ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 752, 2018-05-08 11:30

אלי אלאלוף: צהריים טובים חברים, בואו נתחיל.

אלי אלאלוף: אנחנו ב-8.5.2018, כ"ג באייר תשע"ח.

אלי אלאלוף: השעה היא 11:36.

אלי אלאלוף: הדיון הוא לשעה.

אלי אלאלוף: הקושי בגיוס רופאים בפריפריה, אז כל החברים שהציעו את הדיון הדחוף פה.

אלי אלאלוף: יעל גרמן, חברת הכנסת לאה פדידה, חבר הכנסת אלחרומי סעיד, חברת הכנסת נאוה בוקר שלא פה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת חמד עאמר.

אלי אלאלוף: אני שמח שמקיימים דיון כזה על הפריפריה.

אלי אלאלוף: הנושא הוא באמת קשה, חשוב.

אלי אלאלוף: זה חלק מההרגשה של לחיות בפריפריה.

אלי אלאלוף: אני לא חושב שהחברים שנמצאים פה תקועים במרכאות בפריפריה.

אלי אלאלוף: יש יתרונות רבים, ואנחנו יודעים שמערכת הבריאות בפריפריה היא פחות טובה מאשר במרכז הארץ, גם אם יש חלקים במרכז הארץ שהם גם כן מוזנחים.

אלי אלאלוף: הנושא של הרופאים זה דבר מרכזי.

אלי אלאלוף: אני יכול להגיד לכם דוגמא אישית, אני לפני שבועיים רציתי בדיקת עיניים.

אלי אלאלוף: טלפנתי לקופת חולים, נרשמתי, קבעו לי לסוף יוני ואחר כך שאלו אם אני רוצה לבוא לירושלים, אמרתי כן, יש לפעמים.

אלי אלאלוף: אז נעשה בירושלים, אבל היה רק במזרח ירושלים.

אלי אלאלוף: האמת שלא התלהבתי.

אלי אלאלוף: בכל מקרה, זה היה לפחות חודש.

אלי אלאלוף: אז לצערי נאלצתי לנצל קשרים אישיים, יש לי דבר כזה.

אלי אלאלוף: אבל זה רק אומר או שחסר רופאים, או שחסר תקציב.

אלי אלאלוף: ביחד חייבים לפתור את הבעיה הזאת.

אלי אלאלוף: גם המשרד מודה בזה וגם קופות החולים, אבל יש מאמץ לעשות.

אלי אלאלוף: אני מאשים את טכניקת המחשב, שגם כן לא מנצלת מספיק, אלא שהם לא באים, ואז במקומם זה מאוחר מידי.

אלי אלאלוף: אנשים לא מטלפנים, ואז זה מאוחר מידי.

אלי אלאלוף: כשלא רשומים מראש לא מקבלים.

אלי אלאלוף: זה ממש, אני מרגיש – לפעמים אני חוצפן, לפעמים מחכה, יש תור.

אלי אלאלוף: אז אין שום סיבה שהמערכת הממוחשבת שתולים בה את כל הגאונות האנושית, ממשיכה להשתולל נגד השירות שהאזרח צריך לקבל.

אלי אלאלוף: אז היות ויעל הייתה הראשונה, אני אתן לך לפתוח.

יעל גרמן: אז קודם כל, תודה רבה לך אדוני.

יעל גרמן: אני רוצה כמובן להודות לך על המהירות.

יעל גרמן: במקרה הזה, זה ממש במהירות בזק.

יעל גרמן: כמובן למנהלת הוועדה, תמיד אנחנו מודים לך.

יעל גרמן: אני חושבת שגם צריך לומר מילה נפלאה.

יעל גרמן: אני אבקש למקד את הדיון.

יעל גרמן: אנחנו יכולים לדבר על הבעיה של תורים בקהילה, שזה בקופות חולים.

יעל גרמן: אנחנו יכולים לדבר על היעדר תקציבים, אנחנו יכולים לדבר על כך שאין מספיק רופאים.

יעל גרמן: אפרת, אתה אמרת שהיא לא תוכל להציג את המצגת, אבל אני בטוחה שיש לה את המצגת בראש.

יעל גרמן: כלומר, מצגת לא, אבל את תוכלי להציג בעל פה את הכל.

יעל גרמן: היא תציג לפנינו את הנתונים המזעזעים שמראים שאם בתל אביב יש 5.3 רופאים ל-1,000, בצפון יש 2.3.

יעל גרמן: פחות מחצי, פחות ממחצית.

יעל גרמן: אחרי זה בא הדרום, שהוא במצב יותר טוב, אחרי זה המרכז, אחרי זה ירושלים, ואחרי זה תל אביב.

יעל גרמן: בוא נאמר, תל אביב, ירושלים, מרכז, דרום וצפון.

יעל גרמן: הצפון נמצא במקום הגרוע ביותר.

יעל גרמן: אפשר לדבר גם על זה, אבל אני מבקשת למקד את הנושא על המושג של אזורי בחירה, אשפוז.

יעל גרמן: אנחנו יודעים היום ש – דרך אגב, בעיקר מפני שבאמת קופות החולים חסרות תקציבים, מורעבות ונמצאות באופן תמידי בגירעון, והן צריכות למצוא רעיונות מן הגורן ומן היקב כדי לשרוד ולתת את הטיפול, בין השאר בגלל זה.

יעל גרמן: הן יוצרות הסכמים עם בתי החולים.

יעל גרמן: בית החולים שנותן להן את ההנחה הגדולה ביותר, לאחר משא ומתן, זה בית החולים שאתו הן מתקשרות.

יעל גרמן: במקרה של קופת חולים כללית, שבמקרה זה אפרת מייצגת פה את מחוז הצפון, אז כמובן שהדבר הזול ביותר לקופת חולים כללית זה להעביר את המטופלים, לא רק שלה, בוודאי להעביר אותם לבתי החולים של קופת חולים כללית.

יעל גרמן: זה יהיה הדבר הזול ביותר.

יעל גרמן: זאת אומרת שאנחנו מוצאים את עצמנו עם הסכמים בין קופות החולים לבתי החולים, שאחד הנימוקים העיקריים זה הנימוק הכלכלי.

יעל גרמן: אני לא חושבת שנימוק כלכלי הוא לא לגיטימי, והייתה לי שיחה עם אפרת, אפילו שתי שיחות היו לי איתה.

יעל גרמן: היא בוודאי תציג את ההצדקה לנימוק כלכלי.

יעל גרמן: אבל זה לא יכול להיות הנימוק העיקרי.

יעל גרמן: כאשר אנחנו שומעים על תושב טבריה שצריך לקבל טיפול באופן קבוע בגלל בעיה, אם זה מחלת הסרטן ואם זה כל מחלה כרונית אחרת שהוא זקוק לטיפול, והוא צריך לקבל לשם הטיפול טופס 17.

יעל גרמן: זה טיפול, כמו שאמרתי, פעם בשבוע או פעם בשבועיים, אפילו אם הוא פעם בחודש.

יעל גרמן: כאשר באה קופת חולים כללית, או לצורך העניין מכבי, לאומית או מאוחדת, כל קופת חולים, והשיקול שלה זה בוא נפנה לבית החולים ששם זה הכי זול, ולא השיקול מהו בית החולים הקרוב ביותר שיכול לתת את הטיפול הטוב ביותר.

יעל גרמן: ברור כשכאדם חולה כרוני או חולה סרטן, והוא בטבריה, הכי קרוב לו זה לפורייה, ולא לשלוח אותו לכרמל או לבלינסון.

יעל גרמן: זה ברור.

יעל גרמן: אני רוצה גם לתת דוגמה לאו דווקא מקופת חולים כללית.

יעל גרמן: אם הוא תושב פתח תקוה, אז הטיפול הקרוב ביותר שלו זה בלינסון, אבל אם הוא חבר במכבי יעבירו אותו לאסותא.

