה, זה אלה שלא בחינוך הטכנולוגי ולא עומדים בדרישות.

יעקב מרגי: נכון.

אסף מנוחין: וזה, הייתי מבקש, יש פה שתי נציגות אחרות, אחת נציגת העל-יסודי, מפקחת, והשנייה - - -

סאלח סעד: מה אז אתה מרחיב?

סאלח סעד: אתה מרחיב למקצועות מסוימים או לכל המקצועות?

אסף מנוחין: לא.

יעקב מרגי: לא.

אסף מנוחין: אני מפריד בין החינוך הטכנולוגי מקצועי במשרד החינוך, שזה התחום שאני אמון עליו או נציג מטעמו, לבין השאלה של כבוד היושב-ראש, שמדברת על תלמידים שלא נמצאים שם ומה אנחנו עושים.

אסף מנוחין: וזה, הייתי מציע שיעבור למי שיותר אמון על הנושא.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: מייד נפתח את הדיון, וניתן סבב להתייחסויות.

פזית שרון: ממונה מהאגף העל-יסודי של הגב' דסי בארי.

פזית שרון: נושא של התלמידים שמסיימים את בחינות הבגרות שלהם ללא הסמכה, כפי שאסף ציין, כמו בחינוך הטכנולוגי, גם בחינוך העיוני מקבלים את המצע, את הבסיס להכשרה להמשך השכלה אקדמית, אם זה מדעים, אם זה נניח גם בחמש יחידות מקצועות הומניים, חמש יחידות ספרות, חמש יחידות היסטוריה.

פזית שרון: הרי לתלמידים רבים חלומות שונים, וכדי לאפשר למגוון של תלמידים להתמחות, להעמיק את הידע שלהם, בבית הספר הם מקבלים למעשה את מס' היחידות הגדול ביותר עם המבואות ועם הבסיס כולל המיומנויות.

פזית שרון: זאת ההשתדלות, זה הצפי, כדי שיוכלו אחר כך להמשיך למעשה להמריא כל אחד לחלום שלו.

פזית שרון: נכון, אין הסמכות של תעודות.

פזית שרון: מי שסיים חמש יחידות ספרות לא הופך להיות משורר בלעדי או סופר בפוטנציה, כנ"ל גם מי שמסיים היסטוריה או מי שמסיים ביולוגיה.

פזית שרון: אבל בהחלט ניתן לייצר נתונים למי שסיים ביולוגיה ורצה רפואה ולמי שסיים כימיה והפך להיות כימאי וכו'.

פזית שרון: יש בדרך כלל אוריינטציה בגיל הזה שהבוגר בונה את הזהות האישית שלו, את הזהות המקצועית שלו, ובית הספר מאפשר לו, והכוונה להתמחות ולהיכנס למסלולי לימוד שבהמשך יוכלו להוות הבסיס ומנוע.

פזית שרון: תאר לך שתלמיד היה רוצה לחלום על איזשהו מקצוע מסוים ולא היה מקבל את הידע, לא היה מקבל את התבונה, לא היה מקבל את ההעמקה לתוכו, והיה ממשיך לחלום.

פזית שרון: אני חושבת שבית הספר הוא סוג של צינור, שרוול.

יעקב מרגי: עד כאן אני לא חולק עלייך, אבל סטית מהנושא.

יעקב מרגי: לקחת דוגמה קיצונית, באמת, מי שסיים בגרות בספרות לא הופך להיות לא סופר ולא משורר, אלא אם כן יש לו את זה, מה שנקרא.

יעקב מרגי: אבל בחינוך הטכנולוגי, לא זה שמסמיך להסמכה מקצועית, אני מדבר על המגמות, אתם קוראים לזה מדעיים, אותו מסלול בגרות עם מגמה טכנולוגית או עם מגמה מקצועית.

פזית שרון: אני חושבת שאנחנו הקומה הראשונה, כי הרי תלמידים שמסיימים – אני אמשיך את הדברים של אסף, שהוא המתמחה בכל הנושא של הסמכה טכנולוגית – הקומה הראשונה זה בית הספר.

פזית שרון: אין ספק, ואין עוררין על כך, מכיוון שתלמיד שסיים הנדסת תוכנה, הצבא מייד מאתר אותו, ממשיך להעמיק ואחרי זה הופך להיות כל ה-8200, אני אומרת, החבר'ה הטובים, הסלתה והשמנה, ואחר כך למעשה בונה גם את המקצוע שלו, אם זה מקצוע ההייטק.

פזית שרון: זאת אומרת שיש כאן את הבסיס.

פזית שרון: נכון שאנחנו מחפשים את התעודה שתצא לצד תעודת הבגרות המלאה, 12 שנות לימוד, תעודת גמר פלוס תעודה של מי אתה ומה אתה, ומה אתה יכול לייצר או במה אתה יכול להתפרנס.

יעקב מרגי: אתם בדרך לשם?

פזית שרון: בוודאי.

יעקב מרגי: עוד פעם, תקשיבו, כנראה שאני לא מסביר את עצמי.

יעקב מרגי: מי שגמר חמש יחידות כבר הצביע לעצמו והצביע למערכת מה הציפיות אחד מהשני, לאן הוא הולך ולאן הוא מכוון, בסדר?

יעקב מרגי: אני מדבר על אלה שאנחנו באמת רוצים שיסיימו את ההשכלה התיכונית בשלוש יחידות, שזה כמעט כלום, ובגלל שמטבעי אני קצת מסתייג ולא החלטי אז אני אומר כמעט כלום, כי אחרת הייתי צריך לומר כלום.

פזית שרון: ברשותך, אתה מדבר על הנוער העיוני או על הקצוות, שזה גם יכול להיות גם מח"טים.

יעקב מרגי: אני עדיין נמצא במסלול התיכוני בגרות וליד תעודת הבגרות, מגמת חשמל ומגמות אחרות.

יעקב מרגי: עם מה הוא יוצא בסוף 12 שנות הלימוד שלו?

יעקב מרגי: עם מה הוא יוצא?

יעקב מרגי: אם הבנתי אותך, אסף, התחלתם ללכת לכיוון שתצא מזה איזו הסמכה, לא איזו נגיעה במקצוע החשמל ברפרוף מלמעלה, שזה מה שקורה היום.

יעקב מרגי: אתה אומר שאני קיצוני, זה מה שקורה היום.

אסף מנוחין: אני רוצה רגע לחזור.

אסף מנוחין: כשאנחנו מדברים על איזשהו תהליך מרובד, חלק מהרעיון שדיברתי על ההסמכות זה תלמיד שאם ביכולתו להשיג רמה או שהוא משיג רמה נמוכה, לתת משמעות לתעודה שהוא הוציא.

אסף מנוחין: לא הצלחנו עדיין לבנות משמעות לכל תעודה ותעודה.

אסף מנוחין: כרגע בתחום שבו אני מתעסק, מה שנקרא תחום האמצע, אנחנו מדברים שהוא יוביל אותו לקראת ההסמכה של תנאי קבלה לטכנאים והנדסאים, או הכשרה מקצועית אחרת ברמה גבוהה, טכנאים והנדסאים.

יעקב מרגי: היה לי קל לקיים את הדיונים האלה, הנתון שביקשתי, אם תוך כדי הדיון מישהו יכול לשלוף את זה מהמשרד ולהגיע אלינו.

אסף מנוחין: איזה נתון?

יעקב מרגי: מה שרשמתם ליד שלושתכם.

יהודית גידלי: כמה תלמידים עוברים את ההסמכה הטכנולוגית?

יעקב מרגי: כמה עומדים בתנאי הסף להסמכה טכנולוגית?

יעקב מרגי: אני פותח את הדיון ותוך כדי תביאו את הנתונים.

יעקב מרגי: את רוצה להוסיף משהו?

נעמה כץ: בתי הספר שמתעסקים בנוער בסיכון שנקראים מח"טים במשרד, וגם המתקנים שאנחנו בשותפות עם משרד הרווחה בהם, מכוונים את התלמידים להגיע לרמות הסמכה גבוהות ככל הניתן, כשהמטרה שלנו להביא אותם לרמה שהם מסוגלים לעמוד בתנאי הקבלה לי"ג-י"ד.

יעקב מרגי: לכן כל השאלות שלי לא התמקדו שם, כי הכותרת של הדיון היא רפורמה במערכת ההשכלה הטכנולוגית, זה לא מה שאתם מכוונים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש לי כמה בקשות דיבור.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, רוצים לצלול לדיון קודם?

יעקב מרגי: אני מציע לצלול לדיון קודם.

מירב בן ארי: זה ליוכי.

יעקב מרגי: יוכי תקבל.

יעקב מרגי: גם אם לא ניתן לה היא תיקח.

יעקב מרגי: ד"ר טל לוטן, בבקשה.

טל לוטן: בוקר טוב, אני רוצה לחדד את המושגים, כי הבנתי שהיום הדיון הוא על ההשכלה הטכנולוגית.

טל לוטן: חינוך טכנולוגי, הכוונה כמובן בתיכון.

טל לוטן: הדיון היום חשוב בפני עצמו ויהיו הרבה דיונים.

יעקב מרגי: השכלה.

טל לוטן: היו הרבה דיונים פה, ואני חושבת שראוי להמשיך לדון בנושא של חינוך טכנולוגי בתיכון, חינוך טכנולוגי מקצועי, ולראות איך אנחנו עושים חינוך טכנולוגי שרלוונטי לעולם העבודה.

טל לוטן: הדיון היום, כפי שההתאחדות ביקשה לדון בו, זה הנושא של ההשכלה טכנולוגית, קרי; הכשרת טכנאים והנדסאים גם י"ג-י"ד, וגם טכנאים והנדסאים למבוגרים.

טל לוטן: הייתי רוצה לפחות להציג את העמדה שלנו כהתאחדות התעשיינים, ממה נובע הצורך ברפורמה במערכת ההשכלה הטכנולוגית.

טל לוטן: אז קודם כול חייבים לציין שיש היום mismatch, שיש היום פער בין צורכי המשק, מה שהמשק צריך ומה שמערכות ההכשרה מכשירות היום.

טל לוטן: כולנו יודעים, וגם אסף דיבר על זה, אנחנו מדברים על תעשייה שהולכת ונעשית מתוחכמת יותר, עתירת טכנולוגיה, מכניסים מערכות הייטק.

טל לוטן: כבר לא מדברים על תעשייה מסורתית, גם התעשייה המסורתית, so-called, היא תעשייה - - -

יעקב מרגי: גם החרט כבר לא חורט.

טל לוטן: נכון, הוא מפעיל מערכות CNC מתקדמות, והכול עם מערכות מחשב, עם מערכות מתקדמות.

טל לוטן: אנחנו מדברים על מערכת תעשיית דור ארבע, שזאת הכנסה של אוטומציה של שרשרת הייצור, אינטרנט, רובוטיקה, מערכות שמשלבות בינה מלאכותית.

טל לוטן: כל המערכות האלה, וזה העתיד, דורשות כוח-אדם ברמה מאוד גבוהה.

טל לוטן: אנחנו מאמינים שבעתיד יהיו ברמה של טכנאים, ולא מספיקה כבר הכשרה On-the-Job Training קצרה, אלא צריך הכשרה טובה של טכנאים ואחר כך הנדסאים, ובכל השדרות, ומהנדסים כמובן, כדי להפעיל את המערכות.

טל לוטן: כי אם אנחנו מדברים היום על הפריון בתעשייה הוא פריון מאוד נמוך, הוא פריון שהוא פחות מ-34%, הוא פריון הרבה יותר נמוך מהפריון בתעשייה אקוויוולנטית בעולם.

טל לוטן: כדי להעלות את הפריון אנחנו צריכים תעשייה מתקדמת, כדי להכניס חדשנות אנחנו צריכים כוח-אדם.

טל לוטן: לדאבוני, כבר היום התעשייה סובלת ממחסור אדיר של כוח-אדם טכנולוגי גבוה.

טל לוטן: 80% מכלל המעסיקים מגדירים שיש להם מחסור בכוח-אדם, וזה הבעייתי ביותר.

טל לוטן: אנחנו מדברים על כך שבין 35% ל-50% מהם מגדירים את המחסור בכוח-אדם טכנולוגי מיומן איכותי לצרכים שלהם כמכשול הגדול ביותר של המעסיקים.

יעקב מרגי: אני מתאר לעצמי מה היה קורה בתעשייה הישראלית אם צה"ל לא היה מנפיק לכם בוגרים מיומנים.

טל לוטן: נכון.

טל לוטן: אז באמת הבוגרים שהחינוך הטכנולוגי מכשיר ובוגרי י"ג-י"ד – בגלל זה כל כך חשוב שגם יהיה חינוך טכנולוגי גם לפני, בי"ג-י"ד – שמשרתים בצבא, ולכן אנחנו רואים את זה כמובן ברצף.

טל לוטן: נגיד שהעלייה מחבר העמים הצילה את התעשייה, אבל היום יש צפי שבין 2017 ל-2026 כ-74,000 עובדים, מתוכם שליש מעולי ברית המועצות, יפרשו מהמשק ומהתעשייה, ולכן כולנו צריכים להיערך להכשיר את דור העתיד.

טל לוטן: מה עוד?

טל לוטן: בעיות בטכנאים והנדסאים, ותכף אני אגיע כמובן לפתרונות ומה אנחנו חושבים שצריך לעשות.

טל לוטן: אנחנו חושבים שאין היום מספיק מנגנונים להגדרת המקצועות.

טל לוטן: מה המקצועות הנדרשים, אני יודעת שהיום אנחנו עובדים על זה ביחד עם מה"ט ועם הגופים האחרים ביחד עם משרד החינוך, להגדיר ביחד עם גופי מחקר - - -

יעקב מרגי: יש עבודת מטה בנושא הזה?

טל לוטן: יש היום עבודת מטה שהתחילה גם עם משרד החינוך וגם עם מה"ט.

יעקב מרגי: אשמע את משרד העבודה, אני כבר לא יודע איך לקרוא לכם.

טל לוטן: תכף נשמע, כי יש תהליכים, אנחנו לא עובדים בוואקום, אבל צריך להמשיך עם הכיוונים האלה, להגדיר את המקצועות, מה צריך בטווח קצר, מה צריך בראייה של עוד עשר שנים כדי שבאמת נכשיר ונהיה תמיד רלוונטיים.

טל לוטן: מילת המפתח זה רלוונטיות.

טל לוטן: אנחנו צריכים להכשיר למקצועות הרלוונטיים, ויחד עם מה"ט ועם הגופים של משרד החינוך, עם צוותי עבודה גם להגדיר את תוכניות הלימודים הרלוונטיות שנפתח.

יעקב מרגי: ולסיכום.

טל לוטן: עוד דבר בעייתי היום מאוד בטכנאים והנדסאים, של מבוגרים בעיקר, אחוזי הדיפלום הם כ-40% בלבד.

טל לוטן: זה אומר שגם מי שמכשיר והוכשר בסוף לא תמיד מגיע ומתקבל במקום העבודה.

תאיר איפרגן: 51%, טל.

יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים, יש פרוטוקול שהוא לא מיומן כמוני לקלוט.

טל לוטן: עלה.

טל לוטן: עוד בעיה אקוטית זה תת-התקצוב של טכנאים והנדסאים, תת-תקצוב היסטרי.

טל לוטן: אנחנו מדברים על תקצוב כל כך נמוך, כ-8,000 שקל לעומת 30,000 בהנדסאות במכללות, לא מאפשר לגייס מורים טובים, לא מאפשר לעשות סדנאות טובות, פוגע באיכות ההכרה ופוגע באיכות הבוגר.

טל לוטן: אז עד כאן הבעיות.

טל לוטן: עכשיו מה צריך לעשות ואיפה אנחנו חושבים שהיינו צריכים אולי גם את הסיוע שלך ושל הכנסת ושל הממשלה.

טל לוטן: קודם כול, אנחנו חושבים שבאמת נדרשת רפורמה מקיפה במערכת ההשכלה הטכנולוגית, רפורמה יחד עם המעסיקים שיש לה כמה רגליים, יש לה היבט פדגוגי, שאני ארחיב, יש לה היבט מבני, ויש לה היבט תקציבי.

טל לוטן: אנחנו חושבים שצריכה להיות מועצה חזקה יחד עם המעסיקים, שמגדירה ויש לה סמכויות והיא מהווה כדירקטוריון גם לטכנאים הנדסאים למבוגרים למה"ט וגם י"ג; ומתווה את המדיניות ואת תוכניות העבודה; ומגדירה את הרצף שבין החינוך הטכנולוגי להשכלה הטכנולוגית לצבא, ואחר כך להמשך הלימודים והאקדמיה.

טל לוטן: שכולנו נעבוד עם רצף אחד שיכשיר את כל הבוגרים בהמשך עם ראייה של שיתופי פעולה עם המעסיקים; עם התמחות בעולם העבודה; עם הגדרת תוכניות רלוונטיות שצריכים; עם הגדרת קריטריונים מי ראוי להיות מכללה, מה גודל מכללה; עם מחקרים רלוונטיים, סקרי מעסיקים וסקרי בוגרים שאומרים שהבוגרים באמת כמו שצריך.

טל לוטן: בשביל זה צריך מועצה שהיום היא לא המועצה הנוכחית.

טל לוטן: אני במקרה גם נציגת המעסיקים במועצה הנוכחית, נציגה אחת של כל אלפי התעשייה, ולכן אנחנו חושבים ששליש מההרכב צריך להיות מעסיקים, צריכה להיות הממשלה ואישי ציבור.

יעקב מרגי: נגיע למועצה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: התחלת טוב, אסביר לך.

יעקב מרגי: הרציונל של הדיון הזה נולד, כפי שאמרתי בתחילת הדיון, בתחושה שכל אחד עובד לבד.

יעקב מרגי: הלוואי שלא.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לעשות משהו חדש מבוסס יותר, צופה פני עתיד, הגדרה מחודשת של צרכים של המשק, שיתופי פעולה של כל הגורמים העוסקים בנושא הזה.

יעקב מרגי: ולכן הדיון הזה, אמרתי, הוא ראשון.

יעקב מרגי: הוא ראשון, והוא יהיה המצע לתוכנית הדיונים שנקיים כדי לראות את כל נושא של ההשכלה.

יעקב מרגי: נתחיל מהחינוך הטכנולוגי, עובר דרך ההשכלה הטכנולוגית, דרך האתגרים שלנו לעתיד וצורכי המשק.

יעקב מרגי: כשאני אמר צורכי המשק זה כולל את צורכי החברה, כולל צה"ל, כולל הכול.