יעל גרמן: לא יתנו לו בבלינסון, למרות שבלינסון סמוך לבית שלו.

יעל גרמן: זה מצב שהוא בלתי נסבל.

יעל גרמן: על כך, באמת, אני בוכה.

יעל גרמן: לא רק לגבי הצפון, אלא בכלל, אבל בעיקר בנושא של הצפון.

יעל גרמן: מכיוון שהיום, ולא רק היום, שואלים אותי: אוקי, אז הנה, את פורצת את הבעיה.

יעל גרמן: ולא רק שאת פורצת, אלא שיש אוזן קשבת, ויש פה יושב ראש של וועדה, ובאמת יש כאן חברי כנסת מסיעות שונות שאכפת להם.

יעל גרמן: מה הלאה?

יעל גרמן: אז מה תעשו?

יעל גרמן: אז שעה נדון בנושא וכולנו נהנהן בראש ונצקצק ונגיד: אוי נכון, אוי נכון.

יעל גרמן: ומה יהיה?

יעל גרמן: אז אני מבקשת גם להציע פתרון.

יעל גרמן: הפתרון שלי הוא שקודם כל, בכל הסדרי הבחירה, משרד הבריאות יצטרך לאשר אותם.

יעל גרמן: היום יש מצב אבסורדי שבו משרד הבריאות רואה, אבל הוא לא מאשר.

יעל גרמן: מדוע צריך שמשרד הבריאות יאשר?

יעל גרמן: כי למשרד הבריאות יש את הראייה הכללית.

יעל גרמן: הוא בוודאי ייקח בחשבון גם את השיקול הכלכלי.

יעל גרמן: אני יכולה לומר לך שאם בן אדם צריך MRI, ואני מקווה שלא יותר פעם בשנה, בהחלט השיקול הכלכלי צריך לקבוע.

יעל גרמן: בהחלט קופת חולים, אם יש תושב טבריה והוא רוצה MRI, היא תשלח אותו ל-MRI הכי זול, ולא תשלח אותו לפורייה.

יעל גרמן: אני אצדיק אותה באלף אחוז, כי זה חד פעמי וזה לא נורא.

יעל גרמן: בשביל MRI אפשר לנסוע אפילו למרכז הארץ, או להפך, ממרכז הארץ לפריפריה.

יעל גרמן: הלוואי וזה היה.

יעל גרמן: אבל אם מדובר באמת על טיפול, בין אם זה טיפול מיוחד שצריך לקבל בבית חולים מיוחד, ובין אם זה טיפול קבוע, שמצריך באמת להזיז ולהניע את האדם במצב קשה, לא יכול להיות שהנימוק הכלכלי הוא יהיה הנימוק הקובע.

יעל גרמן: כדי שאנחנו נוודא ונראה שאכן זה לא כך, משרד הבריאות צריך לתת את הגושפנקה להסדרי הבחירה.

אלי אלאלוף: מה הפרמטרים שיהיו למשרד הבריאות?

אלי אלאלוף: חוץ מהנושא התקציבי.

יעל גרמן: תראה, יש היום – אני אומר לך מה יהיו הפרמטרים.

יעל גרמן: היום הרי יש בחוק שלנו, מדובר על כך שכל אדם צריך לקבל את הטיפול בזמן, במרחק ובמקום.

יעל גרמן: אין לזה הגדרה.

יעל גרמן: אבל משרד הבריאות כן מסוגל לקבוע איזשהם קריטריונים.

יעל גרמן: אני משערת לעצמי שחולה סרטן שצריך לקבל טיפול קבוע והוא חי בטבריה, הוא ישלח אותו – משרד הבריאות יבוא ויאמר: חברים יקרים, בבקשה לתת טופס 17 לפורייה ולא לכרמל.

יעל גרמן: אני רק רוצה לסיים.

יעל גרמן: יש לי שתי הצעות חוק שלדאבוני, מפני שאני באופוזיציה, ואולי גם מפני שהשם שלי הוא יעל גרמן, אז יהיה קשה לקבל את התמיכה של משרד הבריאות, לא מהסיבות הטובות ולא מהסיבות הנכונות.

יעל גרמן: אבל בשתי הצעות החוק, אני מדברת על זה.

יעל גרמן: הצעת חוק אחת אומרת שבמידה ויש באמת מומחה יחיד בסוגו, והוא נמצא בבית חולים שלקופת חולים של אותו מבוטח אין הסכם איתו, קופת החולים חייבת לשלוח את המטופל למומחה המיוחד.

יעל גרמן: הצעת החוק השנייה אומרת שכן תהיה איזושהי בחירה בהסדרי האשפוז.

יעל גרמן: אני לא מדברת על לפתוח את הסדרי האשפוז, אבל בכל קופת חולים, כל מבוטח יוכל לקבל: 1, יוכל לבחור בבית חולים שהוא הכי קרוב לבית שלו.

יעל גרמן: 2, בבית חולים על, יש לנו בסך הכל חמישה כאלה או ששישה.

יעל גרמן: 3, הוא יוכל לבחור בבית חולים שאינו שייך לקופה שאליה הוא שייך.

יעל גרמן: זאת הצעת חוק שאני לא המצאתי אותה, זה משהו שכבר דיברנו עליו.

יעל גרמן: אין לה סיכויים, אבל אם אנחנו נגיע פה להחלטה שההסדרים יקבלו את האישור של משרד הבריאות, כרגע עשינו צעד גדול.

אלי אלאלוף: רק הערה טכנית אחת.

אלי אלאלוף: אנחנו בתקופה שהצעות חוק לוקחות זמן, מסיבות כאלה ואחרות.

אלי אלאלוף: הזמן של הכנסת הזו מתחיל להתקצר.

קריאה: אתה יודע משהו שאנחנו לא יודעים?

אלי אלאלוף: יש לי אף.

אלי אלאלוף: אני מנחש ככה.

אלי אלאלוף: אני לא אגיד מה שאני חושב.

אלי אלאלוף: האקוטיות של הבעיה שאנחנו מעלים וחיים אותה, היא חבל על הזמן.

אלי אלאלוף: צריך למצוא דרך.

יעל גרמן: לדבר.

אלי אלאלוף: אני רוצה להציע משהו.

אלי אלאלוף: אני רוצה להציע שמשרד הבריאות, בנהלים שלו, יכול לקבוע את זה, ללא שום התייעצות, ללא שום חוק.

אלי אלאלוף: שהוא יבוא ויגיד: אני עושה את הבדיקה הנדרשת, והוא תוך שבועיים יכול להביא לנו הצעה לידיעה, לא לאישור אפילו של הוועדה.

אלי אלאלוף: בואו נרוויח זמן.

אלי אלאלוף: אנחנו נכנסים מיד להכניס תקנות ולהכניס חוק – זה ייקח שנים.

אלי אלאלוף: אנחנו נתפזר גם בזמן ולא נעשה את זה.

קריאה: יעל תומכת בזה, בטח.

יעל גרמן: מאוד תומכת.

אלי אלאלוף: לכן שאלתי אם יש פה אנשי משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: כל עזרה שאתם תרצו מאתנו בנושא הזה, נעשה.

אלי אלאלוף: אני חושב שבנהלים שלכם מול קופות החולים, אתם יכולים לכתוב את הנוהל הזה ולבדוק אותו.

אלי אלאלוף: גם לקצר את הנסיעות.

אלי אלאלוף: חברים, זה צורך אקוטי.

אלי אלאלוף: בצפת הביאו MRI ענק, הביאו פרופסורית מבאר שבע.

אפרת ברון הרלב: היא לא ל-MRI, היא למכון – לרדיותרפיה.

אלי אלאלוף: ובסוף היא חזרה לקליינטים.