יעקב מרגי: משרד העבודה.

תאיר איפרגן: שלום, מנהלת מה"ט, המכון להכשרה מקצועית, להשכלה טכנולוגית במשרד העבודה.

יעקב מרגי: הוא עוד חי נושם?

תאיר איפרגן: הוא חי, נושם, בועט.

יעקב מרגי: מה"ט, היו תקופות שהוא היה כמעט במוות קליני.

תאיר איפרגן: אז הוא עכשיו יותר טוב.

תאיר איפרגן: אני ממש מתחברת למה שטל התחילה ואמרה, והיא לא המשיכה שאכן עברה רפורמה במערכת.

תאיר איפרגן: בינואר האחרון בחוק ההסדרים עברה החלטת ממשלה שמקדמת רפורמה במערכת.

תאיר איפרגן: לרפורמה הזו, בדיוק מה שטל ציינה, יש גם היבטים מבניים, גם היבטים של פדגוגיה, וגם היבטים של תקצוב.

תאיר איפרגן: נתחיל מהחלק של היבטי התקצוב.

תאיר איפרגן: בסוף הרפורמה היא רפורמה של ארבע שנים.

יעקב מרגי: מישהו יכול לתאר לנו את הרפורמה?

יעקב מרגי: אני אוהב מילים גבוהות, רפורמה.

יעקב מרגי: תסבירי לנו מה מהות הרפורמה, במה עוסקת הרפורמה.

תאיר איפרגן: אני בדיוק מתחילה לתאר.

תאיר איפרגן: הרפורמה יושבת על ארבע רגליים: בחלק המבני מדובר על שינוי הרכב המועצה.

יעקב מרגי: תאמיני לי, תשימי את זה בסוף, תתחילי מהמהות.

יעקב מרגי: סליחה שאני קובע שזאת לא מהות.

עודד פורר: סליחה, אני מבין שב-2023 אתם צופים שהיו 15,000 טכנאים בוגרים, זאת המהות של הרפורמה?

קריאה: כמה יש היום?

תאיר איפרגן: זאת לא רק המהות של הרפורמה.

עודד פורר: בשורה התחתונה.

יעקב מרגי: תציגי.

תאיר איפרגן: אין שורה תחתונה, יש הרבה דברים במערכת הזאת, ויש הרבה מאוד שנים.

תאיר איפרגן: אני מציגה, תנו לי להשלים.

תאיר איפרגן: זאת מערכת שהרבה מאוד שנים לא קיבלה שום קשב ראוי ומטפלים בה עכשיו, אז יש בה הרבה היבטים, אין בה שורה תחתונה.

עודד פורר: זה לא קשב, חיסלו אותה.

עודד פורר: זה לא שלא הקשיבו, החליטו לחסל אותה.

תאיר איפרגן: נכון, אני עדינה.

תאיר איפרגן: נתחיל בפדגוגיה.

תאיר איפרגן: בחלק הפדגוגי, מדובר על עדכון כל תוכניות הלימוד, בין היתר לבדוק איזה מגמות ראוי שיהיו, איזה מגמות צריך אולי לשנות את הרכבן בתוך תוכניות הלימודים.

תאיר איפרגן: זה מתבצע לאורך ארבע שנים, כל שנה בערך שש מגמות נפתחות.

תאיר איפרגן: כבר עכשיו אנחנו נמצאים בתהליך של הקמת ועדות מומחים שאלו ועדות שיורכבו ממהנדסים, מראשי מגמות מתוך המכללות הטכנולוגיות, ממעסיקים.

תאיר איפרגן: אנחנו עושים עכשיו מיפוי מאוד גדול של כל המעסיקים כדי שכבר בשלב עדכון תוכניות הלימודים הם ייקחו חלק.

תאיר איפרגן: שש המגמות הראשונות שאנחנו מטפלים בהן הן דווקא המגמות בליבה המקצועית הטכנולוגית, מגמות עם תשואה גבוהה למשק, מגמות שבהן כמות הסטודנטים היא גדולה, ואיתן אנחנו מתחילים.

תאיר איפרגן: זה אחד, וזה ימשיך כל שנה במשך ארבע שנים.

תאיר איפרגן: כל שנה יוקמו ועדות המומחים שאמרתי על ההרכב שלהם, יפתחו את תוכנית הלימודים, יעדכנו את תוכניות הלימודים כדי שיתאימו כמה שיותר לצורכי המעסיקים.

תאיר איפרגן: שם גם ייווצר לראשונה במה"ט מסלול של טכנאים והנדסאים מובנה, מודולרי.

תאיר איפרגן: אחרי כמות שעות מסוימת יוכלו מי שרוצה לעזוב עם תעודת טכנאי, ומי שלא, להמשיך להנדסה.

תאיר איפרגן: זה חדש.

תאיר איפרגן: זה בתחום הפדגוגי.

תאיר איפרגן: בתחום המבני דיברנו על המועצה.

תאיר איפרגן: בתחום של התקצוב, תעריף של 8,000 שקל זה בערך מה שהיה, 10,300 אחרי שינויים.

תאיר איפרגן: זה היה התעריף של סטודנט להנדסה, להנדסאים במערכת, ובסוף הרפורמה הוא יהיה כ-19,500 שקל, לא כולל שכר לימוד.

תאיר איפרגן: זה השינוי השלישי.

יהודית גידלי: כמה הוא היה קודם?

יהודית גידלי: כמה יש עכשיו?

יוכבד פנחסי אדיב: בהנחה שכמה סטודנטים יהיו במערכת?

יעקב מרגי: רגע, יוכי, סליחה.

יעקב מרגי: כשאת אומרת בסוף הרפורמה, מה זה?

יעקב מרגי: הרפורמה תוחמה בשנים?

תאיר איפרגן: מאוקטובר 2019 היא מתחילה, אנחנו עכשיו בשנת היערכות, ועד אוקטובר 2023 היא אמורה לעבור.

עודד פורר: כמה בוגרים יש בשנה?

תאיר איפרגן: 8,000.

תאיר איפרגן: אחוזי דיפלום, אגב, הוא 51%, לא שזה אחוז טוב.

יעקב מרגי: לי"ג-י"ד שמשרד החינוך מייצר יש ממשק איתכם?

תאיר איפרגן: לא.

אסף מנוחין: דרך המועצה.

יעקב מרגי: תאמין לי שאני יודע, חכה, שאלתי אותה.

תאיר איפרגן: יש לנו מועצה משותפת.

יעקב מרגי: זאת אותה מועצה שתקום?

תאיר איפרגן: לא, יש מועצה קיימת בחוק ההנדסאים והטכנאים, היא מועצה משותפת לנו ולמשרד החינוך, שנינו יושבים בה ביחד עם המטלות, עם התאחדות התעשיינים וכו'.

תאיר איפרגן: היא מועצה ממליצה, לא מחליטה.

יעקב מרגי: ברור לי.

יעקב מרגי: אני אחדד את השאלה שלי, לא שהייתי קצר רוח, אני רוצה לכוון אותך לשאלה שלי.

יעקב מרגי: ידעתי מה את הולכת לומר לי, אני בכוונה לא רוצה לגעת במועצה, קצת לאלה שבוער להם, ניגע בזה, אבל זה לא מהות הדיון, זה בשלב מתקדם.

יעקב מרגי: אנחנו בדיון הבוסרי, אתם שמים לב גם איך זה מתקיים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם את האמת, אמרתי למי שדיבר איתי הבוקר: רפורמה בהשכלה הטכנולוגית, אף אחד אפילו לא פנה, זה בגלל שמשהו הציק לי כאן.

מירב בן ארי: אבל, מרגי, כל הרפורמה אצל אלאלוף.

יעקב מרגי: רגע, תני לי, סליחה, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: זה לא שזה לא כאן.

מירב בן ארי: בוועדת העבודה והרווחה אנחנו מלווים אותם כבר - - -

יעקב מרגי: זו הבעיה, מירב.

מירב בן ארי: נכון, אבל זה מה שהחליטו, שזה אצל אלאלוף.

מירב בן ארי: זה לא משהו אישי נגדך.

יעקב מרגי: רגע, תקשיבי.

יעקב מרגי: יוכי, מאחר שיש לי רקורד עם ההתפרצויות שלך, זאת לא ועדת העבודה והרווחה, אני רוחש כבוד לאלי אלאלוף.

יוכבד פנחסי אדיב: בוועדת העבודה והרווחה מתפרצים?

יעקב מרגי: לא, לי יש כיוון אחר, ניהול אחר.

יעקב מרגי: כל אחד יקבל את רשות הדיבור, כל אחד ישמע את חברו, זה מה שיש אצלי.

עודד פורר: גם אנחנו נקבל את רשות הדיבור?

עודד פורר: גם יוסי.

יעקב מרגי: כן, מייד.

יעקב מרגי: אגיד לכם את האמת, בכוונה נתתי לעורר את הדיון.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, אנחנו רק מתחילים.

יעקב מרגי: אתם יודעים למה נולד הדיון הזה?

יעקב מרגי: אני אומר לכם למה נולד הדיון הזה.

יעקב מרגי: אני נוסע ברכב ושומע תשדיר פרסומת של שר החינוך ושל שרגא ברוש.

יעקב מרגי: שרגא ברוש סוף סוף מסכים עם מישהו במשק, אז אמרתי יופי.

יעקב מרגי: אנחנו עוד לא יודעים לאן כל הסיפור של ההשכלה הטכנולוגית הולך עם משרד החינוך, שרגא ברוש מברך.

יעקב מרגי: הנושא הזה של משרד העבודה לא בנוף.

מירב בן ארי: כן.

יעקב מרגי: רגע, חכי, אני יודע שנושא החינוך הטכנולוגי מתקיים בוועדת העבודה והרווחה.

מירב בן ארי: כן, אצל אלאלוף.

יעקב מרגי: תספר לך יוכי כמה שנים, כמה קילומטרג' עשינו שם במשברים.

יעקב מרגי: אני יודע את זה, אבל לי זאת בדיוק הבעיה.

מירב בן ארי: אולי תעשה ועדה משותפת עם העבודה והרווחה.

יעקב מרגי: אמרתי בפתיח, לא ייתכן שמשרדי ממשלה של ממשלה אחת בישראל, וברוך השם, אנחנו לאט לאט מצליחים ללמד את משרדי הממשלה לדבר ביניהם, ואין פה עניין של קרדיטים, יש פה עניין, מה לעשות, עדיין לא כל מה שחינוך נמצא בחינוך.

מירב בן ארי: נכון.

יעקב מרגי: ביום שזה יקרה החיים שלנו יהיו יותר קלים.

יעקב מרגי: ביום שמשרד העבודה, מה שהיה כלכלה, מה שהיה תמ"ת, ישחררו מאצלם את כל מה שקשור לחינוך, למשרד החינוך – לא שאני מרוצה כרגע עם מה שקורה בחינוך, חכו, אל תתלהבו – אבל לפחות נדע שיש לי כתובת אחת לכוון אותה לאן, לאיזה יעד מסוים.

יעקב מרגי: לא ייתכן – בכוונה שאלתי את השאלה, ואני שואל, משרד החינוך מאיץ את המסלולים של י"ג-י"ד – זה נעשה בפלנטה אחרת, ההשכלה הטכנולוגית שלכם בפלנטה אחרת.

יעקב מרגי: בואו, אגלה לכם סוד גם כן, ואם אתם לא יודעים, זה הולך לקרות או שזה כבר קורה, שיתחילו להסתכל על תעודה שלך ותעודה שלהם ויתחילו למיין, וכבר זה קורה אם אתם רוצים לדעת, ולא ייתכן שאני כיו"ר ועדת החינוך אאפשר זאת.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות, זה לא צריך לקרות.

יעקב מרגי: צריך לייצר פה הנדסאי אחד במדינת ישראל, לא שניים; טכנאי אחד במדינת ישראל; חשמלאי אחד.

יעקב מרגי: מה, אנחנו במדינת עולם שלישי?

יעקב מרגי: שנות ה-70 היא שנה מכוננת, כן, צריך להתחיל לחבר.

יעקב מרגי: כשאמרתי שזה דיון ראשון בסדרה, לא תעבור רפורמה – עם כל הכבוד, גם לעבודת העבודה והרווחה, גם למשרד החינוך, גם לשרגא ברוש, שאני רוחש לו כבוד – בלי שהנושא הזה יתכנס למשהו.

יעקב מרגי: לא שאני בא ממקום של לתבוע את עלבונן של המכללות הטכנולוגיות.

יעקב מרגי: אני כזה, אצלי שחור לבן, לעיתים אני קצת בשוליים, אם מישהו חושב שיש דרך הכי טובה לייצר במדינת ישראל הנדסאים או להכשיר, כל מילה שתבחרו, או להסמיך, וזו הדרך הכי טובה, שיקבעו שזו הדרך.

יעקב מרגי: אי-אפשר לחיות במסלולים מקבילים.

יעקב מרגי: אני מחזיק מזה שאנחנו מדינה מתוקנת.

יעקב מרגי: הבנת למה עצרתי אותך?

תאיר איפרגן: כן.

יעקב מרגי: לכן שאלתי אותך שאלה אם זה מתכתב, המועצה.

יעקב מרגי: זה לא מתכתב.

תאיר איפרגן: אבל עניתי שלא.

יעקב מרגי: הבנת, זהו.

יעקב מרגי: הלאה.

יעקב מרגי: תציגי לנו את הרפורמה שלכם.

תאיר איפרגן: אמרנו תקצוב, אמרנו מבני ופדגוגי.

תאיר איפרגן: אני חייבת להגיד שהתנאי לקיום הרפורמה הוא שיעבור תזכיר חוק על שינוי הרכב המועצה ושינוי הסמכויות שלה.

תאיר איפרגן: יש דברים נוספים.

עודד פורר: פורסם תזכיר בעניין הזה?

תאיר איפרגן: התזכיר ממתין במשרד החינוך להתייחסות שלהם.

עודד פורר: אבל החלטת הממשלה אומרת שתוך 60 יום, ההחלטה התקבלה בינואר.

תאיר איפרגן: זה חוק משותף, שלחנו למשרד החינוך ומחכים להתייחסות.

יעקב מרגי: זה קורה, דבר שבשגרה.

עודד פורר: תאמין לי שאני יודע שזה דבר שבשגרה, אבל אני גם יודע שה-60 יום גם יכולים להפוך להיות 600.

תאיר איפרגן: ב-5 במרס זה נשלח למשרד החינוך להתייחסות, אנחנו מחכים להתייחסותם.

מירב בן ארי: איפה הבעיה?

תאיר איפרגן: אני לא יכולה להביא את החוק לבד, זה חוק משותף.

יעקב מרגי: גברתי, חבריי סביב השולחן, אתם מבינים פחות או יותר מה תכלית הדיון.

יעקב מרגי: אני אתן לחברי הכנסת התייחסויות, ואפתח את הדיון למי שביקש את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: אנחנו גם כבר נקבע לדיון הבא מה הציפיות שלנו ממשרדי הממשלה בהמשך.

יעקב מרגי: עודד, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: ראשית, אני חושב שזה אחד הדיונים החשובים בהקשר של ההתנהלות של המשק, כי בכל דיון שאנחנו לא נוכחים בו, לא רק בוועדה הזו, בוועדת הכספים, בוועדת העבודה והרווחה, וכשמדברים על היכולת של המשק להתפתח הסוגיה הזו עולה.

עודד פורר: היום מדינת ישראל חיה על העבר, היא חיה על ההכשרות שהיו בעבר.

עודד פורר: כבר היום חברות מוציאות את המרכזים שלהם מכאן למקומות אחרים מהסיבה הפשוטה, שאין פה כוח-אדם.

עודד פורר: אין פה כוח-אדם.

עודד פורר: ישבתי עם כמה בכירים בתחום ההייטק, והם אומרים: תקשיב, אין לי מה לחפש פה בכלל.

עודד פורר: עם כל הכבוד בעניין הזה אני באמת חושב שמלחמות האגו מנצחות, ומדינת ישראל מפסידה, כי אנחנו נאחר את הרכבת.

עודד פורר: אני לא סתם מתעקש על לוחות הזמנים.

עודד פורר: אני יודע, אדוני, שבממשלה קובעים 60 יום וזה לא בדיוק 60 יום, והמשרד הזה שולח את ההתייחסות למשרד החינוך על החלטה שהתקבלה בינואר ב-5 במרס.

עודד פורר: אז האחריות פה היא על משרד העבודה והרווחה והאחריות פה היא על משרד החינוך, ואם קבעו 60 יום בהחלטת ממשלה, אתם הייתם צריכים לשים תזכיר חוק תוך 60 יום.

עודד פורר: הממשלה הזו, שיודעת לעשות הרבה מאוד דברים מופלאים, יכולה גם לייצר תזכיר חוק הנדסאים וטכנאים ב-60 יום.

עודד פורר: אני אומר לכם עוד הפעם, כל יום שעובר אנחנו בהפסד.

עודד פורר: אני לא מבין, לא יצליחו לשכנע אותי למה העניין הזה בכלל חונה במשרד העבודה והרווחה, ולא חונה כולו, רובו במשרד החינוך, זה צריך להיות חלק ממערכת החינוך.

עודד פורר: פעם מישהו היה מסיים י"ב או אפילו ממשיך עוד שנה ל-י"ג וגמרנו, והוא עם התעודה הזו.

עודד פורר: כל בתי הספר האלה נמחקו בהחלטות שעליהן נשלם היום.

יעקב מרגי: משפט, ברשותך.

יעקב מרגי: אין פה עניין של קנאות.

יעקב מרגי: הרי גם עולם ההשכלה הגבוהה מייצר ידיים עובדות לתעשייה, לכל ענפי המשק, וזה לא נמצא בוועדת העבודה.

עודד פורר: למה מהנדס חשמל לומד לפי המל"ג ולא לפי משרד העבודה והרווחה?

עודד פורר: למה?

עודד פורר: אתם יוצרים פה בתוך המחלוקות של המשרדים, תסלחו לי, באמת אני אומר, אני הייתי שם, אני גם מכיר את זה.

עודד פורר: מה פתאום שהמשרד הזה ייקח והמשרד הזה ייקח.

עודד פורר: חבר'ה, אתם צריכים להתייחס לזה – והפנייה היא פחות אליכם, היא יותר לשרים שלכם – אתם צריכים להתייחס לזה כאל שעת חירום לאומית, זה המצב.

עודד פורר: כי ב-2023 לדעתי אנחנו נאחר את הרכבת, והמספרים האלה הם מספרים קטנים מדיי.

עודד פורר: הם מספרים קטנים מדיי.

עודד פורר: אז קובעים משהו שהוא כאילו ייראה הרבה, ואפשר להגיד: נכפיל את המספרים, אנחנו נעשה, בסוף, בשורה התחתונה המשק הישראלי מפסיד, ובקצב שאתם מתקדמים אין לי ספק שלשם אנחנו נגיע.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתחיל בנקודה אחרת ולהתכנס, ברשותך.

יוסי יונה: ולכן, כפי שאמרת, זה דיון מאוד מאוד חשוב, נקיים אותו, ואני רוצה שהפרמטרים שלדעתי – אולי אנחנו קצת מחמיצים אותם, צריך לתת להם את הביטוי.

יוסי יונה: למה אני מתכוון?

יוסי יונה: נקודת המוצא בדיון הזה ממש לא מוצאת חן בעיני, אני חייב לומר לכם.

יוסי יונה: צורכי המשק, שינויים בשוק העבודה הגלובליים, הגדלת הפריון, יפה.

יוסי יונה: בכל הדיון הזה מה לא הוזכר, יקירתי מירב?

מירב בן ארי: אנשים.

יעקב מרגי: התלמיד.

יוסי יונה: הילד.

יהודית ברוניצקי: גם הילדה.

יעקב מרגי: יוסי עקבי.

יוסי יונה: הילד.

יוסי יונה: "איפה הילד", שמה של להקת הרוק הידועה.

יוסי יונה: איפה הילד?

יוסי יונה: מה שאני רוצה לומר, כשאנחנו חושבים גם על החינוך הטכנולוגי אנחנו רוצים לשים בראש ובראשונה את הילד, הילדה במרכז.

פזית שרון: הזכרתי, חלומו של ילד.

יוסי יונה: זאת הנקודה החשובה ביותר.

יוסי יונה: מדוע, אדוני?

יוסי יונה: משום שאנחנו באים עם רגישויות מסוימות, כמו קאטו הזקן אנחנו חוזרים על אותה מנטרה, שהחשש שמא צורכי המשק בסופו של דבר יתעלמו מצורכי הילד והילדה.

יוסי יונה: כלומר, שצורכי המשק יהיו כל כך נוקשים וחד-ממדיים שהם בוא נאמר, שאופן הפריסה לדוגמה, אדוני, בבתי הספר השונים - - -

יעקב מרגי: לא הגענו לשם.

יוסי יונה: לא הגענו לשם, נכון, שתהיה להם איזושהי הטיה סוציו-אקונומית.

יעקב מרגי: הסללה אתה רוצה לומר, מה שהיה בעבר.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש, הנה, אנחנו יכולים להתכנס לתוך אותה הבעיה המסורתית שמאפיינת את שוק העבודה ואת מערכת החינוך בישראל, וזו ההסללה.

יוסי יונה: לכן החשש שאני מעלה, גם כאשר דיברו נציגי משרד החינוך – ובאמת הדיבור מבחינתי הוא כן, והכוונות טובות – האמירה היא: אנחנו מכניסים את החינוך הטכנולוגי בכלל המערכת, ואנחנו שואפים למצב כזה שתהיה הלימה בין הצרכים, נטיות הלב והיכולות של הילד, של הילדה, ובוא נאמר, הקצאת מסלולי חינוך לילדים הללו.

יוסי יונה: אבל קיים החשש שזה לא מה שיהיה.

יוסי יונה: מה שהיה זה מה שיהיה.

יוסי יונה: זאת אומרת, הייתי רוצה לראות שהפריסה של החינוך הטכנולוגי תהיה באופן רנדומלי על כל הרמות שלה בכל בתי הספר בארץ.

יוסי יונה: היה ואנחנו לא נראה את זה, כאשר אנחנו נראה מצב שבו שוב יהיו מסלולים, נכנה אותם טכנולוגיים, עתירי ידע, ובסופו של דבר גם עתירי הכנסה, והם יהיו מרוכזים בבתי ספר שבשכונות או בערים אמידות, אז אנחנו שוב חוזרים על אותה הטעות ההיסטורית שעשינו.

יוסי יונה: זה, אם כן, שתי נקודות מרכזיות.

יוסי יונה: נקודה שלישית צוינה כאן גם על-ידי חברי פורר וגם על-ידי יושב-ראש הוועדה.

יוסי יונה: אין שום היגיון בכך, זה בעצם משקף או מהדהד את אותה בעיה, שחינוך מקצועי יהיה במשרד העבודה, חד-משמעית.

יוסי יונה: מדוע?

יוסי יונה: כי כאן שוב עולה החשש והחשד, שמה?

יוסי יונה: ההיבט הפדגוגי, התפתחותו של הילד, מימושו העצמי של הילד תלך לאיבוד, והוא יהיה כפוף לשיקולים של שוק העבודה.

יוסי יונה: חינוך מקצועי זה גם חינוך, ואותו צריך להעביר למערכת החינוך.

יוסי יונה: כל הילדים, גם אם בסופו של דבר ינותבו למסלול כזה או אחר, צריכה להיות דאגה וצריכים להיות תנאים אופטימליים, שבסופו של יום היה והילד מגיע למסגרת מקצועית הרי שהיא משקפת את היכולות, את הנטיות ואת הרצונות שלו, ומכבדת את העיקרון המאוד מאוד חשוב של המימוש העצמי של כל ילדה וילד.

יוסי יונה: לכן, חשוב ביותר – דיברת על אגו, אני לא יודע על הסיפור של אגו, אני אומר באופן חד-משמעי – אנחנו צריכים לפעול שכל מסגרות החינוך תהיינה בתוך מערכת החינוך, ולא רק העניין הזה של הבעיה של הכפילויות ואי-ההתאמה, אדוני, שאתה ציינת, כי הבעיה אפילו גדולה יותר כפי שאני מבקש להציע.

יוסי יונה: אדרבה, כאשר חינוך מקצועי יהיה במשרד העבודה בלבד, אז אני יכול לומר לכם בחשש מאוד מאוד גדול שטובתו של הילד היא לא עומדת בפני האנשים שמעניקים את החינוך הזה.

יוסי יונה: לכן, שוב אני חוזר ואומר, נקודת המוצא צריכה להיות טובתו של הילד.

יוסי יונה: בוודאי ששיקולים, גברתי, של התעשייה הישראלית אינם זרים לי, ואני חושב שנכון לציין זאת.

יוסי יונה: אבל ביחסי כפיפות צורכי המשק הם כפופים למימוש העצמי של כל ילדה וילד, ואין לראות את הילד כאילו הוא בסופו של יום איזשהו אינסטרומנט כדי להביא לגידול בפריון העבודה של המשק או של הצרכים של המשק.

יוסי יונה: אז אני רוצה לדבר בראש ובראשונה, אדוני היושב-ראש, על הצרכים ועל המימוש העצמי של כל ילדה וילד.

יוסי יונה: אני חושש שבאופן שבו הדיון מתקיים אנחנו שוב יכולים לעמוד בפני אותה סיטואציה שבה הילד יישכח וצורכי המשק הם אלה שיקבלו את הביטוי בסופו של יום.

יוסי יונה: וכך נגיע לבעיה שציינת, אדוני, ותודה על ההנחיה, שאנחנו נגיע לאותה בעיה כאובה שמאפיינת את שוק העבודה הישראלי ואת מערכת החינוך בכללותה, וזאת ההסללה על בסיס סוציו-אקונומי.

יוסי יונה: אני מבקש להביע את החשש שלי מפני התפתחות שכזו, אבל לא רק להביע אותה.

יעקב מרגי: ומי שלא מכיר את העמדה של חבר הכנסת יוסי יונה בסוגיה הזו, שיכנס לדברי הימים של הוועדה כמעט בכל נושא שלה.

יוסי יונה: קאטו הזקן.

יוסי יונה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מירב, שדחתה נסיעה, וזכינו בה היום.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, אל דאגה, מחר אני אצטרף.

יעקב מרגי: לא מסע בילויים, מסע בפולין.

מירב בן ארי: למצעד החיים בפולין, אל דאגה, אני לא עוזבת את הבת שלי - - -

יעקב מרגי: הייתי שם פעמיים.

יעקב מרגי: מי שלא עשה את זה עדיין כבוגר חייב לעשות זאת.

יעקב מרגי: כבוגר.

יעקב מרגי: יש לי דעה על התלמידים.

מירב בן ארי: קודם כול תודה על הדיון הזה.

מירב בן ארי: יש לי שני דברים להגיד.

מירב בן ארי: אחד, קודם כול הקשבתי גם ליוסי, ואני מסכימה עם כל מה שאתה אומר, טובת הילד צריכה להיות כאן בראש מעיינינו.

מירב בן ארי: אתחיל דווקא מדברים טובים, אני חושבת שיש רפורמה בהשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: כולנו דחפנו את זה.

מירב בן ארי: העניין הזה של להגיד שיש הזנחה ושכחו, זה נכון, אבל התחילה רפורמה שעובדים עליה כבר כמה זמן, קרוב לשנה וחצי-שנתיים, עובדים עליה.

מירב בן ארי: יש ביקורת, יש דברים שצריך לשנות, אבל הרפורמה בעיצומה מתחילה באמת בשנה הבאה מתוך מטרה והבנה שהזנחנו ושכחנו את המערכת שאנחנו צריכים לטפל בה.

מירב בן ארי: מבחינתי יש כאן שני דברים.

מירב בן ארי: אחד, צריך להחליט מי מטפל בזה.

מירב בן ארי: אם חבר הכנסת מרגי חושב שזה נושא שהוא בנפשו, אני חושבת שצריך לעשות ועדה משותפת שלך ביחד עם אלאלוף.

מירב בן ארי: אתה אומר שמשרדי ממשלה לא מדברים?

מירב בן ארי: יכול להיות שגם שתי הוועדות צריכות לשבת יחד, עשינו את זה בחוץ וביטחון, עשינו את זה בכלכלה, עשינו את זה בעוד מקומות.

מירב בן ארי: אני חברה גם בחינוך וגם ברווחה, אפשר לעשות ועדה משותפת לעניין הרפורמה.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שאני יושבת כאן בדיון ובמושב הקודם ישבתי בדיון אצל אלאלוף.

יעקב מרגי: אני עוזר לך, משפט.

יעקב מרגי: ההבדל בין הדיון פה לבין הדיון שם, ששם הוא יכנס לפרטים, אני לא מתכוון להיכנס לפרטי הרפורמה.

מירב בן ארי: אבל תשמע, אתה רוצה לדעת מה הולך להיות עם ההשכלה הטכנולוגית?

יעקב מרגי: ודאי.

מירב בן ארי: אז אתה צריך לשבת ביחד ולהחליט ביחד, כי גם האנשים כאן מוזמנים.

יעקב מרגי: נזמין את הנערה ונשאל את פיה.

יעקב מרגי: למה צריך ועדה משותפת?

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: אני אסביר לך למה.

תאיר איפרגן: אחר כך במינוחים - - -

יעקב מרגי: לא להפריע לחברת הכנסת.

מירב בן ארי: אני מסכימה איתם, כי יש כאן רפורמה משמעותית מהותית שהולכת לשנות את פני ההשכלה הטכנולוגית.

יעקב מרגי: את חושבת.

מירב בן ארי: אני לא חושבת, אני יודעת.

יעקב מרגי: את יודעת מה, אני חולק עלייך, כי בינתיים לא הודיעו לברון מרחוב עידו, והוא מתקדם במסלול שלו.

יעקב מרגי: הוא לא מדבר, הוא לא מתכתב בכלל עם - - -

מירב בן ארי: תקשיב, התיישבתי פה, ודבר ראשון אמרתי לך שיוכי תדבר.

מירב בן ארי: אם יש מישהו שנמצא באמת שם זה החבר'ה האלה, אבל אני אומרת שמתנהלת כאן רפורמה שלדעתי צריך כינוס אחד.

מירב בן ארי: עזוב, תחליט, לא תחליט.

מירב בן ארי: תראה, אפשר לבוא כל פעם ולהלין על זה שיש את החינוך - - -

יעקב מרגי: לא מלינים, אנחנו באנו ללמוד, אנחנו לא מלינים.

מירב בן ארי: אבל יש לך כאן שתי מערכות, אחת זאת מערכת החינוך, שיש שם באמת שיפור משמעותי מאוד, ואחת זאת מערכת העבודה והרווחה.

יעקב מרגי: תגידי, את רוצה הנדסאי א' והנדסאי ב'?

מירב בן ארי: תגיד לי, לי אתה אומר את זה?

יעקב מרגי: אני לא רוצה שיהיו שני קורסים במדינת ישראל.

מירב בן ארי: אבל אתה משכנע את המשוכנעים, הרי אני הייתי איתם.

יעקב מרגי: אז קדימה, זה הדיון.

מירב בן ארי: הרי אני הייתי עם מיכל כהן לפני שנתיים-שנתיים וחצי.

עודד פורר: ומה קרה, מירב?

עודד פורר: כלום.

מירב בן ארי: מה קרה?

מירב בן ארי: סליחה, עם כל הכבוד לך ולה, יש שר חינוך ויש שר רווחה, הם רבו ביניהם, ובסוף בהחלטה של רוה"מ זה עבר לשר העבודה.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד לנו, סליחה, אני מעריכה את הדיון כאן, אבל מצטערת, אתם לא רלוונטיים.

עודד פורר: למה לא רלוונטיים?

עודד פורר: איזו מן גישה זאת, מירב?

עודד פורר: מה לא רלוונטי?

יעקב מרגי: אבל בגישה הזו לא נקיים דיונים בכלל.

מירב בן ארי: אבל, חבר'ה, תגידו, לי אתם אומרים?

מירב בן ארי: אני חושבת שכל המערכת הזאת צריכה להיות במשרד החינוך.

יוסי יונה: בסדר.

עודד פורר: נו, בסדר גמור, אז את צריכה לפעול שזה יקרה.

מירב בן ארי: הייתי עם מיכל כהן.

אורה חכם: אבל למה המלחמה עכשיו בין המשרדים?

אורה חכם: תמשיכו הלאה.

יעקב מרגי: אורה, תודה.

מירב בן ארי: בדיוק.

מירב בן ארי: תודה רבה, אורה.

מירב בן ארי: אני לא כבר בוויכוח, חבר'ה, אני איתכם.

יעקב מרגי: אחרי הוויכוח.

מירב בן ארי: חבר'ה, הביקורת שלנו היא חשובה, חלילה, אני האחרונה שאומרת לך בוא נסגור פה.

מירב בן ארי: הקואליציה הרבה פעמים מבקרת גם יותר מדיי את המדיניות של הממשלה, הייתי שם וביקרתי, אבל אני אומרת, חבר'ה, אנחנו כבר בשתי מערכות, בואו נתקדם.

מירב בן ארי: בואו נתקדם.

יעקב מרגי: זה מה שאני עושה.

יעקב מרגי: אם אני לא אעשה את זה הם לא ידברו, שלא תתבלבלי.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: אז הבכי והנהי לא רלוונטיים כרגע.

יעקב מרגי: יש מערכת אחת שרוצה - - -

מירב בן ארי: אין מערכת אחת, מרגי, יש שתי מערכות.

יעקב מרגי: לא נתת לי לסיים.

יעקב מרגי: יש מערכת אחת שמבחינתה למחוק את המערכת השנייה.

עודד פורר: זה בדיוק כמו מעונות היום, מרגי.

מירב בן ארי: יש כאן שתי מערכות שצריכות לדעת לעבוד יחד בשביל טובת הילד שיוסי אומר, וכולם מסכימים.

יעקב מרגי: או שתבוא המדינה ותחליט שסוגרים.

מירב בן ארי: די, אנחנו כבר לא עוסקים בלמה יש שתי מערכות.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: סליחה, אמרתי שיש לי שני דברים.

עודד פורר: שתי מערכות ושני דברים.

יעקב מרגי: הודיתי לך שאנחנו לא עוסקים בזה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: בעיני הצבא, אני לא יודעת אם דיברת, אני לא יודעת אם אתה הנציג של הצבא.

יעקב מרגי: הזכרתי.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: הצבא חייב לדבר, כי בסוף החיבור בין ה-י"ג-י"ד אל המערכת של ההנדסאים יכולה בהצלחה מרובה להגיע דרכם או יכולה להיכשל בדרך אם הצבא לא מחובר.

מירב בן ארי: אתה שומע, אחד הדברים המהותיים בעיני זה חוסר – תסלח לי, יכול להיות שיפור משמעותי – ההלימה והחיבור בין הצבא לי"ג-י"ד.

מירב בן ארי: יכול להיות שאני סומכת על הצבא, אני מתנצלת בפני משרדי הממשלה, אני הכי סומכת על הצבא שעשיתם איזשהו שינוי, אבל מאוד חשוב לשמוע אותם.

יעקב מרגי: אני אומר בהומור, המזל שלנו שהצבא לא סומך עליהם, הוא רק נעזר בהם.

מירב בן ארי: שהצבא כן.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: אז אני רוצה לשמוע, כי הצבא מחבר בין התיכוניסטים - - -

יעקב מרגי: הוא נעזר בהם, הוא לוקח את המוצר הבסיסי, הנה, אני אומר לך בלי שתדבר.

יעקב מרגי: הוא מקבל מוצר בסיסי ביותר ועושה ממנו משהו.

מירב בן ארי: אבל לא כולם.

מירב בן ארי: אז בוא נשמע, כי לא כולם, כי יש חבר'ה שבדרך לא מצליחים להגיע לשיבוץ כמו שצריך בצבא.

יעקב מרגי: נכון.

מירב בן ארי: ואז את ההנדסאי פספסנו.

מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו אחד אחרון על מערכת ההשכלה הגבוהה.

מירב בן ארי: בסוף מערכת ההשכלה הגבוהה, תסלחו לי על המילה, ניזונה מאותם חבר'ה שטיפחנו או לא טיפחנו כשהיו צעירים.

מירב בן ארי: מצד שני, כשהם מגיעים למערכת ההשכלה הגבוהה, ואמרה כאן בצדק את המס' וזה חשוב, כמעט כפול, הם מגיעים עם תת-אמצעים.

מירב בן ארי: היינו, סיירנו, ראינו מעבדות כושלות, וראינו באמת חבר'ה אמביציוזיים, דיברתם על העלייה מרוסיה, דיברנו על זה שכבר אין את העלייה מרוסיה, אז המרצים הולכים ונעלמים.

מירב בן ארי: אני מקווה שאחרי זה יוכי תדבר על הבעיות.