אלי אלאלוף: מעבירים אותם לסוף העולם, בזמן שיש לה מכשיר אדיר וכולי.

אלי אלאלוף: זאת אומרת שיש פה - - -

אפרת ברון הרלב: זאת לא הסיבה שהיא חזרה לבאר שבע.

אלי אלאלוף: לא חשוב.

אלי אלאלוף: אני אוהב לשקר, באמת.

אלי אלאלוף: אני גם באר שבעי.

אלי אלאלוף: תאמיני לי, אני שמעתי אותה.

אלי אלאלוף: אני אומר לכם, זו לא הסיבה.

אלי אלאלוף: המכון פועל.

אפרת ברון הרלב: המכון פועל, לא איתה.

אלי אלאלוף: הוא פועל בכלל?

אפרת ברון הרלב: הוא פועל.

אלי אלאלוף: במתכונת הנכונה?

אפרת ברון הרלב: במתכונת ש - - -

אלי אלאלוף: אני לא יודע מה תפקידך - - -

קריאה: אפרת, את אומרת כן, והגברת שלידך עושה ככה עם הראש.

אלי אלאלוף: אז אני אומר לכם שלא מפנים לשם, מפני שזה בית חולים ממשלתי.

אלי אלאלוף: לכן אני חוזר, זה כל כך אקוטי.

אלי אלאלוף: הלוואי שזה יסתדר, אני אשמח שזה יסתדר.

אלי אלאלוף: זה כל כך אקוטי, בואו ננסה לקצר את הדרך למצוא את הפתרונות.

אלי אלאלוף: זו ההצעה שלי.

אלי אלאלוף: סליחה, לאה, בבקשה.

לאה פדידה: רציתי רק לשאול שאלה.

לאה פדידה: תראה, הקשיים בפריפריה הם כל פעם באים בגוון אחר, בצבע אחר, אבל הקושי הוא קושי.

לאה פדידה: הרצון העז של השלטון לחבר את הפריפריה למרכז הוא טעות.

לאה פדידה: הפוך, תחברו את המרכז לפריפריה.

לאה פדידה: שיהיה צריך וייקחו את השירות הטוב ביותר מהפריפריה, כדי שאני ואתה, שגרים שם באזורים האלה, נקבל את השירות הטוב ביותר ונהיה גאים שאנחנו גרים שם ויש מרחבים, ואנחנו יכולים להזמין את המרכז אלינו.

לאה פדידה: הנושא הזה של קופת חולים והנושא הזה של בעיה של הרופאים.

לאה פדידה: ראשית, לנו יש בעיה אקוטית עם שירותי בריאות כללית בצפון.

לאה פדידה: 78%, אדוני היושב ראש, הם מבוטחים של קופת חולים כללית.

לאה פדידה: לא פעם ולא פעמיים הם מנצלים את ההזדמנות הזאת על מנת לקחת את חולי הצפון כשבויים.

לאה פדידה: אם זה כשראינו לפני חודש שזו הקופה היחידה שגובה כסף לא על פי התקן מחולי דיאליזה באמבולנס, ושר הבריאות כבר כתב להם מכתב אזהרה והתחייב בשאילתה משותפת שגם ייתן סנקציות.

לאה פדידה: עכשיו אנחנו רואים עלייה וקוץ בו.

לאה פדידה: גם אם כבר בא רופא מומחה, כמו שאדוני היושב ראש הזכיר, הם לא מפנים לקופת חולים, או לבתי חולים, או למרכז הרפואי בצפון, אלא למקומות אחרים.

לאה פדידה: הרבה פעמים גם למרכז הארץ.

לאה פדידה: והנה, אין ביקוש בצפון.

לאה פדידה: הלוואי וזה היה נכון שהיינו יותר בריאים ולא צריכים את השירותים, אז הייתי מאוד שמחה שתשימו את כל המרפאות במרכז ואת כל הרופאים במרכז.

לאה פדידה: אז קשה לגייס רופאים, כי בעצם מייבשים מחלקות שלמות, כי שולחים את החולים רחוק מאוד.

לאה פדידה: גם כשמגייסים רופאים, אז אין את ההזדמנות ואין את הזמן.

לאה פדידה: בשבוע הבא עולה בוועדת שרים הצעת חוק שאני מעלה.

לאה פדידה: זה בא לתקן, כי המחוקק, כבוד היושב ראש, אמר במפורש: החולה חייב לקבל במרחק סביר, בזמן סביר ובאיכות.

לאה פדידה: אבל יהודי זה כמו יהודי.

לאה פדידה: מרחק סביר, הוא מפרש את זה איך שהוא רוצה.

לאה פדידה: מבחינתו, מרחק סביר זה מיוקנעם לאיכילוב, שעה בכביש 6, כאשר ביוקנעם אני יכולה לקבל בבית חולים העמק.

לאה פדידה: אז אני אומרת, סך הכל נדרש מאתנו בהצעת החוק הזאת, בואו נגדיר ולא ניתן לבעלי המאה שם להחליט מה זה מרחק סביר.

לאה פדידה: שכל חולה וחולה יוכלו לקבל במקום הקרוב לביתם.

לאה פדידה: בית חולים זיו, שגם הייתי שם וגם היה דיון אצלך, כבוד היושב ראש, זו שערורייה.

לאה פדידה: מייבשים אותו בכוח.

לאה פדידה: לא יתכן – הרי גם אם – גברתי, יעל, אני חייבת להגיד לך.

לאה פדידה: כל הבדיקות האלה ממונות על ידי המדינה.

לאה פדידה: אין סיבה בעולם שאותי ישלחו לבלינסון.

לאה פדידה: אין סיבה.

לאה פדידה: אני חברת קופת חולים כללית, אני גרה בצפון, אני רוצה לקבל MRI הכי קרוב.

לאה פדידה: בדיון הקודם שמעתם ושמענו את כל התורים הארוכים.

לאה פדידה: יושבים בתי חולים ואומרים לי: לאה, אנחנו ריקים, אין בא ואין יוצא.

לאה פדידה: יכול להיות תור בשבועיים.

לאה פדידה: לעומת זאת, שולחים אותנו לעומס תורים ולבתי חולים.

לאה פדידה: אנחנו לא רוצים להיות שבויים של קופת החולים בה אנחנו חברים.

לאה פדידה: החולים בפריפריה רוצים לדעת שלא – גם ככה קשה לגייס, כבודו, רופאים לפריפריה.

לאה פדידה: אדם צריך להעתיק את מקומו וצריך לגור שם, כי בפריפריה יש עוד הרבה קשיים, לא רק זה.

לאה פדידה: אז גם ככה קשה לגייס.

לאה פדידה: אז כבר גייסנו, הפוך.

לאה פדידה: תוציאו את כל המרכז שיגיעו אלינו.

לאה פדידה: שם המצב הסוציו אקונומי יותר גבוה, יש להם רכבים.

לאה פדידה: שיגיעו לפריפריה ויטופלו שם.

לאה פדידה: לכן אני אומרת ששני דברים אנחנו צריכים לעשות.

לאה פדידה: ראשית, לגייס יותר רופאים לפריפריה ולהגדיר את המילה מרחק סביר.

לאה פדידה: לא מכתבים, אלא קופת חולים שתתעלל, ולדעתי זו התעללות במטופלים, תקבל סנקציה.

לאה פדידה: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: סעיד, רצית?

אלי אלאלוף: בבקשה.

סעיד אלחרומי: כן אדוני היושב ראש.

סעיד אלחרומי: אני מצטרף לחברותיי בנושא הזה.

סעיד אלחרומי: אני חושב שדיברנו הרבה על נושא הפריפריה ועל המחסור הנוראי שם, אם זה בצפון וגם בדרום.

סעיד אלחרומי: אני חושב שיש שני היבטים לנושא הזה.