מירב בן ארי: אבל ההשקעה בסטודנט היא סופר קריטית.

מירב בן ארי: עכשיו את תדברי על המספרים, כי יש מספרים, נכון?

מירב בן ארי: יש לכם איזשהו מס' שאתם צריכים לעמוד בו כדי לקבל את הכסף, נכון?

יעקב מרגי: נגיע לזה.

מירב בן ארי: אז צריך לדבר.

מירב בן ארי: לדעתי, הצבא הוא סופר קריטי בתהליך פה, ומערכת ההשכלה הגבוהה.

מירב בן ארי: אנחנו חייבים לשים את מה שנקרא כובד משקלנו ואת הכסף שם, כי לדעתי ההזנחה הכי גדולה הייתה שם.

מירב בן ארי: ומילה אחרונה על העניין הזה של התלמידים.

מירב בן ארי: אני מאוד מאמינה במערכת הטכנולוגית.

מירב בן ארי: אני מאמינה בה.

מירב בן ארי: אני מאמינה בה מהמקום הטוב שבה, ואני מאוד אוהבת את הפרסומות האלה, אני מתה על הפרסומות האלה שיש היום לחבר'ה עם המנהל שפותח את הדלת ונכנס, אני מתה על זה.

מירב בן ארי: אנחנו 20 שנה התייחסנו למערכת הטכנולוגית כסוג ב', כתלמידים סוג ב', וזה נזק עצום.

מירב בן ארי: כי המערכת הטכנולוגית, אם היא טובה, היא משלבת ביחד עם זה גם בגרות, אבל לדעתי זה העתיד של המשק.

מירב בן ארי: כבר אמר את זה גם עודד על הקטע של הידיים העובדות, הוא בתעשיינים, אני ב"כחול לבן", לדעתי זה העתיד, ולא רק עובדי פס הייצור, אלא אותם עובדים טכנולוגיים ברמה גבוהה שמשתכרים משכורות יפות, שבאמת באמת נותנים אלטרנטיבה, שלצערי דרך אגב, ב-20 שנה לא היו פרסומות כאלה.

מירב בן ארי: לא ראינו בכלל.

מירב בן ארי: הלכנו ושמנו את החינוך הטכנולוגי לילדים סוג ב', וזה לא נכון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יוכי, מירב נתנה לך רשות דיבור.

מירב בן ארי: כשהגעתי כבר נתתי לך.

יעקב מרגי: אבל אני לא אתן לך להרצות את כל זה, אני אשאל אותך.

מירב בן ארי: היא באה להרצות, היא צריכה להרצות.

יוכבד פנחסי אדיב: לא, להרצות אני יכולה במקום אחר.

יעקב מרגי: רגע, עוד לא קיבלת את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: אשאל כמה שאלות.

יעקב מרגי: את תדברי איתי על נתונים, תני לי מספרים.

יעקב מרגי: כמה תלמידים?

יעקב מרגי: היום כמה סטודנטים?

מירב בן ארי: להנדסה.

יעקב מרגי: להנדסאים, לא להנדסה.

טל לוטן: הנדסאים.

יעקב מרגי: אני חולם על זה שתהיה קרדיטציה במדינת ישראל להנדסאים, אבל זה לא יקרה אם יש כמה מערכות שמדברות על רמות.

יעקב מרגי: כמה סטודנטים אצלכם במכללות הטכנולוגיות בשנתונים האחרונים, המגמה, אם היא בעלייה או בירידה.

יעקב מרגי: הרפורמה הייתה איתכם, לא הייתה איתכם, שיתוף פעולה איתכם, התייעצו איתכם?

יעקב מרגי: אני טוען שמשרדי הממשלה לא חייבים.

יעקב מרגי: לי חשוב לדעת אם הם התייעצו או לא התייעצו.

יעקב מרגי: איך המערכות שלכם מתכתבות עם אותו תואר הנדסאי שמנפיק משרד החינוך?

יעקב מרגי: אם זה אותו דבר.

יעקב מרגי: איך?

יעקב מרגי: אם זה מסלול, בנוי על הנחיות אחידות, לא בנוי על הנחיות אחידות.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוכבד פנחסי אדיב: עלית על כל הנקודות שבהחלט אדבר עליהן.

יוכבד פנחסי אדיב: אז קודם כול אני בכלל לא רוצה להיכנס לתוך ענייני מריבות בין משרדים, זה לא התפקיד שלנו.

יעקב מרגי: לא.

יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מכללות טכנולוגיות מפוקחות על-ידי משרד העבודה.

יוכבד פנחסי אדיב: במערכות שלנו מתקיימים 26,000 סטודנטים, במערכת החינוך מתקיימים 6,000, 7,000?

אסף מנוחין: 7,500.

יוכבד פנחסי אדיב: 7,500.

יוכבד פנחסי אדיב: הסטודנטים אצלנו לומדים לימודים הנדסאיים טכנולוגיים.

יוכבד פנחסי אדיב: אני רוצה כאן, בכל דיון אני אומרת את זה מחדש, כי הדברים נאמרים פה, אנחנו חייבים להבדיל בין חינוך טכנולוגי לבין השכלה טכנולוגית.

יוכבד פנחסי אדיב: חינוך טכנולוגי, העולם של מערכת החינוך, ואני מסכימה איתך, צריכה לחשוף את הילד לכלל האפשרויות, מה שנקרא לקידומו העתידי.

יוכבד פנחסי אדיב: היא לא אמורה להסליל את הילד, היא לא אמורה להגיד לו מה יהיה המקצוע שלו בעוד שלוש שנים, כי יש צבא ויש שירות לאומי ויש נסיעה לחו"ל.

יוכבד פנחסי אדיב: כולנו מכירים את הילדים שלנו, שזה לוקח להם חמש-שש-שבע שנים עד שהם מגיעים לתחום שלהם.

יוכבד פנחסי אדיב: ולכן חשוב שבמערכת החינוך חשוב מאוד יהיו לימודים טכנולוגיים מכל הסוגים כדי לחשוף את זה.

יעקב מרגי: יהיה פרק מיוחד על החינוך הטכנולוגי, זה לא הדיון.

יוכבד פנחסי אדיב: נכון.

יוכבד פנחסי אדיב: ולכן התפקיד שלנו כרגע, כמו שהגדרת אותו, לדון בהשכלה טכנולוגית.

יוכבד פנחסי אדיב: כשאנחנו מדברים על השכלה טכנולוגית אנחנו מתחילים מהעולם של י"ג-י"ד.

יוכבד פנחסי אדיב: בכוונה אמרתי י"ג-י"ד, כי זה י"ג-י"ד במשרד החינוך, וזה שנתיים אצלנו.

יעקב מרגי: ואצלכם זה כולל מבוגרים.

יוכבד פנחסי אדיב: בדיוק.

יוכבד פנחסי אדיב: זה שנתיים אצלנו, זה איכשהו הולם את תקופת הלימודים.

יוכבד פנחסי אדיב: כשאנחנו מסתכלים על י"ג-י"ד בעולם של מערכת החינוך, אל החבר'ה שבדרך כלל מנווטים בצבא – אני יודעת לפחות מהצבא שבצבא יש כרגע גם עניין של מה שנקרא קיצור שנות השירות, ולכן הוא קצת עוד יותר מגביל את העולם של כמה נכנסים לתוך המערכות שלו.

יוכבד פנחסי אדיב: ושתים, יש עובדה בשטח שיש 6,000 סטודנטים מול 26,000 סטודנטים שבוחרים את ההשכלה הטכנולוגית, וזה אחרי מה שנקרא תום השירות הצבאי, הם בוחרים את זה מתוך מקצוע לחיים, ומתוך כוונה לעבוד בתחום.

יעקב מרגי: שאלה, מנוחין אסף, מה שלא שאלתי קודם.

יעקב מרגי: י"ג-י"ד של משרד החינוך, איפה הוא מתקיים?

אסף מנוחין: בכל בית ספר שנמצא ראוי ומעוניין בכך.

אסף מנוחין: אז יש לנו מקומות שיש כיתות - - -

יעקב מרגי: הגדרה פיצוץ.

אסף מנוחין: זה בכוונה, אנחנו מאמינים - - -

יעקב מרגי: תמקד אותו, אני לא יכול בעולם מופשט.

עודד פורר: להשוואה, וכמה עולה חלופה מיידית?

יעקב מרגי: קשה לי בעולם מופשט, אני חייב להבין.

אסף מנוחין: אז אני אסביר את זה.

אורה חכם: תגיד, נו.

יוסי יונה: איפה?

אסף מנוחין: אחד הדברים שאנחנו לא מתחברים לרפורמה זה בדיוק זה.

אסף מנוחין: אם בבית ספר יש מגמה טובה - - -

יעקב מרגי: יוכי, אני חוזר אלייך, אני חייב את זה באמצע.

אסף מנוחין: מגמה טובה בחשמל, ויש שם צוות, מעבדות יש כי אנחנו מציידים, אבל יש מגמה טובה ויש צוות הוראה טוב, אנחנו מאפשרים לפתוח י"ג.

אסף מנוחין: יש בית ספר עם כיתת י"ג-י"ד בחשמל.

אסף מנוחין: יכולה להיות מכללה אזורית שיש בה כמה מגמות, אנחנו מאפשרים את זה.

אסף מנוחין: עצם זה שבכל בית ספר שיכול ורוצה יש אפשרות לי"ג-י"ד, ואנחנו רואים פתיחה יותר ויותר, זה מחזק את החינוך הטכנולוגי, כי ברגע שיש כיתת י"ג-י"ד - - -

יעקב מרגי: אני איתך, אני מסכים איתך, רצף חינוכי וסביבתי, הכול אם יש מעבדות ראויות וצוות ראוי, אני מקווה שתתגברו סוף סוף במדינת ישראל על מרצים ומורים למקצועות האלה כמו שצריך.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אל תנסו לאתגר אותי בנתונים שאני מביא לכם, כי הלוואי ו-.

יעקב מרגי: אתה אומר שזה מתקיים.

יעקב מרגי: יש לכם מציאות שגם נעזרתם במקומות שאין, השתמשתם?

יעקב מרגי: קניתם שירותים מהמכללות הטכנולוגיות?

אסף מנוחין: לא.

אסף מנוחין: יש מצב שבמכללות טכנולוגיות גדולות, למשל ב"אורט סינגאלובסקי" או ב"קריית ביאליק", במכללת כנרת, במס' מקומות פתחנו כיתות בפיקוח משרד החינוך.

יעקב מרגי: הבנתי.

אסף מנוחין: כלומר, מנצלים את השימוש אבל מאפשרים שם מסלול בפיקוחנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אם אני הייתי לא הייתי נותן לכם את השירות הזה, אבל לא משנה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוכבד פנחסי אדיב: בדיוק רציתי לגעת בנקודה הזו.

יוכבד פנחסי אדיב: דיברנו על 26,000 סטודנטים, 7,500 סטודנטים.

יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מנהלים 30 מכללות.

יוכבד פנחסי אדיב: 26,000 סטודנטים יושבים ב-30 מכללות.

יוכבד פנחסי אדיב: כשאנחנו מסתכלים על השכלה טכנולוגית אנחנו מסתכלים על איזושהי השכלה שהיא הרבה יותר גבוהה ממה שנקרא, לא יעזור, בית ספר תיכון.

יוכבד פנחסי אדיב: חלק מהמכללות שלנו סמוכות אקדמיה, חלק מהמכללות שלנו הן מכללות עצמאיות.

יוכבד פנחסי אדיב: מה שאסף אומר, הוא אומר נכון.

יוכבד פנחסי אדיב: הוא אומר, תשמעו, את ה-6,000, 7,500 סטודנטים האלה אנחנו מפזרים ב-150 בתי ספר.

אסף מנוחין: 180.

יוכבד פנחסי אדיב: 150, 180, מה שתגיד.

יוכבד פנחסי אדיב: כשאני קיוויתי למה שתעשה הרפורמה כשהיא תיגע בגדול בתוך הפצע הזה, היא הייתה אמורה להגיד: רגע, איך אני מסתכל על כלל המערכת הזאת, שעוד פעם, אני קוראת לה לימודי הנדסאים וטכנאים.

יוכבד פנחסי אדיב: אני לא נוגעת בחינוך טכנולוגי, אלא רק בבוגר יותר.

יוכבד פנחסי אדיב: אז שימו לב מה קרה, יש לנו 30 מכללות, 26,000 סטודנטים, כל סטודנט מקבל כ-8,000 עד 10,000 שקל, מערכת מוזנחת, בהחלט מערכת שלא טופלה שנים.

יוכבד פנחסי אדיב: והנה, עכשיו בעקבות הרפורמה – וכן, התייעצו עימנו, לא קיבלנו את הכול, אבל התחלנו דרך.

יוכבד פנחסי אדיב: אני חייבת לציין שהתחלנו דרך, ושמנו לב שבמהלך השנים האחרונות יש איזושהי חבירה או הבנה של התהליך שחייב להתקיים.

יוסי יונה: סליחה, את יכולה רק לציין את הנקודה הזאת של הכסף?

יוסי יונה: של ה-8,000 שקל שציינת, המדינה?

תאיר איפרגן: תעריף לסטודנט שהמדינה מתקצבת.

יעקב מרגי: המדינה.

תאיר איפרגן: זה עולה מ-10,000 ברפורמה ל-19,500 לכל שנה.

יעקב מרגי: מוגבל בכמה סטודנטים?

תאיר איפרגן: זאת הבעיה.

יוכבד פנחסי אדיב: זאת הבעיה.

יעקב מרגי: אז למה כשמציגים לא אומרים את זה?

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: אבל אני אמרתי את זה.

יעקב מרגי: למזלי הייתי חבר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כשמירב לא חשבה להיות חברת כנסת, בקריסה הטוטלית של המכללות הטכנולוגיות שכמעט נסגרו בשביתה הגדולה, אם יוכי זוכרת, וכמה שעות היא שרפה לי.

יעקב מרגי: אבל מזלי, אז אני שואל.

יעקב מרגי: כשאומרים נציגים של המדינה ומציגים שבקצה הרפורמה אחרי ארבע שנים מ-2019 – שזה חמש שנים מהיום, כי בינתיים חיים, אין איזו הפסקת חיים או הקפאה – יהיה 19,000, לכמה?

יעקב מרגי: יוכי, תמשיכי.

יוכבד פנחסי אדיב: בוא נגיד את המספר.

יעקב מרגי: תאמרי.

יוכבד פנחסי אדיב: 17,500 סטודנטים.

יוכבד פנחסי אדיב: ביקשתי 15,000 מדופלמים, רק 17,500 סטודנטים יזכו ל-19,500.

יוכבד פנחסי אדיב: זאת אומרת, זה תעריף שנכון להיום, והיה פה משרד החינוך, בואו לא נסרבל.

יוסי יונה: לשנה אחת?

יוסי יונה: לכמה זמן?

יוסי יונה: לכמה שנים?

טל לוטן: לשנתיים.

תאיר איפרגן: שנתיים.

יוכבד פנחסי אדיב: מה שאני מסבירה, שה-19,500 היום כבר קיים במשרד החינוך.

עודד פורר: אז למה אין כל כך הרבה סטודנטים?

עודד פורר: למה אין מספיק?

יוכבד פנחסי אדיב: תכף אגע גם בנקודה הזו.

יוכבד פנחסי אדיב: יש היום 26,000, דיברנו על 26,000.

יוכבד פנחסי אדיב: תכף נראה למה, ניכנס לעניין של מיתוג, ניכנס לעניין של הרבה מאוד דברים, אבל גם יש לנו פתרון.

יעקב מרגי: יש לך גם מיתוג ונכנס שחקן נוסף למגרש בעשור האחרון.

מירב בן ארי: מי?

יעקב מרגי: הוא מואץ, משרד החינוך, בהליך מואץ שהוא לוקח.

יעקב מרגי: הוא לוקח מהפוטנציאל, אל תזלזלי בו.

יוכבד פנחסי אדיב: לא, חס וחלילה.

קריאה: היא האחרונה שמזלזלת.

קריאות: - - -

יוכבד פנחסי אדיב: זה אצלו בידיים בתוך בתי הספר.

מאיר ביטון: הוא לא לוקח, זה אצלו בידיים.

מאיר ביטון: הוא לא צריך להביא אותם, אין לו שיווק, הם אצלו בכיתה, מפה לפה.

יעקב מרגי: סליחה, תודה.

יעקב מרגי: יוכי עכשיו מדברת.

יוכבד פנחסי אדיב: ועכשיו ניגע בנקודה שלדעתי פה היא הכי חשובה.

יוכבד פנחסי אדיב: חברים, אחוזי השמה.

יוכבד פנחסי אדיב: החבר'ה שלומדים השכלה טכנולוגית אצל הבוגרים, אחוז ההשמה שלהם הוא מהגבוה ביותר, הוא 80% עובדים במקצוע שבו הם למדו.

יוכבד פנחסי אדיב: יש מחקרים, תאיר הצביעה, הראתה אותם גם למועצה, אנחנו מכירים את הנתונים, החבר'ה עובדים עם המקצוע שבו הם למדו.

אריה אשד: לא בכל המקצועות.

יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אני לא יודע מי הדובר, הפרוטוקול ודאי גם לא ראה אותך, אני עוד ראיתי אותך.

יעקב מרגי: אתה רשום לרשות דיבור?

אריה אשד: כן.

יעקב מרגי: תודה.

יוכבד פנחסי אדיב: בוא נדבר על העובדות, זה לא לכל האנשים, זה גם תלוי בפרופיל של הבן-אדם, זה הכול תלוי.

יוכבד פנחסי אדיב: בואו, נשווה את עצמנו רגע - - - .

יוכבד פנחסי אדיב: זאת גם שאלה אחרת.

יעקב מרגי: יוכי, אין לנו הרבה זמן, לכן תסכמי.

יוכבד פנחסי אדיב: בדיוק.

יוכבד פנחסי אדיב: זאת גם שאלה אחרת, ואנחנו ניגע בה – שלוש דקות ואני מסיימת – שאתם צריכים לשאול אותה.

יוכבד פנחסי אדיב: כמה באמת אומרים י"ג-י"ד, כמה באמת מושמים גם מתוך המערכת הזאת?

יוכבד פנחסי אדיב: זאת שאלה אחרת.

יוכבד פנחסי אדיב: לא לענות, לא עוסקים בזה.