סעיד אלחרומי: הדבר הראשון הוא באמת שכל אזרח אמור לקבל את השירות הטוב ביותר בקרבת מגוריו, ולא להשאיר את הנושא של מרחק סביר פתוח, כאשר הפקיד או המנהל של קופת חולים מסוימת הוא המחליט מה זה סביר ומה זה לא סביר.

סעיד אלחרומי: אני חושב שצריך לתחם את זה בצורה ברורה וידועה לכולם.

סעיד אלחרומי: הנושא השני זה באמת השכבות המוחלשות.

סעיד אלחרומי: הרי מי יסבול בעיקר מהמרחקים הנוראיים האלה שאנשים יצטרכו לנדוד, אם זה מטבריה למרכז, לאיכילוב, או למקום אחר, או מירוחם או מכל יישוב אחר.

סעיד אלחרומי: אלה השכבות המוחלשות.

סעיד אלחרומי: השכבות החלשות האלה, רבותיי, ידם אינה משגת.

סעיד אלחרומי: תפקידנו כאן, חברי וועדה ואנשי ציבור כנציגי ציבור, גם להסתכל על הקבוצה הזאת שאולי מי שידו משגת יכול להזמין תור בתל אביב ולישון בבית מלון יום לפני, אבל האנשים החלשים האלה יצטרכו לנדוד גם במרחקים, אולי גם במצב רפואי נוראי.

סעיד אלחרומי: לכן אני מצטרף לחברותיי, שצריך לתחם את זה, צריך להתמקד בקריטריונים ברורים, איך אנחנו מתקדמים בנושא הזה.

אלי אלאלוף: אוקי, תודה.

אלי אלאלוף: שאר חברי הכנסת, לא הייתם בין המציעים.

אלי אלאלוף: אז ברשותכם, אני אתן לציבור להתערב.

אלי אלאלוף: בבקשה הגברת ממחוז צפון של הכללית.

קריאה: רק שאלה אינפורמטיבית, מי זה נציגת משרד הבריאות?

אלי אלאלוף: מה התפקידים שלכם, ברשותכם?

גילי גבעתי: אני ראש אגף רפואה בחטיבת בתי החולים הממשלתיים.

אלי אלאלוף: כן, ו?

איתי קלטניק: אני מאגף לפיקוח קופות חולים.

אלי אלאלוף: אז זה אומר בעברית שאתם אחראיים לכך שאין רופאים.

אלי אלאלוף: מה זה תפקידכם והנושא?

אלי אלאלוף: מה זה אומר?

אלי אלאלוף: מה אתם יכולים לתרום לזה?

גילי גבעתי: שמי דוקטור גילי גבעתי, אני ראש אגף רפואה בחטיבת בתי החולים.

גילי גבעתי: אנחנו המפעילים של בתי החולים הממשלתיים בכל רחבי הארץ.

אלי אלאלוף: ואתם מודעים לזה שיש מחסור ברופאים, יש תורים ארוכים ויש אפליה?

גילי גבעתי: אנחנו נציג את כל הנתונים בשמחה.

אלי אלאלוף: אתם תציגו, יופי.

אלי אלאלוף: אוקי, אז גברת, בבקשה.

אפרת ברון הרלב: קודם כל, רציתי לשאול אם כן או לא להציג את הנתונים בפני כולם, זה להחלטתך.

אלי אלאלוף: ב-12:30 מסיימים.

אלי אלאלוף: אחריות של כולנו להכניס.

אפרת ברון הרלב: בסדר גמור.

אפרת ברון הרלב: אני ראשית אתייחס ספציפית ל - - -

אלי אלאלוף: אני אשמח שאם לא תציגי, אנחנו נשים את זה על האתר של הוועדה.

אפרת ברון הרלב: אני מראש רוצה לומר שמכיוון שאני גם מבינה את המשמעות של דיון מהיר ואני אומרת את זה בשיא הרצינות.

אפרת ברון הרלב: כל אחד מחברי הכנסת כאן, אני מאוד אשמח שיבוא אלינו ובאריכות ובמשך שעה או שעתיים נציג נתונים של העשייה שקורית במחוז צפון.

אפרת ברון הרלב: אני רופאה טיפול נמרץ ילדים.

אפרת ברון הרלב: אמנם אני מנהלת רפואית, אבל אני בראש ובראשונה רופאה.

אפרת ברון הרלב: קשה לי מאוד לשמוע ביטויים כגון השבויים של.

אפרת ברון הרלב: מבחינתי, 560,000 המבוטחים של שירותי בריאות כללית במחוז צפון, הם בני משפחתי.

אפרת ברון הרלב: אני נוסעת יום יום למחוז צפון בשביל לעשות את כל מה שצריך.

אפרת ברון הרלב: אני מוכנה להתייחס לכל דבר.

אפרת ברון הרלב: קודם כל, אני רוצה להגיד שבכלל שירותי בריאות כללית לגבי הנושא של הטיפול האונקולוגי, הטיפול האונקולוגי פתוח בפני כל מבוטחי הכללית ללא שום הסדרי בחירה.

אפרת ברון הרלב: כל מבוטחי הכללית.

אפרת ברון הרלב: הוא יכול לרצות לנסוע ליוספטל, אין שם אונקולוגיה, לסורוקה, לזיו, לכל בית חולים אחר, ללא שום הסדרי בחירה.

אפרת ברון הרלב: כל חולה אונקולוגי של הכללית.

אפרת ברון הרלב: אז קודם כל, חשוב שזה ירד מהפרק.

אפרת ברון הרלב: זה קיים כבר שנים.

אפרת ברון הרלב: אנחנו לא מגבילים אף מטופל אף מקום כבר שנים.

אפרת ברון הרלב: אנחנו מברכים – ציינתי אונקולוגיה.

אפרת ברון הרלב: קודם הייתה פה טענה לגבי - - -

אלי אלאלוף: איפה יש בעיה?

אפרת ברון הרלב: מיד אני אגיע.

אפרת ברון הרלב: ציינתם למשל שהמכון בזיו ריק.

אפרת ברון הרלב: המכון בזיו ריק ממש לא בגלל הכללית, אנחנו מעודדים חולים שלנו להגיע למכון ההקרנות בזיו.

אפרת ברון הרלב: צריך לזכור שהייתה להם באמת בעיית הפעלה.

אפרת ברון הרלב: הרופאה שהגיעה לשם, אנחנו קלטנו את בעלה שהוא רופא משפחה, מהרגע להרגע, בשביל שתהיה להם יציבות בצפון.

אפרת ברון הרלב: תכף נדבר על העניין של היציבות המשפחתית, אפרופו רופאים בפריפריה.

אפרת ברון הרלב: יש בעיה גדולה להביא רופאים לאזור הזה.

אפרת ברון הרלב: תכף נדבר על זה.

אפרת ברון הרלב: הסיבה שהמכון ריק היא בוודאי לא כי הכללית לא מפנה לשם, להפך.

אפרת ברון הרלב: כללית מחוז צפון מעודדת את החולים האונקולוגיים להגיע לבית חולים זיו.

אפרת ברון הרלב: יש לנו שיתוף פעולה מצוין עם ד"ר זרקא ואנחנו משתדלים שזה יקרה כמה שיותר, כי זה הדבר הנכון.

אפרת ברון הרלב: אנחנו מפעילים מכון אונקולוגי אצלנו במרפאה שלנו בנצרת, על מנת שמטופלים לא יצטרכו לנסוע לכל מקום אחר.

אפרת ברון הרלב: זה בנושא העניין האונקולוגי.

גאולה קשת: סליחה, במקרה של ילדים, אני מוכרחה להגיד.

גאולה קשת: אני נציגת גדולים מהחיים - - -

אלי אלאלוף: גברת, את רוצה לדבר?

גאולה קשת: כן.