יוכבד פנחסי אדיב: אצלנו מה שאנחנו אומרים לכם, שהכוח למשק והפריון שאתם מדברים עליו מתקיים במכללות הטכנולוגיות, ופה, כמו שאומרת מירב, אנחנו צריכים לשים את העוגה, פה אנחנו צריכים לשים את הכסף, בלי להיכנס לשום תהליך אחר.

יעקב מרגי: שאלתי שאלה.

יעקב מרגי: תוכנית הלימודים שלך של משרד החינוך מתכתבת?

יוכבד פנחסי אדיב: היא לא זהה.

יוכבד פנחסי אדיב: במועצה יש ועדות פדגוגיות שאמורות לסנכרן.

יוכבד פנחסי אדיב: אני חייבת לציין עוד דבר אחד.

יוכבד פנחסי אדיב: אצלנו המרצים, עם כל הקושי שבדבר, שמרצים עוזבים אותנו והשכר שלהם לא נאות, הבנתם את המספרים, המרצים אצלנו הם בעיקר מרצים שמגיעים מהתעשייה.

יוכבד פנחסי אדיב: אני מנהלת מכללה, אני מעסיקה מרצים שבבוקר בתעשייה, בערב באים אליי.

יוכבד פנחסי אדיב: למה?

יוכבד פנחסי אדיב: כי אחרת הוא לא יביא לי את הדברים הכי אטרקטיביים בשוק.

יוכבד פנחסי אדיב: המריבות שלי עם מט"י, עם הרגולטור שלי, תני לי לתת את הקורסים שאני חושבת, כי אני עובדת הרבה יותר מהר אולי מרגולציה שיש לה איזשהו קצב משלה.

יוכבד פנחסי אדיב: ולכן חלק מהרפורמה עמד על כך ש-25% מתוכנית הלימודים גם תינתן למכללות הטכנולוגיות להחליט, וזה בסדר.

יוכבד פנחסי אדיב: הרפורמה לא מושלמת.

יוכבד פנחסי אדיב: אני רק אענה לדבר אחד שמאוד מאוד חשוב לנו.

יוכבד פנחסי אדיב: איך אנחנו מביאים עוד סטודנטים?

יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו רוצים להגדיל פריון, אל תשכחו, אנחנו מקבלים חבר'ה - - -

יעקב מרגי: אני חייב לומר משפט.

יעקב מרגי: אם מישהו חושב שמישהו קם בבוקר והחליט שהוא עם, בקטע של הרפורמה פשוט דרשו כסף.

יעקב מרגי: דרשו כסף, באה המדינה ואמרה: בואו נעשה רפורמה.

יעקב מרגי: זה לא איזה מישהו שאמר עכשיו בואו נעשה שינוי כולל, יסודי.

יעקב מרגי: על הדרך, זה לא נולד משם.

יעקב מרגי: שתביני, מירב, באת לתוך תהליך.

יעקב מרגי: פשוט באו מהמכללות ואמרו: כסף, כסף, כסף, המדינה אמרה רפורמה.

קריאות: - - -

יוכבד פנחסי אדיב: לא, גם אמרנו שינוי, לא רק כסף.

מירב בן ארי: הם אמרו גם שינוי, הם רצו שינוי מהותי.

יעקב מרגי: הלאה.

יעקב מרגי: אני אתן לכם.

יעקב מרגי: יוכי, לסכם.

יוכבד פנחסי אדיב: עוד שתי דקות וסיימתי.

יעקב מרגי: בדקה, לא שתי דקות.

יוכבד פנחסי אדיב: אל תשכחו את זה, מקבלים חבר'ה שהם בעלי מה שנקרא בגרות פחותה, אנחנו מקבלים אותם מתוך מערכות החינוך, כשל, הייתה בעיה, מה שתגידו, אבל הוא כשל באותה נקודת זמן, והוא לא תמיד עם תעודת הבגרות.

יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו בעצם מעבירים אותו לעולם ההשכלתי ולהשמה, כמו שאמרנו, אז בואו נשים את זה גם על השולחן.

יוכבד פנחסי אדיב: רק דבר אחד חשוב לי שגם התחייבתי עליו.

יוכבד פנחסי אדיב: הנקודה של איך אנחנו סוחפים עוד ועוד אנשים.

יוכבד פנחסי אדיב: ההצעה שלנו הייתה, ואני אשים אותה על השולחן, פעם אחת – אין כאן את מערכת ההשכלה הגבוהה – הנדסאי הוא תואר ברמת השעות שלו וברמת הידע גבוה מאוד לתואר ראשון.

עודד פורר: מתקדם לכל דבר ועניין.

יוכבד פנחסי אדיב: הקרדיטציה לעולם של הנדסה מחויבת להיות מעבר ל-30 נקודות זכות.

יוכבד פנחסי אדיב: והדבר השני שנכנסנו, שנה שלישית במכללות הטכנולוגיות שיוכלו לתת דרך מואצת להנדסאים ולטכנאים, תואר שווה ערך לתואר אקדמי.

יוכבד פנחסי אדיב: מה שהדבר הזה יעשה הוא יסחוף חבר'ה צעירים שיגידו: אה, אני לא לומד תואר - - - אלא בהשכלה.

יעקב מרגי: אין בעיה, הנה, אני אומר לך, תקשיבי, באותו רגע יתחילו הצרות לך, את יודעת למה?

יוכבד פנחסי אדיב: לא.

יעקב מרגי: יבוא המל"ג שלא עושה הרבה במדינה

מרב אברהמי: המל"ג פה.

יוכבד פנחסי אדיב: פה.

יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו רוצים פה.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: הנה, את שומעת את הביקורת שלי במקור, שלא עושה הרבה מעבר להגבלה.

עודד פורר: לא נכון, הוא עושה רגולציה.

יעקב מרגי: רגע, רק רגולציה.

מרב אברהמי: שווה ערך.

יעקב מרגי: אמרתי שאני לא אומר שהוא לא עושה כלום, אמרתי שהוא לא עושה הרבה.

יעקב מרגי: זה תואר אקדמי, אתם על המגרש שלי.

יעקב מרגי: אנחנו עוד מלקקים את הפצעים, ועדיין עם המכללות ואיחוד המכללות והצרות, תחכי עם זה.

אורה חכם: יש לי פתרון.

יעקב מרגי: אני לא יודע עד איפה.

יעקב מרגי: נתחיל עם הקרדיטציה שמתבקשת וצודקת והוגנת, צריך לתת אותה בצורה נאותה, זה כן.

מרב אברהמי: המל"ג בחנה את הדברים.

יעקב מרגי: אתן לך את רשות הדיבור בזמנך.

מרב אברהמי: בסדר גמור.

יעקב מרגי: תודה, יוכי.

יעקב מרגי: יהודית, בבקשה.

יהודית ברוניצקי: אם זה אני, מוכרת כדיתה, אבל שמי יהודית.

יהודית ברוניצקי: אני נושאת בשני תפקידים רלוונטיים, האחד, אני יושבת-ראש הפורום הציבורי להשכלה טכנולוגית.

קריאה: - - -

יעקב מרגי: היא לא כתבה שהיא פרופ'.

יהודית ברוניצקי: אני לא אקדמית בכלל.

יעקב מרגי: מישהו העיר לי.

יעקב מרגי: בבקשה.

אורה חכם: היא בשבילי רמה, אז היא פרופ'.

יהודית ברוניצקי: אני לא אקדמית בכלל.

יהודית ברוניצקי: הייתי מנכ"ל של חברה ישראלית שנקראת "אורמת", חברה טכנולוגיות, והיום אני עוסקת בהתנדבות בנושאים של השכלה טכנולוגית, אז זה כובע אחד.

יהודית ברוניצקי: וכובע אחר, הייתי בחצי שנה האחרונה יושבת-ראש של ועדת הון אנושי והכשרה טכנולוגית שהוקמה על-ידי שר העבודה, ודנה בדיוק בנושאים שעליהם אנחנו מדברים.

עודד פורר: ואומרים לי גם שאת כלת פרס ישראל.

אורה חכם: נכון.

יהודית ברוניצקי: גם כלת פרס ישראל.

יעקב מרגי: בימים כאלה צריך.

יעקב מרגי: אם הייתה משואה, אז ספק אם הייתי מזכיר את זה היום.

עודד פורר: אבל היא לא נאמה בטקס הפרס.

יעקב מרגי: הלאה.

יהודית ברוניצקי: בניסיון שלי ובחיים שלי יש לי בעצם נגיעה בכל הנושאים שהוזכרו כאן, אבל אני אדבר בזמן שיש לי - - -

יעקב מרגי: ודעתך נוחה מאיך שזה מתנהל?

יעקב מרגי: מהסוגיות שהעלינו?

יהודית ברוניצקי: ממש לא.

יהודית ברוניצקי: לא מהסוגיות שהעליתם.

יעקב מרגי: לא שהעלינו, איך שזה מתנהל.

יהודית ברוניצקי: מאיך שהן מתנהלות, בוודאי.

יהודית ברוניצקי: אבל אני לא אכנס לנושא החינוך המקצועי, למרות שיש לי הרבה מה להגיד עליו, אלא אני אתמקד - -

יעקב מרגי: אנחנו בהשכלה הטכנולוגית.

יהודית ברוניצקי: - - ברפורמה בהשכלה הטכנולוגית, מכיוון שפה אנחנו נמצאים בשעת כושר אחרי עבודה של שנתיים-שלוש בשביל להגיע עד החלטת הממשלה שהתקבלה בינואר.

יהודית ברוניצקי: אישית יהיה לי חבל מאוד אם זה יתפספס בגלל מה שנראה כאי-הסכמה בין משרד העבודה ומשרד החינוך על הרכב הוועדה או מועצת ההנדסאים והטכנאים המשודרגת.

יהודית ברוניצקי: טל מנתה יפה ובפירוט את התפקידים של המועצה הזאת – אני לא רוצה להיות סקפטית ולהגיד אם היא תקום – אבל כאשר היא תקום בהרכב שהיא צריכה להיות - - -

יעקב מרגי: המנדט שלה מייעצת בלבד, היא לא פדגוגית.

יהודית ברוניצקי: אנחנו רוצים לשנות.

טל לוטן: רוצים לשנות את הזכויות שלה.

תאיר איפרגן: בתזכיר נתנו סמכויות.

יהודית ברוניצקי: אנחנו רוצים לשנות את מנדט הוועדה.

יהודית ברוניצקי: בתזכיר המוצע יש כבר שינוי של מנדט הוועדה.

טל לוטן: ועדה מחליטה.

יהודית ברוניצקי: אנחנו רוצים שזאת תהיה ועדה מחליטה.

יהודית ברוניצקי: אנחנו רואים לה סמכויות עוד יותר רחבות, אבל כנראה בשלב שני, כמו שטל אמרה, מין מועצת מנהלים על ההשכלה הטכנולוגית.

יהודית ברוניצקי: זאת אומרת, גוף שמנחה מדיניות, קובע אסטרטגיה, קובע כיוונים, ומפקח על הביצוע, כך אנחנו רואים את המועצה הזאת.

יהודית ברוניצקי: ואם היום המכשול ביישום הרפורמה - - -

יעקב מרגי: המל"ג, יש איזו מועצה שרצה בעקבותיכם.

יהודית ברוניצקי: לא, בגלל שזה לא ות"ת.

יעקב מרגי: בסדר, אמרתי.

יהודית ברוניצקי: אבל אני אומרת שזה לא ות"ת.

יעקב מרגי: היא לא מתקצבת.

יהודית ברוניצקי: בראייה שלנו היא לא מטפלת בתקציבים, ולכן כוחה אומנם חלש יותר, אבל לעומת זאת בפדגוגיה, ברגולציה, בכיוונים, באסטרטגיה, אנחנו רואים לה תפקיד חשוב מאוד.

יהודית ברוניצקי: זה מה שחשוב שיצא לדרך.

יהודית ברוניצקי: ואם מהוועדה הזאת תצא קריאה למשרד החינוך ולמשרד העבודה להסכים על נושא המועצה, אז הרפורמה תוכל לצאת לדרך, לא בטוח שהיא תעבור.

יעקב מרגי: אני יכול להציע להם כמנהג הסוחרים, אולי זאת ההזדמנות, תקבלו את המועצה, תשחררו להם את מעונות היום, נתחיל מגיל הרך, מי שהבין.

יעקב מרגי: מי שלא הבין נסביר לו את זה בהמשך.

יעקב מרגי: בבקשה.

קריאה: הלוואי.

יהודית ברוניצקי: שתי נקודות שלא אעמיק בהן, אבל רק אזכיר אותן.

יהודית ברוניצקי: אם אתם נכנסים לתוכנית, אדוני היושב-ראש, של ישיבות רחבות יותר בנושא, אז להכניס לסדר-היום גם מה חשוב שיטופל בעתיד.

יהודית ברוניצקי: זאת אומרת, אנחנו מדברים על הרפורמה שמטפלת בכאבי ההווה, אבל אי-אפשר להתעלם ממה שחשוב שיטופל בעתיד.

יהודית ברוניצקי: אני חושבת שזה תפקיד של הוועדה הזו, למידה לאורך החיים, איך משלבים אותה בתוך המכללות, כשמדובר במכללות טכנולוגיות, איך משלבים אותה במוסדות אחרים שיטפלו בזה.

יהודית ברוניצקי: אני חושבת שזה נושא.

יהודית ברוניצקי: זה לא הנושא של היום, אבל חשוב שהוא יטופל.

יהודית ברוניצקי: רק הערה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יהודית ברוניצקי: אין מתח בין צורכי המשק וצורכי הפרט.

יוסי יונה: בטח שיש.

יעקב מרגי: יש.

יהודית ברוניצקי: אין מתח.

יוסי יונה: מה אין מתח?

יהודית ברוניצקי: אין מתח.

יעקב מרגי: לא חייב שיהיה, אבל יכול להיות.

יוסי יונה: גברתי, את מתעלמת מכתיבה סוציולוגית של מיטב הסוציולוגים בעולם וגם בישראל על קיומו של המתח.

יוסי יונה: המטרה שלנו היא לא להגיד שאין מתח, אלא לעשות את המיטב כדי לצמצם את המתח.

יעקב מרגי: תקשיבי, חבר הכנסת מאיר כהן שהיה מנהל בית ספר תיכון וראש עיר וגם שר בממשלה, אם התוכנית של המדינה עליו הייתה מצליחה הוא היה היום מסגר.

יעקב מרגי: אחותו שהיא ד"ר למשהו בשפה האנגלית הייתה אולי ספרית.

יהודית ברוניצקי: אבל אני לא מדברת על הטעויות שנעשו בשנות השישים, אני מדברת על היום, אנחנו בעולם אחר.

יעקב מרגי: נכון, זה לא אותו דבר.

יוסי יונה: תאמיני לי שאני איתך.

עודד פורר: היום אחת הטעויות היא שאנחנו מסלילים הרבה מאוד אנשים להיות משפטנים - - - מדע המדינה.

יעקב מרגי: גברתי, אני באמת מאוד מעריך את האישיות שלך ואת הכוונות הטובות שלך, אבל כשכותבים תוכנית וכשמבקרים וכשיוצרים רפורמה צריך לחשוב על הכול.

יהודית ברוניצקי: בהחלט, אבל צריך לחשוב על הפרט.

טל לוטן: בשביל זה מדברים על חינוך טכנולוגי מתקדם, רלוונטי.

קריאות: - - -

יעקב מרגי: תודה, רבותי.

יוסי יונה: סליחה, אדוני, אני יכול הערה?

יעקב מרגי: הערה.

יוסי יונה: גדולי הפילוסופים שלנו, שעסקו בתחום החינוך ברמה הפילוסופית לפני שהגענו לפרקטיקה, מדברים על המתח המאוד קיים בין סוציאליזציה בחינוך לבין אינדיבידואציה.

יוסי יונה: זה מתח אינהרנטי בין הצרכים של המשק לבין הצרכים של היחיד.

יוסי יונה: אנחנו במדינה מתוקנת צריכים להבין את המתח האינהרנטי הזה ולפעול כדי לצמצם אותו ולפוגג אותו.

יוסי יונה: היה מתח, יש מתח, תמיד יהיה מתח.

יוסי יונה: אנחנו נדרשים לפעול ככה שהמתח הזה יצומצם.

יוסי יונה: והלוואי, בחברה אוטופית ייעלם.

יעקב מרגי: פורום כפרי הנוער, בבקשה.

רוני אייריש מלכאי: שלום, בוקר טוב לכולם, אני המנכ"לית החדשה של הפורום הציבורי לכפרי הנוער והפנימיות בישראל.

יעקב מרגי: אם אני לא טועה מחר זה היום ה-100, כבר לא חדשה.

רוני אייריש מלכאי: תהיתי אם אפשר לקרוא לזה עדיין חדשה, ואני כן, אני ארבעה חודשים בתפקיד, זה עדיין חדשה.

יעקב מרגי: אבל עברת את ה-100.

רוני אייריש מלכאי: כן.

רוני אייריש מלכאי: בכל מקרה, מה שהפורום הציבורי עושה, הוא מקדם בעצם את כל נושא הילדים והנוער בכפרי הנוער בכל מיני תחומים, שאחד מהם הוא גם החינוך הטכנולוגי.

רוני אייריש מלכאי: אם יורשה לי להשאיל מפרופ' יוסי יונה את הביטוי שהוא השתמש בו "איפה הילד", אז אני באמת רוצה לשאול.

רוני אייריש מלכאי: אתם מדברים כאן על רפורמה מאוד גדולה וחשובה, ואנחנו בעד הרפורמה הזאת, ואני שואלת אם הילדים שנמצאים בכפרי הנוער והפנימיות נלקחו בחשבון במסגרת הרפורמה הזאת כשהם לומדים כי"ג-י"ד במכללות.

יעקב מרגי: לא, אתם לא יכולים להינות משני העולמות, אתם בטח גם מוכרזים כמח"טים במשרד החינוך.

רוני אייריש מלכאי: לא.

קריאה: לא כולם.

קריאה: הקצה.

יעקב מרגי: לא?

יעקב מרגי: לא כולם, חלקם.

מירב בן ארי: תלוי איזה פנימיות.

יעקב מרגי: תקשיבי, אמרתי, זה שני עולמות שונים, על זה אני תוהה.

יעקב מרגי: בסוף המסלול של הדיונים האלה נצטרך לראות איך אנחנו לפחות - - -

רוני אייריש מלכאי: אבל אני אשמח שזה יעלה לשולחן ושזה יהיה בדיונים המשולבים.

יעקב מרגי: אבל בוגרים שלהם, חלקם - - -

רוני אייריש מלכאי: משולבים, בהחלט.

יעקב מרגי: בחלקם מצליחים להגיע לי"ג-י"ד טכנולוגי?

רוני אייריש מלכאי: כן, חלקם מצליחים להגיע, בהחלט.

רוני אייריש מלכאי: אני חייבת לציין שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך בעניין הזה וזה חשוב, אבל חשוב לי באמת לבדוק אם אנחנו נמצאים ברפורמה.

רוני אייריש מלכאי: כשאני אומרת אנחנו אני מתכוונת - - -

יעקב מרגי: לא, הרפורמה היא שם, את נמצאת פה.

רוני אייריש מלכאי: היא במשרד העבודה והחינוך.

רוני אייריש מלכאי: כלומר, זה שילוב של שני הדברים, וצריך לזכור גם את הילדים שנמצאים בכפרי הנוער בתוך הרפורמה הזאת.

רוני אייריש מלכאי: אני אשמח, שוב אני אומרת, שזה יעלה לדיון, שזה יהיה על השולחן, שזה משהו שיתנהל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גל גולן זילברמן.

גל גולן זילברמן: תודה.

יעקב מרגי: את עכשיו בכובע אחר, הטעיה כמו שצריך, בסדר.

יעקב מרגי: בבקשה.

גל גולן זילברמן: אני מייצגת את הסתדרות ההנדסאים.

גל גולן זילברמן: לצערי, הם לא הצליחו לשלוח היום נציג.

גל גולן זילברמן: ראשית, אנחנו מברכים על הרפורמה, אנחנו חושבים שהיא נכונה.

גל גולן זילברמן: יש לנו הערה קטנה אחת לגבי השינוי בהרכב המועצה.

גל גולן זילברמן: המטרה של להכשיר מהר, אנחנו מבינים את צורכי המשק ואנחנו גם מתחברים אליהם, אבל יש כוונה להפחית נציג של המועצה.

גל גולן זילברמן: זה בעצם לקצץ בחצי, מאחר שכיום יש לנו שני נציגים במועצה ורוצים להפחית לנו לנציג אחד במועצה.

גל גולן זילברמן: יש לנו חששות שההפחתה הזאת משני נציגים לנציג אחד – אני לא יודעת אם זאת המטרה – אבל התוצאה תהיה בכייה - - -

יעקב מרגי: הרי למה משרד החינוך מתנגד?

יעקב מרגי: הוא דואג להסתדרות ההנדסאים לעוד נציג אולי.

גל גולן זילברמן: אולי, אנחנו מאוד מקווים.

יעקב מרגי: סתם, בהומור, אל תצפי לזה.

גל גולן זילברמן: לא לקוות?

גל גולן זילברמן: אוקיי.

גל גולן זילברמן: אבל המטרה שלנו בעצם היא להבטיח שיישארו לנו שני נציגים במועצה ושהתמהיל והאיזון יישארו.

גל גולן זילברמן: למה?

גל גולן זילברמן: אנחנו רוצים להבטיח את השמירה על זכויות העובדים.

גל גולן זילברמן: אנחנו מאוד מאוד מאוד חוששים ששינוי בתמהיל יפגע לאורך השנים בזכויות העובדים ובאיכות ההכשרה של הסטודנטים.

גל גולן זילברמן: אנחנו מאוד מאוד מבקשים מכם להבין שיש גם ועדות משנה.

גל גולן זילברמן: שינוי בתמהיל ובמס' הנציגים שלנו במועצה יפגע גם בנוכחות שלנו בוועדות המשנה.

גל גולן זילברמן: אנחנו בעד שיתוף ציבור, אנחנו בעד הכנסה של נציגי ציבור נוספים, אבל אנחנו מבקשים שזה לא יבוא על חשבוננו.

גל גולן זילברמן: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קובי אביטל, בבקשה.

יעקב מרגי: ראית, בסוף מקבלים רשות דיבור.

קובי אביטל: שלום וברכה, שוב, אנחנו כמובן מצטרפים למרבית הדברים שנאמרו כאן.

קובי אביטל: בעיקר אהבתי את הדברים שלך, אדוני היושב-ראש, בפתיחה על הנושא הזה של מי שלומד חשמל וכל זה - -

יעקב מרגי: חשוב.

קובי אביטל: - - האם הוא באמת עושה את א', ב'?

קובי אביטל: אז רציתי להגיד שבאמת הייתה לנו הזכות ליצור במהלך שלוש השנים האחרונות צעדים פרו-אקטיביים וקיבלנו חלון ודלת פתוחה במשרד החינוך, ואני שמח שהדברים האלה בעצם קורמים עור וגידים, ולכן אנחנו רואים את האור בקצה המנהרה.

קובי אביטל: אז הילד במרכז, בוודאי שהוא במרכז, ולפני שהוא בוחר את המקצוע, אם בעבר הוא ישב עם היועצת החינוכית והיא קבעה לו לפי פרמטרים כאלה ואחרים: אתה הולך למגמה הזו והזו, היום הדברים קצת משתנים והוא מוזמן ליריד חשיפה שמתקיים אחת לשנה.

קובי אביטל: השנה הזו הייתה כבר השנה השנייה, ומגיעים מיטב תעשיית ישראל כחול-לבן.

קובי אביטל: מדהים לראות את זה, הילדים באים עם כל המוסיקה והאייפונים בהתחלה, נרגעים, ואז מתחילים להסתובב, הם שומעים ונוגעים בתוך התעשייה, ואז חוזרים הביתה, מבשלים את הדברים קצת עם המורה, קצת עם ההורים, ואז באים פנימה לתוך המערכת.

קובי אביטל: דבר שני זה הנושא הזה של איך אפשר בעצם להכשיר חינוך מקצועי טכנולוגי כזה או אחר כשיש ניתוק טוטלי מהתעשייה?

קובי אביטל: הרי אלו שתי דיסציפלינות שונות לחלוטין, הוא לומד בבית הספר, המורה מכיר את התכנים לאורך השנים, את תוכנית הלימודים שהיא לא כל כך רלוונטית, כי מה לעשות, פלאי הטכנולוגיה מגבירים את הקצב; ומצד שני, איך אתה יכול לצאת למשק אם אתה טרום צבא, י"ג-י"ד, או אם אתה בוודאי אחרי צבא עם אפס ניסיון כזה או אחר של מיומנות טכנית מקצועית אפילו בסיסית ביותר.

קובי אביטל: הוא מגיע בעצם עם דיכוטומיה ענקית לתוך התעשייה, הוא רוצה להגיד שהוא הנדסאי - - -

יעקב מרגי: קובי, אני לא רוצה להגיד לך: תפסיק לבלבל לי, אתה יודע למה?

קובי אביטל: נו?

יעקב מרגי: כי אתה בא ממקום טוב ואתה צודק בכל מה שאמרת, הרי אם יוסי יונה היה עכשיו קצת מרוכז איתך הוא היה הראשון שהיה קופץ ואומר: תגיד, עם כל הכבוד - - -

יוסי יונה: תאמין לי שאני מרוכז, רק - - -

יעקב מרגי: כשאני בא למוסך עדיין אני רואה את פירות ההסללה, ואני רואה מי עובדים שם במוסכים.

קובי אביטל: אמת, נכון.

יעקב מרגי: כשאתה בא ומצייר לי עולם אוטופי, אתה יודע מתי זה יקרה?

יעקב מרגי: תשאל את המורה המקצועי הטכנולוגי בבית הספר התיכון, לא בבתי הספר הטכנולוגיים התעשייתיים, מתי הוא ראה מוסך כשהוא לא תיקן את האוטו שלו או מתי הוא החזיק מברג פיליפס או טסטר, חוץ מלהסביר לו מה זה אום, מה זה אמפר ואט והספקים וכל הנוסחות המתמטיות המפוצצות את המוח לאותו תלמיד בחשמל.

קובי אביטל: נכון, אמת.

יעקב מרגי: תקשיב, לכן תסלחו לי, מזוכיסט כמוני, לוקח את הנושא הזה, שם אותו על השולחן, ואני אומר לך, זה דיון ראשון באיחור, מה לעשות, התעסקנו בחינוך מיוחד, התעסקנו בנושאים, באיחור של שלוש שנים.

יעקב מרגי: כל הסוגיה הזאת של חינוך טכנולוגי והשכלה טכנולוגית צריך לעבור באמת רפורמה עם הסתכלות אחת ויחידה רחבה ולמרחקים, ובאמת לתת מיומנויות.

קובי אביטל: האמת כואבת, הכרנו אותה, חקרנו אותה.

קובי אביטל: עוד פעם, תן לי לתת לך גם טיפ, עברנו את חגי ישראל ולפנינו חג העצמאות, עשינו פעולות שמשנות קצת את המצב שציינת.

יוסי יונה: קצת.

קובי אביטל: ובאמת, לקחנו את המורים, הכשרנו אותם, לקחנו את תוכנית הלימודים, שיפרנו אותה, לקחנו את השילוב בתעשייה ובנינו מתודולוגיה ברורה מה הוא עושה במוסך.

קובי אביטל: כל הפעולות האלה הם קצה הקרחון, אבל זאת התחלה של משהו שבעזרת השם, ואללה.

יעקב מרגי: אני מקווה שנהיה לעזר לכם.

אריה אשד: אני רק רוצה להוסיף מילה אחת.

יעקב מרגי: קוראים לך אשד?

אריה אשד: כן.

יעקב מרגי: אז, נו, גם אם לא היית רוצה היית מקבל, בבקשה.

אריה אשד: תודה.

אריה אשד: היריד הטכנולוגי בא לגרות את הילד, פרופ' יונה, והשנה הזאת היו ביריד הטכנולוגי 30,000 ילדים, הוא לא בא להסליל אותם.

יעקב מרגי: סליחה, אני רוצה לעזור לכם, אתם פונים לפרופ' יוסי יונה מנקודה - - -

אריה אשד: כי הוא דיבר על זה.

יעקב מרגי: אין לי בעיה שבחור מתוך מערכת החינוך ואחרי שירות צבאי יחליט מרצונו שבא לו להתעסק אוטוטרוניקה, איך שאתם קוראים לזה, שיפרתם, ולהיכנס מאהבה, זו שאיפת חייו, שילך יגשים את עצמו שם.

יעקב מרגי: יש לי בעיה עם זה שבכיתה יו"ד או טי"ת היועצת החינוכית אמרה לו: ממך לא יצא כלום, רק מכונאי או מסגר, על זה אנחנו מדברים.

יעקב מרגי: או שהוא, גם אם לא אמרו לו, יבין, מה לעשות, שנגזר, שאין לו אפשרויות אחרות.

יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים להיות שם.

יעקב מרגי: בכלל, אנחנו חברי הכנסת מקצינים כדי לשים את הדברים בצורה הכי ברורה על השולחן.

יעקב מרגי: לא אומרים שמחר יש איזו מדיניות ממוסדת של הסללת תלמידים, אנחנו לא רוצים שתהיה.

יעקב מרגי: הייתה בעבר, לא רוצים שתהיה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסי יונה: והמבחן יהיה?

יוסי יונה: נניח אם אתה בסופו של יום - - -

יעקב מרגי: שבסוף אתה הולך למוסך ואתה רואה צבע אחד.

אריה אשד: אנחנו נראה מה-30,000 הילדים שביקרו השנה ביריד בעוד כמה שנים כמה הלכו לתחום הזה, כמה זה עניין אותם, לאן הם הלכו, לאיזו תעשיות הם הלכו.

יוסי יונה: אני יכול לאתגר אותך.

יוסי יונה: בעוד עשר שנים, לאחר שתתחיל את הרפורמה הזו ותבדוק את ההתפרסות של תחומי העיסוק המקצועיים, נניח בין שוהם לאור יהודה, משהו כזה, אופקים אבן יהודה, דברים כאלה, ונניח שבסופו של יום תגלה שהבחירה של הילדים הייתה יותר, בוא נאמר, סתם, אני גם אולי בסטראוטיפ – תסלח לי אור יהודה, לא התכוונתי לפגוע – שאם אנחנו בסופו של דבר באור יהודה או באופקים - - -

יעקב מרגי: כל עיר, קח כל מוסך וכל עיר.

יוסי יונה: בדיוק.

יוסי יונה: נניח שעכשיו אני רוצה בעירוני ד' בתל אביב שיהיו מגמות של מוסכניקים, רתכים ומפעילי מחרטות, בוא נדבר בגלוי, מה לדעתך תהיה ההתפלגות בסופו של יום אם לא נעשה צעד מאוד מאוד רדיקלי כדי להבטיח שבסופו של יום הבחינה של הילד היא אכן בחירה, סליחה על הביטוי הזה, היא באמת בחירה אוטנטית לחלוטין.

יעקב מרגי: רצונית.

יעקב מרגי: אורה, את עומדת לדבר אחרי צה"ל.

יוסי יונה: רצונית, תודה, וולונטרית ואוטנטית.

יעקב מרגי: אשד, סיכום.

אריה אשד: שני דברים.

אריה אשד: לגבי האטרקטיביות של המקצוע, מה תהיה האטרקטיביות של המקצוע; ב'.

אריה אשד: מה תהיה התמורה הכלכלית במקצוע הזה.

אריה אשד: אם יהיו את שני הדברים האלה אתה תראה ילדים גם מתל אביב וגם מאופקים באים למקצוע הזה.

אריה אשד: זה דבר אחד.

יעקב מרגי: צודק.

יעקב מרגי: לא רק, אבל יהיה שיפור.

אריה אשד: יהיה שיפור.

אריה אשד: הדבר השני שאני רוצה להעלות.

יעקב מרגי: אבל אתה יודע מי ישלם את המחיר בסוף, כי אתם תבקשו ממני על החלפת שמנים, כמו שאני עכשיו הולך לכל שיקום הפה, כדי לשלם משכורת כמו שצריך, ותצמצמו את הרווח על מנהלי המוסכים והבעלים.

אריה אשד: זה תלוי בכנסת.

אריה אשד: מצמצמים את זה - - -

יעקב מרגי: יש חוק שימור החומר, אין יש מאין בקטע הזה.

אריה אשד: אין יש מאין, אתה צודק.

אריה אשד: הדבר השני זה הכשרת המבוגרים שאני רוצה לדבר עליהם.

אריה אשד: יש רפורמה שדיברו עליה, האמת היא שלא ראינו את הרפורמה, רק ראינו את מה שמופיע בחוק ההסדרים, ואנחנו רק שומעים מה הגזירות.

קובי אביטל: הייתה החלטה על הרפורמה.

אריה אשד: אוקיי.

אריה אשד: מה הגזירות.

אריה אשד: היום הגזירה היא שבשנת 2019 מי שירצה לפתוח מכללה טכנולוגית יצטרך מינימום של 450 תלמידים בסניף.

קריאה: 800.

אריה אשד: ב-2023 זה יגיע ל-800 ו-900 ו-1,000 תלמידים, אני לא זוכר את המספרים המדויקים.

אריה אשד: אלו חסמים.

מירב בן ארי: מה הבעיה?

מירב בן ארי: למה צריך בכלל 400 איש?

מירב בן ארי: צריך לצמצם, לעשות מכללה עם הרבה סטודנטים, למה צריך - - -

אריה אשד: אנחנו מדברים פה בעצם על פרמטרים מספריים במקום על פרמטרים ערכיים וייעודיים.

יעקב מרגי: הנגשה בכל הארץ.

יעקב מרגי: זאת לא השכלה גבוהה, מירב.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיך.

אריה אשד: זה בסניף אחד.

אריה אשד: זה חסם, אנחנו חושבים שברפורמה הוא לא צריך להיות.

יעקב מרגי: הבנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: צה"ל, משרד הביטחון, בבקשה.

איתי לבנון: אני ראש מנט"א, מינהל לכוח-אדם טכנולוגי אקדמי.

יעקב מרגי: לבנון זה אחרי שהלכת לחיל הים?

איתי לבנון: זה תמיד היה.

איתי לבנון: קודם כול אני מודה לכבוד היושב-ראש ולח"כים על המחמאות.

איתי לבנון: אנחנו באמת בצה"ל מאוד בעד כל שינוי, כל תהליך, כל רפורמה שתביא לגידול של החינוך הטכנולוגי, לשירות משמעותי.

איתי לבנון: אנחנו מעודדים פתיחת כיתות, ליווי של צה"ל, מאפשרים לאלפי מלש"בים ומלש"ביות לדחות את השירות שלהם.

איתי לבנון: זאת מגמה שאנחנו רוצים להרחיב.

איתי לבנון: דובר על הילד, אנחנו מדברים גם על הילדה, אנחנו רוצים להגדיל את השילוב של נשים.

איתי לבנון: אנחנו חושבים שצריך להעלות בצורה משמעותית את האחוז של נשים הנדסאיות ומהנדסות, זה משהו שיכול להגדיל את הפוטנציאל.

איתי לבנון: אני מדגיש שעל אף קיצור השירות, למרות קיצור השירות לא הגבלנו את היקף דחיות הגיוס, המשכנו באותה מגמה, פשוט וידאנו שאנחנו לא פוגעים בכל הנושא של כשירי לחימה, אבל זאת מגמה שאנחנו ממשיכים להקפיד עליה.

איתי לבנון: לסיכום, מעודדים הנדסאים, מעודדים כמה שיותר פתיחה של כיתות.

איתי לבנון: אני חושב שכמו שציינתם, גם חבר הכנסת פורר, אם נסתכל על זה כתוכנית חירום אז צריך להגדיר אותה ככה, להתייחס אליה ככה, ולמדוד אותה כל רבעון או לפי איך שתחליט, תהיה תוכנית חירום לאומית.

איתי לבנון: תודה.

מירב בן ארי: אתה יודע כמה חיילים מגיעים מהחינוך הטכנולוגי אליכם?

מירב בן ארי: כמה תלמידים כאלה מיועדים לחינוך טכנולוגי בצבא?

איתי לבנון: היום יש כמה אלפים.

איתי לבנון: לא מספיק, אנחנו רוצים יותר.

אסף מנוחין: מה אתם רוצים יותר?

איתי לבנון: יותר הנדסאים.

יוכבד פנחסי אדיב: אתם לא משחררים ויזות - - - איך זה מסתדר?

מירב בן ארי: איך הקשר ביניכם?

יעקב מרגי: אלו מסלולים מוכרים על-ידי הצבא.

אסף מנוחין: כשאנחנו רוצים לדחות גיוס אנחנו פונים לצבא ומבקשים מכסות לדחיית גיוס וחייבי גיוס.

מירב בן ארי: על דח"שים את מדברת.

יעקב מרגי: אומר לך סא"ל לבנון שהם לא מגבילים.