אלי אלאלוף: אז תבקשי אישור.

גאולה קשת: סליחה.

אלי אלאלוף: שתיים, תגידי את שמך.

גאולה קשת: סליחה.

גאולה קשת: שמי גולי קשת, אני יושבת ראש עמותת גדולים מהחיים.

גאולה קשת: אני בעצמי אמא לילד שחלה והבריא.

גאולה קשת: זה לגבי ילדים - - -

קריאה: אין להם שירות לילדים.

גאולה קשת: לגבי ילדים, אני בהחלט יודעת שילדים שגרים בצפון נשלחים לבלינסון, וגם אם הן רוצים להגיע לרמב"ם, לא תמיד נותנים להם.

אפרת ברון הרלב: לא נכון, חד וחלק.

אפרת ברון הרלב: אני אשמח לשמוע דוגמה אחת כזאת.

אלי אלאלוף: מי אין להם שירות לילדים?

אפרת ברון הרלב: לבית חולים זיו בקרינה, אין שירות לילדים.

קריאה: ובצפון יש?

אפרת ברון הרלב: בצפון שירות קרינה לילדים יש ברמב"ם.

אפרת ברון הרלב: כל ילד שצריך לקבל אישור לנסוע לרמב"ם מקבל את האישור מקופת חולים כללית.

קריאה: אז בטח יש עומד מטורף ברמב"ם.

אפרת ברון הרלב: יש עומס מטורף, זה נכון.

קריאה: אז למה הילדים של הצפון – לא, אז זה לא אלייך השאלה.

קריאה: למה הילדים של הצפון שונים מילדים אחרים?

אפרת ברון הרלב: מכיוון שאני רופאת ילדים אני יכולה להסביר לך מה הסיבה.

אפרת ברון הרלב: אחד, שהקרינה בילדים היא מאוד שונה מהקרינה במבוגרים.

אפרת ברון הרלב: זה מצריך ידע של אותו רופא שנותן את הקרינה.

אפרת ברון הרלב: שתיים, זה בדרך כלל דורש הרדמת ילדים.

איציק שמולי: היא לא ביקשה שיעשו להם טיפול של מבוגרים.

איציק שמולי: היא שואלת למעשה למה אין את הטיפול ברמב"ם בבתי חולים אחרים בצפון.

אפרת ברון הרלב: ברמב"ם יש, בוודאי.

אפרת ברון הרלב: ברמב"ם הוא ניתן.

אלי אלאלוף: חוץ מרמב"ם, אם הוא מלא - - -

איציק שמולי: את לא מקשיבה לי.

איציק שמולי: אני שאלתי למה את השירות שיש ברמב"ם לא ניתן - - -

אפרת ברון הרלב: כי אין מטפלים.

אפרת ברון הרלב: זה בדיוק מה שאני מסבירה, שזיו לא מצליח לייצר סיטואציה ש - - -

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שאין טיפול לילדים בנושא הקרינות, מפני שזה חסום ברמב"ם, נכון?

אפרת ברון הרלב: זה לא חסום.

אלי אלאלוף: אנחנו יכולים, אנשי משרד הבריאות, אתם יכולים להתייחס למצב הזה?

גילי גבעתי: כן.

אלי אלאלוף: אז מה המצב?

אלי אלאלוף: מה אתם עשיתם כדי שזה לא יהיה?

גילי גבעתי: יש תחומים שצריך לזכור שהם מאוד ממוקדים ומאוד קטנים.

גילי גבעתי: לשמחתנו הרבה, זה לא - - -

אלי אלאלוף: ממוקד לילד, שזה החיים שלו.

אלי אלאלוף: מה זה ממוקד?

אלי אלאלוף: אם זה הבן שלי, הייתי עושה - - -

גילי גבעתי: ברור, לכן אתה רוצה את הטיפול הכי טוב.

גילי גבעתי: בנפחים מאוד קטנים, אתה מקבל מרכזי מצוינות מאוד בודדים.

גילי גבעתי: אתה לא יכול לתת שירותים בכל הארץ בגלל נפח פעילות שקטן, אתה רוצה מרכזי מצוינות.

גילי גבעתי: רופא שמטפל בעשרה ילדים בחודש לעומת רופא שמטפל במאה ילדים בחודש, ברור שרופא שמטפל במאה ילדים בחודש יהיה הרבה יותר טוב.

גילי גבעתי: אתה לא יכול לאפשר - - -

מאיר כהן: סליחה שאני מפריע לך, אבל אומרת לך אפרת שיש פקק גדול מאוד ברמב"ם.

מאיר כהן: כלומר זה סותר את הטענה שלך.

מאיר כהן: ברמב"ם שזה מרכז מצוינות והוא בסדר גמור, אבל יש שם לחץ.

מאיר כהן: היא אומרת שיש שם צוואר בקבוק.

מאיר כהן: האם זה לא מסביר לכם את העובדה שצריך מידית לחזק את זיו?

גילי גבעתי: מספר הילדים החולים שזקוקים לטיפולים מאוד מורכבים הוא קטן, ולכן אנחנו מעדיפים לפתח מרכזי מצוינות שיוכלו לטפל בצורה מקצועית.

גילי גבעתי: קשה מאוד לטפל, גם אם חס וחלילה יש חמישה ילדים באזור הצפון, אנחנו לא יכולים להפעיל יחידה שתטפל רק בחמישה ילדים.

גילי גבעתי: אנחנו כן רוצים שהם יקבלו את הטיפול במרכז שלישוני מקיף.

גילי גבעתי: יש טיפולים – בגלל זה יש החלטה שיש בתי חולים שלישוניים, כמו מרכזי כוויות, ניתוחים מאוד מורכבים, מרכזי טראומה, שהם מרכזי על.

גילי גבעתי: גם אונקולוגית ילדים נמצא במרכז על.

גילי גבעתי: הוא לא יכול להינתן בכל בית חולין קטן, בגלל נפח פעילות מאוד קטן וחוסר מיומנות מספקת, כי אתה בעצם לא מצליח לעשות נפחים כמו שצריך.

גילי גבעתי: כן צריך להפנות לבית החולים הכי קרוב שאפשר.

מאיר כהן: היות ואי מכיר את זה, לצערי הקרוב אישית, יש צוואר בקבוק ברמב"ם.

מאיר כהן: אני מכיר את המחלקה ברמב"ם.

מאיר כהן: יש באמת צוואר בקבוק ברמב"ם.

מאיר כהן: האם זה לא מביא אתכם לכדי החלטה לחזק מרכז אחר?

מאיר כהן: אני הולך איתך, בסדר, לפתח מרכזי מצוינות.

מאיר כהן: אבל פיתחתם מרכז מצוינות ברמב"ם והוא מלא.

מאיר כהן: אתם מנסים לפתוח עוד מרכז?

גילי גבעתי: אנחנו עובדים על פיתוח והגדלת השירותים ברמב"ם.

מאיר כהן: זאת אומרת שאתם מתעקשים על רמב"ם, להגדיל את השירותים ברמב"ם.

גילי גבעתי: כן.

גילי גבעתי: שוב אני אומרת - - -

מאיר כהן: כלומר ילד חולה בקריית שמונה או במסעד חייב לנסוע לרמב"ם.

קריאה: אבל אז אין לו תור והוא צריך לנסוע למרכז.

גילי גבעתי: ברגע שאנחנו מגדילים שירותים במרכזים שלישוניים, יש החלטה שיש בתי חולים שניוניים ובתי חולים שלישוניים.

אלי אלאלוף: מה זה שניוניים?

אלי אלאלוף: איפה בצפון?

גילי גבעתי: שניוניים זאת אומרת שיש הגדרה לאיזה מחלקות אתה צריך להחזיק.