אסף מנוחין: זה לא מה שאני יודע.

אסף מנוחין: השנה עקב קיצור השירות היו הגבלות, ולפחות מה שנאמר לי, שתוך שלוש שנים עם הגידול הטבעי הנושאים האלה ייפתרו.

מירב בן ארי: רגע, תשמע, יש לך 5% דח"ש בשנה, נכון?

מירב בן ארי: זה בערך בין 3% ל-5%.

מירב בן ארי: אני יודעת כי אני הוצאתי - - -

יעקב מרגי: מה זה דח"ש?

יעקב מרגי: תאמרי דחיית שירות.

מירב בן ארי: אנחנו מכירים, אתם מכירים, החבר'ה כאן שוחים בתחום.

יוסי יונה: הצופים.

יעקב מרגי: הצופה התמים בבית.

זאב גולדבלט: היא טייסת בחיל האוויר, היא מדברת רק בראשי תיבות.

מירב בן ארי: הצופה בתמים בבית, שאני מניחה שהוא מרותק למסך עכשיו - - -

יוסי יונה: ואומר: מה זה דח"ש?

מירב בן ארי: אומר לעצמו: מה זה מירב אומרת דח"ש?

יעקב מרגי: תתפלאי לשמוע כמה הערות אני מקבל מהצופים.

מירב בן ארי: תעלה פייסבוק.

מירב בן ארי: תשמע, אנחנו יודעים שהדח"ש הוא 5% למכינות, שנת שירות וי"ג-י"ד.

מירב בן ארי: אתה מדבר איתי על אלפים, אנחנו רוצים לדעת כמה, גם כוועדה, כמה חבר'ה, י"ג-י"ד יש היום שהולכים לצבא, זאת אומרת, שלקחתם אותם, שניצלתם, במירכאות, את הכוח הטכנולוגי הזה.

מירב בן ארי: כמה יש לך כאלה?

מירב בן ארי: תשאל אותי על מכינות שנת שירות אני אגיד לך בעל-פה, כי אני מתעסקת כל היום עם האגף הביטחוני חברתי שם עם צין על ההגדלה של הדח"ש, דחיית השירות, כדי להגיד: אוקיי, החבר'ה האלה שמקבלים שנת שירות הם הרבה יותר איכותיים בצבא.

מירב בן ארי: אז החבר'ה האלה של י"ג-י"ד הם הרבה יותר איכותיים בצבא בעיני עם התרומה המהותית שלהם.

מירב בן ארי: אז למה גם אמרתי בדברים שלי?

מירב בן ארי: כי אנחנו חייבים לדעת האם יש לך בעיה, כי הנה, היא כבר אמרה כאן: תגדיל את הוויזות.

מירב בן ארי: ויזות אלו אותם דח"שים שאני מדברת עליהם.

יעקב מרגי: בצבא ויזות אלו רק השוברים לאוטובוסים, למשאיות.

מירב בן ארי: זה מה שאני אומרת, היא אמרה לי ויזה, אמרתי לה ויזה זאת עוד מילה חדשה.

מירב בן ארי: כמה מתוך הי"ג-י"ד באחוזים אתה לוקח אליך אל הצבא?

מירב בן ארי: כמה?

איתי לבנון: אני לא יודע להגיד את האחוזים, אני יכול להביא את זה לפגישה הבאה, אבל אני יודע שאנחנו לא מגבילים את זה.

איתי לבנון: בשנתיים-שלוש הקרובות אנחנו עושים את ההתאמות ואחרי זה אנחנו נעלה, כמו שציינו.

איתי לבנון: אני יכול להביא את המספרים לישיבה הבאה.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: שיגיד לנו, זה סופר חשוב.

יעקב מרגי: הנה, ביקשנו.

יעקב מרגי: מר לבנון, תשלח לנו, לא לישיבה הבאה.

מירב בן ארי: כן, תשלח לוועדה.

יעקב מרגי: נבקש בסוף הדיון כמה פרטים.

מירב בן ארי: זה סופר קריטי בעיני.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אני חייב לסכם את הדיון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אורה, בקצרה.

אורה חכם: קודם כול אני חושבת שלא לתת לחינוך הטכנולוגי תג נמוך, אלא להעלות את הרמה, החל מגן ילדים היום מדברים על זה.

אורה חכם: שנית, הצרכים של החינוך הטכנולוגי ילכו ויגדלו.

אורה חכם: אני לא מעלה בדעתי שאף מכללה ואף מועצה תסכים ללא אפשרות של קבלת תואר.

אורה חכם: תקראו לו מה שאתם רוצים, אבל הוא צריך להיות תואר אקדמי טכנולוגי, בלי זה אין מה לדבר בכלל.

מירב בן ארי: אנחנו אוהבים תארים.

אורה חכם: אני חושבת שהוועדה הזאת תחטא לצרכים שעליהם מדבר יוסי.

אורה חכם: עוד משהו אחד.

אורה חכם: מה עם המגזר החרדי בחינוך הטכנולוגי?

אורה חכם: אני שואלת.

מירב בן ארי: לו אנחנו עושים קורסים בנפרד.

יעקב מרגי: שאלה, בסדר.

יעקב מרגי: את רואה חוץ ממני פה חרדי שיענה לך?

מירב בן ארי: סליחה, אתה מייצג.

אורה חכם: עוד דבר לגבי ההתמקצעות של משרד החינוך, תסלחו לי אם אני טועה, והלוואי שהייתי טועה.

אורה חכם: תיקחו את עצמכם בידיים, תעשו עבודה כמו שפה המועצה רוצה לעשות, במקום להתחרות תקדמו הרבה מקצועות, והכול עם קרדיטציה.

אורה חכם: אתם מדברים גם על ההשכלה הגבוהה או שאתם רק מדברים על עד סוף תיכון?

יעקב מרגי: כולל הכול, כולל י"ג-י"ד.

אסף מנוחין: אנחנו מדברים על רצף.

אסף מנוחין: הנושא של אקדמיזציה זה חלק מהדיון של המועצה.

יעקב מרגי: אסף, לפני רגע שאלתי אותך וביקשתי שתענה.

יעקב מרגי: היא אמרה לפרוטוקול, שמעתי את השאלות.

יעקב מרגי: תודה, אורה.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע מדברים על ההשכלה הטכנולוגית שזה י"ג-י"ד, זאב, אתה בכל זאת רוצה לומר?

יעקב מרגי: נציג ההורים, לפרק של החינוך הטכנולוגי.

זאב גולדבלט: פורום ועדי ההורים היישוביים הוא הגוף היציג של הורי ישראל.

זאב גולדבלט: שני דברים.

זאב גולדבלט: קודם כול תודה לך כיושב-ראש ועדה על עצם העלאת הנושא הזה שהוא לדעתנו סופר קריטי.

זאב גולדבלט: זה אחד המקרים הבודדים שאני מסכים כמעט לכל מה שאמרו כל חברי הכנסת שיושבים כאן בוועדה, שזה די מדהים, ואתם כולכם מכירים אותי, אני די נוטה גם לתקוף, והפעם אני מסכים כמעט לכל הדברים.

זאב גולדבלט: בשנים האחרונות אופנתי בישראל, בעיקר בתקשורת, להשוות בין מערכת החינוך בישראל למערכת המקבילה בפינלנד, למשל.

זאב גולדבלט: שם מסתבר שהחינוך הטכנולוגי זה פאר היצירה, הוא רחב עד כדי כך שהוא כמעט מחצית ממערכת החינוך כולה.

זאב גולדבלט: חשוב לא פחות בחינוך הטכנולוגי מעצם העובדה שהוא קיים הוא גם נחשב כמערכת מכובדת שמביאה כבוד לבוגרים שלה.

זאב גולדבלט: ואם יוצאים כבר למהפכה כזאת, כפי שתוארה כאן, יש לוודא שלמרות הסטיגמה של האימא היהודייה, פרופ' יונה, שרוצה שילדיה יהיו תמיד רופאים ואקדמאים ופרופ' - - -

מירב בן ארי: כבר לא ממש רוצה שהם יהיו רופאים, האמת שהיא רוצה שהם יהיו מהנדסים בסקר האחרון.

אורה חכם: נכון.

אורה חכם: כן, זהו.

זאב גולדבלט: היא רוצה שהם יהיו ב-8200 ואחרי זה יעשו סטרטאפ.

זאב גולדבלט: בוא נדבר כבר תכלס.

יוסי יונה: אתה יודע מה היא רוצה?

יוסי יונה: אני אגיד לך.

יוסי יונה: היא רוצה שכשהילדים יהיו בני 40 שהם לא יהיו אבן ריחיים על צווארם של ההורים.

זאב גולדבלט: אמת ויציב.

יעקב מרגי: פה אמרת במילים אחרות, אני אומר מילים יותר עסיסיות, האימא הישראלית רוצה שתיתנו לילד להחליט ולא שאנחנו כבר החלטנו בשבילם מה הם רוצים.

זאב גולדבלט: זה בדיוק המשפט הבא שלי.

יעקב מרגי: אלה החטאים של השנים הראשונות של קום המדינה.

יעקב מרגי: תנו להם להחליט.

אורה חכם: גם שיהיו לו כלים שידע מה להחליט.

זאב גולדבלט: אסור לנו להסליל את דרכם של התלמידים.

זאב גולדבלט: אנחנו צריכים להימנע מתיוג נחות של מערכת ההשכלה הטכנולוגית ולבנות אותה כאחת שתוכל להתמודד עם אתגרי המחר, דהיינו, כולל המקצועות שיהיו בה, ולא כל המקצועות.

זאב גולדבלט: לפני שלושה חודשים הייתי בגרמניה, נתקלתי בנגר שלמד נגרות בתיכון ואחרי זה באקדמיה, כי יש שם רישיון, זה משהו אחר, ואז יש כבוד למקצוע.

זאב גולדבלט: אני בכוונה לוקח נגר, כי זה לא הפריע לו לקבל את הבגרות והכול בסדר, אבל הוא גאה במקצוע, כי יש כבוד לבעלי מקצוע.

זאב גולדבלט: ואותו דבר אנחנו בפירוש כהורים צריכים לקחת את האתגר הזה גם על עצמנו, לא להטיל את זה רק על משרד החינוך או על משרד העבודה, אלא גם אנחנו כהורים כמובן נתגייס לאתגר הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מל"ג, את יכולה להאיר לנו קצת איפה הסוגיה הזו של הקרדיטציה להנדסאים עומדת, והאם בכלל נשקלת שנה שלישית במכללה לטכנולוגיות לכיוון תואר כלשהו.

יעקב מרגי: בבקשה.

מרב אברהמי: אני אסביר.

מרב אברהמי: בעיקרון מל"ג מכירה בפטור מנקודות זכות בתארים אקדמיים, מכירה בעד 30 נקודות זכות בתואר שהוא תלת-שנתי 120 נקודות, ועד 40 נקודות זכות בתואר מהנדסאי להנדסה.

מרב אברהמי: בשנה האחרונה, בשנה שעברה דנה שוב בכל הנושא הזה של בקשת מה"ט להגדלת הקרדיטציה.

מרב אברהמי: הוא מצא שמבחינת תארים בין הנדסאי להנדסה ההיקף יישאר כמו שהוא עד 40 נקודות זכות.

מרב אברהמי: לעומת זאת, המוסדות להשכלה גבוהה כן יוכלו להגיש בקשה מיוחדת לפתיחת תוכנית ייעודית להנדסאים - -

יעקב מרגי: עוד מתחרה.

מרב אברהמי: - - ואז היקף הזיכוי יהיה 40 נקודות זכות מהתואר של 120 נ"ז.

מרב אברהמי: זאת אומרת, שליש מהתואר יוכל להיות מוכר.

יעקב מרגי: שזה יהיה אצלכם.

מרב אברהמי: זה לא אצלנו.

יעקב מרגי: במוסדות להשכלה גבוהה.

מרב אברהמי: המוסדות להשכלה גבוהה יפתחו תוכנית לימודים ובה הם יוכלו להכיר בעד 40 נקודות זכות.

יעקב מרגי: אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: אני בכוונה לפעמים קצת בוטה כלפיכם.

מרב אברהמי: מכירים.

יעקב מרגי: כי אני חושב שממזמן הוות"ת מל"ג היו צריכים להתכנס, אותו פורום מכובד מהולל יתכנס ויגיד שאולי קרה משהו בעולם.

מרב אברהמי: התכנסנו ב-2017.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: מחומש לחומש זה לא מספיק.

מרב אברהמי: ב-2017 התכנסנו.

יעקב מרגי: זה עוד משהו מאותו דבר.

יעקב מרגי: אני רוצה שתרדי לסוף דעתי.

יעקב מרגי: אולי קרה פה משהו בעולם, אולי קרה משהו במדינה והתקדמנו ויש צרכים עתידיים.

יעקב מרגי: אנחנו לא במקום טוב לגבי הכנת הדורות שלנו למקצועות העתיד.

יעקב מרגי: תבואו ותאמרו: סליחה, מה"ט אתגר איתכם, זו פלטפורמה קיימת?

יעקב מרגי: אתם רוצים לקבל מאיתנו קרדיטציה של 120 נ"ז, נקודות זכות שאמרת?

יעקב מרגי: אין בעיה, אלה הדרישות שלנו.

יעקב מרגי: אבל אתם לא.

יעקב מרגי: קודם כול לא למוסדות להשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: למה לא? למה לא להתמודד?

יעקב מרגי: תאתגרו אותם.

יעקב מרגי: הם אתגרו אתכם, ביקשו קרדיטציה, לתת לזה כמעין חצי תואר.

יעקב מרגי: למה זה כן יכול לקרות במוסדות להשכלה גבוהה?

יעקב מרגי: כי שם יש לכם פיקוח.

יעקב מרגי: נכון, תבוא ותאמרו לכל המסלולים של הכשרת הנדסאים: אתם רוצים קרדיטציה ראויה?

יעקב מרגי: אנא תעמדו בתנאים א, ב, ג, ד, זה יכול לקרות.

מרב אברהמי: אבל המל"ג מפקחת רק על מוסדות אקדמיים להשכלה גבוהה, היא לא מפקחת - - -

אורה חכם: שתרחיב את - - -

יעקב מרגי: אורה, תודה על העזרה.

יעקב מרגי: את יודעת מה את אומרת לי?

יעקב מרגי: הרי תמיד אפשר לומר: זה לא בתחום סמכויותינו, חוק המל"ג הוא לא זה, תמיד אפשר לומר.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות שאתם אצבע או זרוע של המדינה.

יעקב מרגי: הגיע הזמן שמישהו יחשוב מחוץ לקופסה, מה שנקרא, אנחנו מצפים מכולם לחשוב מחוץ לקופסה, ושם הביקורת שלי כלפיכם.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: לא תגמר.

מירב בן ארי: מל"ג, אני רוצה לשאול אותך, כמה שעות צריך סטודנט לתואר ראשון?

מרב אברהמי: תואר תלת-שנתי ראשון רגיל, לא תואר בהנדסה, 120 נקודות זכות.

יוסי יונה: שעות.

מרב אברהמי: זה 120 שעות סמסטריאליות.

יעקב מרגי: השאלה ברורה והתשובה גם.

יעקב מרגי: מסקנה.

מירב בן ארי: ושל הנדסאי?

יעקב מרגי: היא לא יודעת, היא לא אחראית, היא לא מכירה דבר כזה.

מירב בן ארי: בטח שהיא יודעת, היא - - -

מרב אברהמי: אנחנו לא מפקחים על ההנדסאים, בשביל זה יש את מה"ט.

מירב בן ארי: אני יודעת שאת לא מפקחת על ההנדסאים, אבל את בסופו של דבר נותנת את הקרדיטציה.

מרב אברהמי: בדקנו, המל"ג התעמקה בכל התכנים של אותם לומדים להנדסאים, ומצאה שגם כאשר יש שם דומה לאותו קורס, למשל, הנדסאי לומד מבוא ל-x, לא יודעת לתת עכשיו שם.

מירב בן ארי: רגע, תשמע את זה.

יעקב מרגי: לא משנה, הלאה.

מרב אברהמי: ובתוכנית להנדסה יש את אותו מבוא ל-x, התכנים הם אחרים, הם לא באותה רמה, הם לא באותה העמקה.

מרב אברהמי: התכנים הם אחרים.

יעקב מרגי: את רואה שלא סתרתי אותך, אמרתי: מה המל"ג צריך לעשות?

קריאה: זה לא רק בהנדסה.

מרב אברהמי: ודאי.

טל לוטן: אנחנו לא מדברים על תואר בהנדסה.

יעקב מרגי: סליחה, את מפריעה לי.

יעקב מרגי: אני אתחיל להיות תקיף יותר, כי אני בדקות האחרונות של הדיון.

יעקב מרגי: תקשיבי, למה פניתי אלייך ולא פניתי לרשת מעונות היום של ויצ"ו, נעמ"ת, שיכירו בהנדסאים?

יעקב מרגי: כי זה גיל הרך.

יעקב מרגי: י"ג-י"ד, מה לעשות, זה על-תיכוני, זאת השכלה גבוהה.

יעקב מרגי: מה לעשות, זה חונה בהשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: מישהו פה, והביקורת היא לא אלייך, יו"ר המל"ג, שר החינוך שהוא גם זה, משרד החינוך יבוא, ריבונו של עולם, יש תשתית במדינת ישראל, לא רוצים אותה?

יעקב מרגי: תסגרו אותה, חסלו אותה.

יעקב מרגי: אבל לא, משקיעים ברפורמה, כי מכירים בצורך.

יעקב מרגי: הרי מי בסוף לומד שם?

יעקב מרגי: אני לא רואה אותם, סליחה, הם שקופים.

יעקב מרגי: אני רואה את התלמידים, אלו אזרחי מדינת ישראל שמשקיעים את מיטב זמנם, את מיטב כספם במשאלת חיים, וחלק זה גם הקריירה שלהם, ואומר: יש לי תואר הנדסאי.

יעקב מרגי: סליחה, יש יד על ההגה במדינת ישראל, מישהו צריך לשים את הידיים על ההגה של ההשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: אין ידיים על ההגה, יש רגולציה וראש קטן, ואוי ואבוי למי שיתקרב לחלקת האלוקים הקטנה שלי.

יעקב מרגי: זאת השכלה גבוהה, מה לעשות, צריך לשנות את החוק, נשנה את החוק, לא יעזור כלום.

יעקב מרגי: ביקשו מכם הכרה?

יעקב מרגי: אנא תבוא תגידו כהשכלה גבוהה – את יודעת מה, עם הסתכלות.

יעקב מרגי: ואללה, אתה יודע, אני אומר את זה כבר 30 פעם, יכול להיות שצודקים, זה חלק מהשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: למה לעשות?

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אחיין שלי למד הנדסאים, למד בטכני, אחר כך למד הנדסה, זה שעות איכותיות שלו עם הילדים, עם הפרנסה שלו, וחופף וחופף וחופף.

יעקב מרגי: אל תספרו לי סיפורים, חלק גדול חופף.

יעקב מרגי: על שטויות נותנים פטורים מקורסים בהשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: פה יש קנאות כי זה לא שלי.

יעקב מרגי: אז תיקחו שזה יהיה שלכם, תיתנו להם תנאי סף, תקבעו.

יעקב מרגי: אני מבקש שתיקחו את האני מאמין הזה שלי אליכם ותתכנסו פעם ותתייחסו לדברי הוועדה.

יעקב מרגי: אני חושב שזו מערכת ההנדסאים י"ג-י"ד, איפה שזה לא חונה זה חלק מההשכלה הגבוהה, זה בדרך להשכלה גבוהה.

מירב בן ארי: ברור שזה חלק.

יעקב מרגי: רוצים להכיר בזה?

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם, אני כיו"ר ועדת החינוך לא אאפשר לכם גם בהגבלה בחוק להתעסק עם הנדסאים במוסדות להשכלה גבוהה כל עוד לא תיתנו מסלול שכפוף אליכם לקרדיטציה להנדסאים.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם, בסיום הדיון – שזה יכנס לדיון – אני אפנה לשר החינוך, אני לא אאפשר את זה כיו"ר המל"ג, לא אאפשר את זה עד שתתמודדו עם זה.

יעקב מרגי: ביקשו מכם להכיר, אנא, תציבו להם תנאים.

יעקב מרגי: לא יהיה מסלול כזה, לא יהיה לכם מסלול כזה בהשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: תחפשו סטודנטים מן היקב ומן הגורן, ונמשיך את התחרות הזאת.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: זה לא תקציבי מחקר, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: משפט.

יעקב מרגי: ברוך הבא, פעם ראשונה שאני מקבל יועץ אבל של המנכ"ל, פששש.

מירב בן ארי: הוא ליווה את כל הרפורמה.

שאול כהן: אדוני היו"ר, הרפורמה נוהלה על-ידי מנכ"ל האוצר במשותף עם מנכ"ל משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

שאול כהן: האמירה שלדעתנו החשובה ביותר, אדוני היו"ר, ואנחנו מברכים כמובן על הדיון ועל העיסוק בנושא שמבחינתנו הוא אחד הנושאים הכי מרכזיים שהיה בחוק התקציב, בחוק ההסדרים האחרון.

שאול כהן: החשיבות של הרפורמה מוכחת על-ידי זה שהיא מובלת על-ידי דרגי מנכ"ל בממשלה, מנכ"ל משרד האוצר זה בהובלה אישית שלו.

שאול כהן: כרגע אנחנו באמת, כמו שעדכנה מנהלת מה"ט, מחכים על מנת להביא למימוש הרפורמה ולהקצאת התקציבים וכל מה שהונח במסגרת הרפורמה, מחכים לתזכיר החוק ברגע שיצא ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: זה יהיה בסיכום, הוועדה קוראת למשרד החינוך להשלים את ההערות שלו, את ההסכמה שלו לתזכיר החוק, וקדימה.

מירב בן ארי: מי מניח את החוק?

מירב בן ארי: איזה משרד?

יעקב מרגי: משרד העבודה.

תאיר איפרגן: שני משרדים.

שאול כהן: זאת הנחה משותפת, זה חוק משותף.

תאיר איפרגן: זה חוק משותף, שני משרדים מניחים, משרד העבודה ומשרד החינוך.

תאיר איפרגן: אף משרד לא יכול להניח לבד.

מירב בן ארי: מתי זה יהיה?

תאיר איפרגן: הטיוטה במשרד החינוך.

יעקב מרגי: זה חוק משותף לשני המשרדים.

מירב בן ארי: מתי זה יהיה?

יעקב מרגי: כשתהיה הסכמה.

מירב בן ארי: מה זה הסכמה?

מירב בן ארי: מתי יהיה חוק?

יעקב מרגי: הלוא, זה לא פוטין פה שהוא קובע.

מירב בן ארי: מה זה?

מירב בן ארי: מתי?

מירב בן ארי: אני כבר שנה וחצי שומעת על הרפורמה.

יעקב מרגי: כשתהיה הסכמה של שני המשרדים.

קריאות: - - -

מירב בן ארי: סליחה, אפשר לוחות זמנים לוועדה של תזכיר החוק?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתם יודעים לומר לי?

אילן שי: קיבלנו את תזכיר הצעת החוק, אנחנו צריכים עוד לקיים על זה דיון.

יעקב מרגי: מתי קיבלתם אותו?

תאיר איפרגן: ב-5 במרס.

יעקב מרגי: שאלתי אותך?

תאיר איפרגן: סליחה.

תאיר איפרגן: אני שלחתי אותו.

אילן שי: ב-5 במרס.

אילן שי: אנחנו צריכים עוד לקיים עליו דיון.

יעקב מרגי: והיה חג באמצע.

אילן שי: כן.

מירב בן ארי: תוך כמה זמן יהיה תזכיר חוק?

מירב בן ארי: זאת שאלה לגיטימית.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: צריך לומר את האמת.

מירב בן ארי: תן לי לשמוע את היועמ"ש.

יעקב מרגי: אני אתן לך לשמוע אותו.

יעקב מרגי: כשקובעים תוך 60 - - -

מירב בן ארי: ממתי 60 יום?

מירב בן ארי: מה-5 במרס?

יעקב מרגי: מאז שהוחלט על הרפורמה.

מירב בן ארי: הרפורמה לפני שנה וחצי כבר.

יעקב מרגי: בינואר הוחלט.

יעקב מרגי: כשאומרים 60 יום וב-5 במרס מגישים למשרד לא קטן ייתכן שלהכין את התזכיר – זה גם חוק משותף, זה זמן סביר.

מירב בן ארי: אין בעיה, אפשר לעשות לוח זמנים משוער.

מירב בן ארי: מתי יהיה את תזכיר החוק?

מירב בן ארי: אנשים פה מחכים.

אילן שי: אנחנו צריכים להעביר את ההערות שלנו לתזכיר.

אילן שי: יכול להיות שנצרף אל ההערות על התזכיר שמשרד הכלכלה העביר, נוסח של תזכיר שנכין, ואז נקיים איתם דיון משותף.

אילן שי: יש הרבה נקודות שאין עליהן הסכמה.

מירב בן ארי: בערך מתי?

אילן שי: אני מקווה שעד תחילת המושב.

מירב בן ארי: עד תחילת מושב הקיץ?

מירב בן ארי: אז תעשה על זה מעקב.

מירב בן ארי: זה הדבר הכי חשוב פה בכינוס הזה, תזכיר החוק הזה, יהיה או לא יהיה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

מעין חג'אג': תודה.

מעין חג'אג': חשוב לי לציין, הזכרתם פה את התלמידים, את ההסללה בחינוך הטכנולוגי.

מעין חג'אג': אנחנו אומנם לא מייצגים תלמידים אלא סטודנטים, אבל היום כל עוד הרפורמה לא קורית יש היום בישראל סטודנט סוג א' וסטודנט סוג ב'.

מעין חג'אג': סטודנטים סוג ב' הם הנדסאים, סטודנטים סוג א' הם האקדמיה, ולא רק בגלל המצב של הזכויות שלהם, התקצוב וכל הדברים שנמנו.

יעקב מרגי: ובתזכיר החוק זה נכנס?

מעין חג'אג': זה נכנס בתזכיר החוק, היינו שותפים בכל הדיונים.

יעקב מרגי: הייתם שותפים.

מעין חג'אג': היינו שותפים, התייעצו איתנו, אמרנו את דברינו, לא קיבלנו הערות על מה שביקשנו.

יעקב מרגי: שמעת, איגוד המוסכים?

יעקב מרגי: הם שותפו.

מעין חג'אג': אבל חשוב לי רק להגיד שלא לשפוך את התינוק עם המים.

מעין חג'אג': אנחנו בעד לאחד את המערכות, ברור שיש פה אנומליה, כל מה שהזכרת, מדובר פה, אנחנו תומכים, אבל לא להפיל את הרפורמה הזאת, כי מסטודנטים בסוף היום נמנעת איכות הכשרה טובה, איכות לימודים טובה.

מעין חג'אג': בפועל, היום סטודנטים מקבלים פחות והם לא שווים פחות.

מעין חג'אג': הם מקבלים פחות כי הם לומדים הנדסאים, וזה לא מגיע להם, והרפורמה הזאת צריכה לעבור ולהתקדם.

מעין חג'אג': נשמח מאוד שהוועדה תעשה כל מה שהיא יכולה בשביל לוודא שזה קורה.

מירב בן ארי: זה מה שצריך לעשות עם תזכיר החוק הזה.

יעקב מרגי: רצית לדבר?

יעקב מרגי: בבקשה.

מאיר ביטון: הגעתי מרחוק במיוחד.

מאיר ביטון: אני חבר בפורום של המכללות הטכנולוגיות, ורק ככה למען התיקון, מי שהוביל את כל הרפורמה, מי שבכלל יזם והקים ודחף זה כמה מנכ"לים של מכללות שמאוד מאוד אכפת להם, ומשם כל הסיפור הזה התחיל לפני חמש-שש שנים, משביתת הרעב המפורסמת.

מאיר ביטון: היום הגענו לאיזושהי נקודה שהיינו שותפים אליה.

מאיר ביטון: לא נסכים כמובן לכל דבר, והרבה דברים נאמרו כאן והם נוגעים בכל מיני נקודות, ואני לא רוצה להתייחס לכל הדברים האלו.

מאיר ביטון: באתי להגיד משפט אחד מאוד מאוד חשוב, שמבחינתי הוא מאוד מאוד קריטי, ואני מייצג כאן את המכללות של הפריפריה.

מאיר ביטון: גם בהסכם הקודם שדיברנו עליו שפה מישהו זרק 450 סטודנטים, והייתה איזושהי תקופה של מתווה של איזה ארבע-חמש שנים, פשוט הביאו אותנו לנקודה הזאת עכשיו.

מאיר ביטון: אני יכול לומר לכם, מבחינתי כמנכ"ל המכללה הטכנולוגית, מה המכללה הזאת עושה לגליל, זה עוגן כלכלי תרבותי חברתי.

מאיר ביטון: אם יש משהו בגליל זה הדבר הזה.

מאיר ביטון: יושב פה נציג האוצר, והיו לנו הרבה מאוד שעות במשרד האוצר, הרבה לילות ישבנו שם כדי לנסות לדון בנקודות האלה, אני שותף, הצבעתי בעד, דחפתי כי חשבתי שזה משהו ברמה לאומית.

מאיר ביטון: אבל לגביי ולגבי המכללה בכנרת והמכללה בנצרת עילית לבקש ממני עכשיו 800 סטודנטים, למרות שהיו לי פעם 760 ומחר יש לי 540, ותלוי במצב הביטחוני, ומי אני בכלל, מה התפקיד שלי, מה, אני צריך להביא תושבים לגליל?

מאיר ביטון: יש שם 40 ראשי רשויות, מה הם רוצים ממני?

מאיר ביטון: חסר לי עבודה?

מאיר ביטון: אני לא רואה איך זה הולך ביחד עם הנושא של הרפורמה ועם ההתניה הזאת.

מאיר ביטון: אני לעולם לא אקום.

מאיר ביטון: זה אומר שאם זה עובר כמו שזה, וניסיתי הרבה מאוד שעות לשכנע גם את שי וגם את שר האוצר, היו הרבה מאוד דיונים עם שרים, ולא הצלחנו להגיע למצב הזה, כי הם יוצאים מאיזושהי נקודת הנחה שאם תהיה מכללה גדולה אז יהיה אחוז דיפלום יותר גבוה.

מאיר ביטון: לא. אין שום קשר.

מאיר ביטון: אני יכול להראות לכם מכללה של 200 סטודנטים, 100% דיפלום.

יעקב מרגי: אמרתי איתנות.

יעקב מרגי: לא רק דיפלום, תהיה איתנות.

יעקב מרגי: האוצר לא מדבר על דיפלום.

מאיר ביטון: הוא מדבר, בטח שהוא מדבר, אבל אין לי בעיה, אתה יכול לדרוש ממני איכות.

יעקב מרגי: אז הוא עבד עליכם.

יעקב מרגי: ביטון, תן לי רגע.

יעקב מרגי: הוא עבד עליך, הוא רוצה איתנות פיננסית, לא יותר מזה.

מאיר ביטון: אז אני אומר לך ככה, יש לי איתנות פיננסית.

יעקב מרגי: הוא לא רוצה שתבוא אליו כל שנה: תן לי 90 מיליון שקל.

מאיר ביטון: אני לא אבוא אליו.

מאיר ביטון: אבל אם הוא יכתיב לי 800 אני בכלל לא אבוא אליו, כי לא יהיה לי מאיפה לבוא, לא תהיה סיבה בכלל לחיות, לא אני ולא "כנרת".

יעקב מרגי: הבטחתי שלא אכנס למהות, יש לי דעה.

יעקב מרגי: אין ספק של-800 היה צריך להתייחס.

יעקב מרגי: זו הבעיה, אתם רואים, שתי מערכות שעובדות במקביל בלי לדבר.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב טוב, משרד החינוך יחד עם המל"ג, ות"ת החליטו לאחד מכללות לחינוך.

יעקב מרגי: קיבלו החלטה עוד כשמנו טרכטנברג היה יו"ר הות"ת, קיבלו החלטה כזה ראה וקדש.

יעקב מרגי: כמה מתיישמת?

יעקב מרגי: באיזה קצב מתיישמת?

יעקב מרגי: פתאום צצים קשיים ומתחילים להחריג את זה.

יעקב מרגי: אם מישהו היה מתגלח, סליחה על הביטוי, על הניסיון של ות"ת, מל"ג, משרד החינוך בנושא איחוד מכללות ותנאי סף לגודל מכללה, יכול להיות שהוא לא היה קובע את זה כמסמרות.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך, לומר לקריית שמונה, לתל חי, מאזור הזה: תקשיבו, מינימום 800, זו גזירת סגירה.

יעקב מרגי: אני אומר לך מה יקרה.

מאיר ביטון: מה יקרה?

יעקב מרגי: זה ייסגר.

מאיר ביטון: ברור שזה ייסגר.

יעקב מרגי: זה ייסגר.

יעקב מרגי: למה חשבו, ירדו לסוף דעתך?

יעקב מרגי: גם להיות סניף של מכללה אחרת לא ייתנו לך כי קבעו 450.

מירב בן ארי: הטעות הייתה שכשחישבו את המספר אמרו שמה שמתאים למרכז מתאים לצפון, וזאת הטעות.

יוסי יונה: נכון.

יעקב מרגי: זאת טעות.

מירב בן ארי: כי מראש, ואת זה אני חייבת להגיד לך, שאול, אני גם מבינה את - - -

יעקב מרגי: אנחנו מלקקים את הפצעים של איחוד המכללות בחינוך.

מירב בן ארי: אבל אתה לא יכול להתייחס לכמות סטודנטים בתל אביב ובהרצליה מול קריית משונה ובאר שבע, זאת טעות, הוא לא יביא 800 בחיים, חבל, זאת מכה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני חייב לסיים את הדיון, מירב.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, זה דיון ראשון, דיון בוסרי שנגע מלמעלה בהרבה תחומים, אבל כוונתי להכין תוכנית עבודה לדיוני הוועדה.

יעקב מרגי: להתחיל מהחינוך הטכנולוגי, עובר דרך י"ג-י"ד, דרך השכלה טכנולוגית, עובר דרך אחידות – אנחנו במדינה אחת – אחידות של תוכנית הלימודים.

יעקב מרגי: נוביל לכך שתהיה הכרה הדדית של כל המערכות שעוסקות בהשכלה טכנולוגית, ולא יעזור כלום לאף אחד.

יעקב מרגי: אף אחד לא מאיים על אף אחד, ואף אחד לא אוכל מאף אחד.

יעקב מרגי: אלו מערכות קיימות שעובדות ונושמות, ולכל אחת יש את האופי שלה, ואת הצרכים שלה, ואת הייעוד שלה ואת האזור שהיא פועלת בו, וצריך להתייחס אליה.

יעקב מרגי: קודם כול, הוועדה מברכת על הרפורמה שמקודמת במערכת ההשכלה הטכנולוגית.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לקדם, לזרז, לסיים את העבודה בהגשת תזכיר החוק המשותף למשרד העבודה ולמשרד החינוך כדי לקדם את הרפורמה.

יעקב מרגי: אני מבקש, הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לקבל תוכנית שלדית לי"ג-י"ד להכשרה להסמכה להנדסאים.

יעקב מרגי: שלדית, מה הדרישות, תוכנית לימודים שלדית.

יעקב מרגי: אני עובר לנושא אחר כהכנה לדיונים הבאים.

יעקב מרגי: תנאים לתקצוב, מח"טים במשרד החינוך, מה אני אגלה שם, כמו התל"נים, כמה תלמידים.

יעקב מרגי: מרכז חינוך טכנולוגי, כמה תלמידים, ופריסתם ברחבי הארץ.

מירב בן ארי: אפשר לדעת גם כמה הם הולכים לעבוד בזה אחר כך?

מירב בן ארי: מה השמה שלהם?

יעקב מרגי: על זה נדבר אחר כך.

יעקב מרגי: ההשמה זה אלי אלאלוף.

מירב בן ארי: אה, זאת הוועדה האחרת.

יעקב מרגי: ופריסה שלהם ברחבי הארץ, במח"טים.

יעקב מרגי: ומהי ההסמכה, מהי התעודה בקצה המסלול.

מירב בן ארי: בקצה הרצף.

יעקב מרגי: מה"ט, אני מבקש לקבל תוכנית לימודים שלדית להנדסאים שלכם.

יעקב מרגי: אני קורא שוב בפעם המי יודע מה למל"ל, ות"ת, למל"ג, יותר נכון – זה אותו אחד, זאת עבודה בעיניים – לבחון בכובד ראש, להציב תנאים למכללות להכרה של לימודי ההנדסאים במכללות ובי"ג-י"ד של משרד החינוך לפחות ב-120 נ"ז, כפי שתכננתם לתת את זה למוסדות להשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.