גילי גבעתי: בית חולים של 300-400 מיטות זה בית חולים יחסית קטן, לעומת בתי חולים שלישוניים שעל ידי המדינה הוחלט מה הם.

גילי גבעתי: יש הרבה בתי חולים שמוכנים להיות שלישוניים, אבל בית חולים שלישוני צריך לספק את כל המחלקות ובאיכות מאוד טובה, ואז אנחנו מפתחים מקצועיות בבתי החולים האלה.

אלי אלאלוף: זה חשוב.

אלי אלאלוף: אני לא מביו, יש בעיה.

אלי אלאלוף: אתם מתעוררים, מגלים בעיה ולא מתמודדים עם זה.

אלי אלאלוף: אז יש לי פתרון טכני, מאוד טכני.

אלי אלאלוף: מי שבא מהפריפריה ואין לכם ברירה אלא להפנות אותו למרכז הארץ, תפנו אותו עם סדר עדיפות עליון.

אלי אלאלוף: זה פשוט.

אלי אלאלוף: זה אומר שאתם תגידו לקופת חולים, לבית חולים, שהיות והוא בא מקריית שמונה, אז אנא התור שלו הוא לפני התורים של האחרים.

אלי אלאלוף: תעשו את זה.

אלי אלאלוף: תקבלו החלטות מסביב לבעיות שמתעוררות, חברים.

אלי אלאלוף: אם אתם נשארים רק בהגדרות, בהגדרות שלכם אין צורך להקים את המדינה הזאת.

אלי אלאלוף: היא מטורפת.

אלי אלאלוף: בכלל, היא מדינה שעולה הרבה כסף יחסית.

אלי אלאלוף: אז לא נקים אותה?

אלי אלאלוף: לא אנחנו נחיה פה.

אלי אלאלוף: כולנו.

אלי אלאלוף: אז תבינו שתפתרו את הבעיות, תתמודדו עם הבעיות ותפתרו אותן.

אלי אלאלוף: תחפשו את הטכניקות שמאפשרות את זה.

אלי אלאלוף: אם ילד מקריית שמונה צריך לקבל טיפולים ואין בחיפה, אז שיקבל את זה בתל אביב עם סדר עדיפות ועם מונית, אם צריך.

אלי אלאלוף: תמשיכי, בבקשה.

אפרת ברון הרלב: באותו עניין שציינת כרגע, אני רק רוצה להגיד שחלק גדול מההתמודדות שלנו עם המטופלים של מחוז צפון היא דווקא הפוכה.

אפרת ברון הרלב: אנחנו מעוניינים להשאיר אותם בצפון, והרבה מאוד מהפניות של המטופלים במחוז הצפון זה שהם מבקשים לנסוע לבתי חולים כמו בלינסון, איכילוב, שיבא, בית היתר.

אפרת ברון הרלב: זאת מצוקה שקיימת אצלנו בצפון, שאני לגמרי מסכימה עם מה שאמרתם, שיש איזשהו חוסר אמון או חוסר יכולת לקבל את זה שהשירותים שאנחנו נותנים בצפון, בין אם בקהילה וכמובן בבתי החולים, הם פחות טובים, ואנחנו נאלצים להתמודד עם זה.

אפרת ברון הרלב: רק להראות נתונים, כי נשמעו כאן כל מיני האשמות כאלה ואחרות שהן לא מבוססות, לגבי כמות המטופלים שלנו בבתי החולים הממשלתיים בצפון.

אפרת ברון הרלב: אני הבאתי פה רק את הממשלתיים, צריך לזכור שיש עוד 3 בנצרת שהם מלאים במבוטחי מחוז צפון, כמובן.

אפרת ברון הרלב: נתוני פורייה וצפת, בכלל האשפוזים רגילים ומה שנקרא דיפרנציאליים, שזה הניתוחים, בין 2016-2017 אפשר לראות שלא רק שלא ירדנו, אלא עלינו.

אפרת ברון הרלב: נתוני ניתוחי הלב של כלל מבוטחי מחוז צפון בשנים 2016-2017, אפשר לראות שבשנת 2017 עלינו בבית חולים פורייה ב-17%.

אפרת ברון הרלב: ירדנו, ואני אגיד שלצערי הרב, בבית חולים כרמל ב-5%.

אפרת ברון הרלב: הנתונים כאן לפניכם.

אפרת ברון הרלב: קצת רחוק, אבל יש את זה.

אפרת ברון הרלב: אני תכף אסביר למה.

אפרת ברון הרלב: הבעיה שלנו זה הרופאים, שמצד אחד אנחנו רוצים שכולם יהיו בריאים, מצד שני - - -

אלי אלאלוף: המסקנה שלך, גברת, זה שהמדיניות של הכללית היום - - -

אפרת ברון הרלב: המדיניות של הכללית היא כזו: א', אנחנו השותפים הראשונים שהיו לבית חולים פורייה, להקים את מחלקת בית חזה ולב.

אלי אלאלוף: תעזבי עכשיו ספציפית.

אפרת ברון הרלב: אוקי, באופן כללי.

קריאה: היא נחשבת מחלקה טובה מאוד.

אפרת ברון הרלב: אני מסכימה איתך לחלוטין.

אפרת ברון הרלב: אנחנו גם משתמשים בה.

אפרת ברון הרלב: לא רק שאנחנו משתמשים בה, אנחנו – בה - - -

אלי אלאלוף: מה המדיניות לגבי הפניית חולים מהפריפריה?

אפרת ברון הרלב: הפניית החולים היא כפי שקודם ציינה חברת הכנסת גרמן, על פי הסדרי הבחירה.

אפרת ברון הרלב: בתי החולים זיו, פורייה ושלושת הנצרתיות, נמצאים במסגרת הסדרי הבחירה של האזור, וכמובן בית חולים העמק, מיותר לציין.

אפרת ברון הרלב: אלה בתי חולים שנמצאים - - -

אלי אלאלוף: והמדיניות הזאת מתואמת עם משרד הבריאות?

אפרת ברון הרלב: בוודאי שכן.

אפרת ברון הרלב: הסדרי הבחירה שלנו מופיעים באתר של משרד הבריאות.

אפרת ברון הרלב: הם מופיעים באתר.

אפרת ברון הרלב: תיכנסו לאתר ותראו את הסדרי הבחירה.

אלי אלאלוף: אז מה הבעיה בצפון?

אפרת ברון הרלב: הבעיה היא הבעיה הזו, בבקשה.

אפרת ברון הרלב: הבעיה היא, וזה הנושא של הדיון גם, איך אנחנו מביאים צפונה יותר רופאים, גם רופאים ראשוניים, רופאי משפחה ורופאי ילדים, וגם רופאים מקצועיים, גם לקהילה וגם לבתי החולים.

אפרת ברון הרלב: זאת הבעיה המרכזית.

אפרת ברון הרלב: אם תסתכלו פה על הנתונים שהבאתי של מחוז צפון, והם לא רק שלנו הם של כל הקופות, עוזבים אותנו במהלך השנה הקרובה 32 רופאי משפחה לפנסיה.

אפרת ברון הרלב: יש לנו כרגע 23 מתמחים ברפואת משפחה.

אפרת ברון הרלב: הפקולטה בצפת שהיא נהדרת, מייצרת בכל שנה לא מעט רופאים צעירים.

אפרת ברון הרלב: לא נשארים רופאים בצפון, בודדים מהם נשארים בצפון.

אפרת ברון הרלב: אני מגיעה כל יום מהמרכז לצפון, כבר שנה וחצי שאני נוסעת ככה ונהנית כל יום.

אפרת ברון הרלב: מכירה היטב את המרכז, מכירה את בתי החולים של הקופה ולא של הקופה, מנסה להביא רופאים צפונה ולמצוא את האינסנטיב הכלכלי, המשפחתי, המקצועי.

אפרת ברון הרלב: לתת אופק לאנשים, לחבר.

אפרת ברון הרלב: צריך להבין שעל מנת לקלוט רופאים, אין תקנים.

אפרת ברון הרלב: אין שום ביקוש - - - את צודקת, ברפואת משפחה אין רופאים שרוצים להיות רופאי משפחה.

קריאה: אז זה לא שאין תקנים, אין רופאים.

אפרת ברון הרלב: אין תקנים בבתי החולים להתמחויות בבתי החולים, ואין רופאים שמעוניינים לעסוק ברפואת משפחה.

אפרת ברון הרלב: יש רופאים, לא מספיק.

אפרת ברון הרלב: רחוק מלהיות מספיק.

אפרת ברון הרלב: על אחת כמה וכמה לבוא ולהיות - - -

סאלח סעד: אין תמריצים לרופאים האלה?

אפרת ברון הרלב: יש תמריצים לרופאים האלה, והם ממש לא מספקים.

אפרת ברון הרלב: צריך להבין - - - הדבר הראשון, ודיברנו על זה קצת בדיון הקודם שהיה פה הבוקר, הוא הנושא של שילוב בין תקני קהילה לבין תקני בתי חולים.

אפרת ברון הרלב: הכללית עושה את זה באיזשהו מנגנון פנימי של הכללית, ושמחנו לשמוע שמשרד הבריאות תיאר שיהיה איזשהו מנגנון כזה שיאפשר עוד תקנים ורבים, 300 ומשהו נאמר קודם, להתמחויות שונות שיהיו משולבות בין הקהילה לבתי חולים.

אפרת ברון הרלב: זה חשוב וזה טוב, אבל זה גם לא מספיק.

אפרת ברון הרלב: צריך לזכור שלאנשים האלה יש בני זוג, יש להם ילדים.

אפרת ברון הרלב: אמנם אנחנו מדברים פה רק בריאות, אבל כשצריך לבוא רופא לקריית שמונה, או רופאה, מה יעשה בן הזוג של אותו רופא?

אפרת ברון הרלב: איזו תעסוקה תהיה לו?

אפרת ברון הרלב: מה אנחנו מציעים לו בתור ארגון כמו כללית?

אפרת ברון הרלב: מה אני מוצאת בשבילו?

אפרת ברון הרלב: איזה פתרונות?

אפרת ברון הרלב: אני יכולה לנסות, ואני מנסה, והכי קל לי כששני בני הזוג הם רופאים, או כשאחד רופא ואחד אחות, ויש כאלה ואנחנו מוצאים פתרונות.

אפרת ברון הרלב: אבל כשלא, באמת אין לנו דרך.

אפרת ברון הרלב: אנחנו נמצאים עם כל ראשי היישובים וראשי המועצות ומנסים למצוא פתרונות כאלה ואחרים, ולמצוא באמת יש מעין.

אפרת ברון הרלב: קשה מאוד למצוא יש מעין.

אפרת ברון הרלב: הנתונים מביאים לכך שלמעשה, אם שוב חוזרים לנקודה הבסיסית, שהמטופלים הם חס וחלילה לא שבויים שלנו, אנחנו צריכים למצוא להם פתרונות.

אפרת ברון הרלב: אז הפתרונות שאנחנו מוצאים להם, חלקם זמינים מאוד כשאנחנו מייצרים שיתופי פעולה.

אפרת ברון הרלב: אני יכולה לספר שרק אתמול חתמנו מול בית חולים העמק – סליחה, מול בית חולים פורייה, הסכם שילוב של רופאה גניקולוגית שתסיים את ההתמחות שלה בבית החולים.

אפרת ברון הרלב: אנחנו משלמים את ההתמחות שלה, והיא גם נותנת שירות באזור עמק הירדן, יבנאל ודרום רמת הגולן.

אפרת ברון הרלב: זה מסוג השיתופים שהוא שיתוף נפלא.

אפרת ברון הרלב: הוא נותן לרופאה אופק, הוא נותן לנו שירות - - -

אלי אלאלוף: אולי גם נציין לנו שיתופים בין הקופות?

אפרת ברון הרלב: בין הקופות?

אפרת ברון הרלב: השיתוף היחידי שאני מכירה היום בין הקופות זה שהמנכ"ל שלנו יזם יצריה של איזשהו איגוד ראשי הקופות, על מנת לייצר שיח.

אפרת ברון הרלב: האיגוד הזה הוקם, לדעתי, לפני איזה חודשיים, משהו כזה.

אפרת ברון הרלב: אם אתה שואל אותי, אני מאוד מקווה שייווצר כזה שיח בין ארבעת המנכ"לים.

אפרת ברון הרלב: זה דורש את זה.

אפרת ברון הרלב: לצערי הרב, בצפון, ואני מאוד מקווה שלא נתנסה בימים הקרובים, אנחנו רואים שזה עובד מצוין בשעת חירום.

אפרת ברון הרלב: אבל בשעת רגיעה, אנחנו לא רואים שזה עובד בכלל, אלא להפך.

אפרת ברון הרלב: גם על זה דיברנו קצת בדיון הקודם.

קריאה: אני מנסה לפגוש את כל הצוות אז זה קצת קשה.

יעל גרמן: אני מאוד מעריכה את אפרת.

יעל גרמן: עוד בכהונתה כסגנית בית חולים שניידר.

יעל גרמן: אני חושבת שיש לה עתיד גדול.

יעל גרמן: עם כל ההערכה שלי, אני בכל זאת אקשה עלייך.

יעל גרמן: את מייצרת כאן תמונה, אמנם לא ורודה בגלל המחסור וכולי, אבל את מתעלמת למעשה מעובדות שקיימות בשטח.

יעל גרמן: העובדות מראות שאנשים עם בעיות כרוניות, עזבי כרגע את האונקולוגי, לא מקבלות את מה שאת אומרת.

יעל גרמן: אני מחזיקה בידיי כאן מכתב של בחור שדיבר אפילו היום ברדיו, אבל אני לא יודעת אם הוא רוצה שימסרו את שמו.

יעל גרמן: בואי נקרא לו ע'.

יעל גרמן: יש לו אבא בקיבוץ אילון ששוכן בגליל המערבי, שחלה במחלה מסוימת שנקראת גופיפי לואי.

יעל גרמן: הוא צריך טיפול יום-יומי.

יעל גרמן: הוא ביקש מכם שתתנו לו את האפשרות לקבל את הטיפול בנהריה.

יעל גרמן: אתם לא נתתם לו.

יעל גרמן: אדם שחולה באלצהיימר ובפרקינסון וזקוק לטיפול יומי, נשלח על ידכם קופת חולים כללית, יום יום, למרחק של שעה.

יעל גרמן: אכזריות לשמה, אני לא יודעת איך לקרוא לזה.

יעל גרמן: אז באמת, אנחנו יכולים לבוא ולומר כל הכבוד על מה שאתם עושים, וכל הכבוד, אבל אני כן מבקשת שתיקחו לתשומת לבכם שישנם מקרים כאלה.

יעל גרמן: זה לא אחד ולא שניים.

אפרת ברון הרלב: אני לא אומרת את זה בהתחמקות, רק אני אציין שהיישוב שציינת הוא של מחוז חיפה, ולכן אני לא מכירה את המקרה.

אפרת ברון הרלב: אני כן יכולה לציין ברמת המאקרו.

אפרת ברון הרלב: קיימת אצלנו במחוז צפון יחידה מיוחדת ששמה היחידה לתיאום שירותים.

אפרת ברון הרלב: מקרים בדיוק מהסוג הזה זה תפקידה, כל יום.

אפרת ברון הרלב: אחד, למצוא את הפתרון האיכותי, הזמין והשירותי.

יעל גרמן: אני קוראת לכם למצוא פתרון לאדם הזה.

אפרת ברון הרלב: כל מקרה כזה נידון לגופו, ספציפית.

אפרת ברון הרלב: שוב, זה לא המחוז שלי, אבל במחוז חיפה בהחלט צריך לעסוק בזה.

אפרת ברון הרלב: כל מקרה כזה נידון לגופו.

אפרת ברון הרלב: שוב, אנחנו ממלאים 80% ממי שנמצא כרגע בבית חולים פורייה, בבית חולים זיו ובנצרתיים.

אלי אלאלוף: אפשר לקבל הודעה ממשרד הבריאות, בבקשה, בנושא הזה?

גילי גבעתי: אני מחטיבת בתי החולים שמפעילה את בתי החולים הממשלתיים.

גילי גבעתי: אז קודם כל, אני רוצה לפתוח שאנחנו בהרבה תחומים עובדים בשיתוף פעולה עם שירותי בריאות כללית, בטח בגיוס רופאים, שאנחנו רוצים לשלב להם תעסוקה של רפואה בקהילה ורפואה בבתי חולים.

גילי גבעתי: זאת אומרת, אנחנו כן יודעים וכן מבססים שיתופי פעולה.

גילי גבעתי: אנחנו עשינו מאמצים רבים בשנים האחרונות לפתוח שירותי רפואה איכותיים, כוללניים, בבתי חולים גם קטנים באזורים מרוחקים.

גילי גבעתי: גם בבית החולים זיו, בבית החולים פורייה, בית החולים בנהריה.

אלי אלאלוף: מה זה אומר מרוחק?

אלי אלאלוף: ממה מרוחק?

גילי גבעתי: יחסית, בתי חולים קטנים ומרוחקים ממרכז הארץ.

גילי גבעתי: אני גם תושבת הפריפריה.

גילי גבעתי: אני לא כל כך אוהבת את המילה הזאת.

גילי גבעתי: אני מתייחסת למחוזות.

גילי גבעתי: מבחינתי, מחוז הצפון, אזורי הגליל, יש להם אוכלוסייה יותר נמוכה מאשר אוכלוסיית מרכז הארץ, ולכן התאמת השירותים שם היא קצת יותר מורכבת.

גילי גבעתי: אנחנו מדברים על נפחים יותר קטנים.

גילי גבעתי: אנחנו עושים כל מיני שיתופי פעולה של יחידות משותפות, לדוגמה, שהרופא נמצא חצי מהשבוע בפורייה, חצי מהשבוע בזיו, כדי לתת שירותים מונגשים לאנשים כמה שיותר קרוב לבית שלהם.

גילי גבעתי: אנחנו מדברים גם על שירותים מאוד מורכבים כמו טיפולים אונוקולוגיים וטיפולים ממושכים, אבל גם באירועים קצרים כמו ניתוח בריאטרי שהוא חד פעמי, MRI, ופתחנו שירותים בזמינות מאוד גבוהה בהרבה בתי חולים.

גילי גבעתי: אני לא צריכה להגיד פה כמה קשה לגייס רופאים טובים לפריפריה.

גילי גבעתי: אנחנו מדברים על אנשים שבאים, זה מעבר לשכר.

גילי גבעתי: השכר שמוצע - יש מענקים, והשכר הוא ראוי, אבל כשרופא עובר לפריפריה או כשרופאה עוברת לפריפריה, היא זקוקה לתעסוקה של בן הזוג שלה, היא זקוקה לחינוך טוב לילדים, מגורים איכותיים, כמו שרוצים בכל מיני מקומות אחרים.

גילי גבעתי: כמו שאנשים מעדיפים – אני גרה באזור קריית גת, לא לגור בקריית גת אלא לעבור לגור בהרצליה בתור רופאים, אז ככה גם הרבה אנשים לא רוצים להגיע להיות רופאים בקריית שמונה, אלא מעדיפים לגור ברמת השרון ולעבוד באיכילוב, לצורך העניין.

גילי גבעתי: מאוד קשה לגייס.

גילי גבעתי: עד שאנחנו מצליחים לגייס ולפתוח שירותים, אנחנו מגיעים למצב שהם לא מקבלים הפניות.

גילי גבעתי: פתאום יחידות קטנות, יחידות ש – זה כמו אוויר לנשימה.

גילי גבעתי: זאת אומרת, אם יחידה תעשה 30 ניתוחים - - -

אלי אלאלוף: לשמוע אותך, גברת, אני חייב להגיד.

אלי אלאלוף: במיוחד שאת גרה בקריית גת.

אלי אלאלוף: זה דיכאון.

אלי אלאלוף: זה אומר שהמצב הוא לא ישתנה.

אלי אלאלוף: כל מה שאתם עושים זה בסוף אם אין תעסוקה לאישה או לגבר, אז אין רופא.

גילי גבעתי: אני לא אומרת שזה לא אפשרי, אני אומרת שזה מורכב.

קריאה: את אומרת משהו חמור על העניין של הרופא.

קריאה: משרד הבריאות קבע 70 ומשהו מיליון.

קריאה: קיבלתם החלטה לתת מענקים לרופאים שמגיעים צפונה.

קריאה: היה ביקוש, הכסף נגמר, התחייבתם לשים כסף על מנת – ולא שמתם.

גילי גבעתי: בתי החולים הממשלתיים נמצאים בחסר של תקנים.

גילי גבעתי: זאת אומרת, יש לנו עודף ביקוש על היצע.

גילי גבעתי: לשמחתנו, דופקים לנו בדלת ורוצים להתקבל.

גילי גבעתי: לגבי רפואת משפחה, מכיוון שההתמחות היא בקהילה, היא לא בבתי החולים, אז זה לא כל כך קשור להכשרה בבתי החולים.

גילי גבעתי: אנחנו נמצאים היום בעודף ביקוש.

גילי גבעתי: הבאנו רופאים טובים שיש להם מה להדריך, אבל אנחנו מגיעים למצב שקופות החולים מייבשות את בתי החולים ולא שולחות הפניות.

קריאה: הם לא אחראיים על תקנים, את אחראית.

קריאה: משרד הבריאות אחראי לתת להם תקנים.

אפרת ברון הרלב: איפה רואים את הנתון הזה?

אפרת ברון הרלב: איפה רואים את הדבר הזה שאת כרגע אומרת?

אלי אלאלוף: אתם יכולים לתת לה לסיים את דבריה?

גילי גבעתי: אני באה ואומרת, אוכלוסיית הצפון היא ברובה המוחלט בקופת חולים כללית, ולכן הם רוכשים הכי גדולים של השירותים.

גילי גבעתי: אם אנחנו נתקשר עכשיו למישהו תושב הצפון, תתקשר ל-*2700 ותבקש הפניה למיון, יתנו לו הפניה למיון העמק ולא למיון פורייה.

אפרת ברון הרלב: זה ממש לא נכון.

גילי גבעתי: יש הפחתת הפניות.

גילי גבעתי: בתי החולים באים ואומרים: אנחנו עשינו X פעילות, הנפח שלנו הולך ויורד.

גילי גבעתי: ה-MRI שלנו עומד ריק, יש לנו זמינות ואין לנו אנשים שבאים ודופקים על דלתנו.

גילי גבעתי: מעדיפים לשלוח אותם לבלינסון.

גילי גבעתי: אז יפה מאוד שאנחנו מנגישים שירותים לפריפריה, אבל קופות החולים צריכות לרכוש שירותים.

אפרת ברון הרלב: כל מה שהיא אמרה לא נכון, מצטערת.

אלי אלאלוף: תני לאחרים גם לסיים את דבריהם.

גילי גבעתי: אני מאוד שמחה על תחום הסדרי הבחירה שחברת הכנסת גרמן העלתה, כי זו סוגיה שכואבת לנו בבתי חולים ממשלתיים.

גילי גבעתי: אנחנו מפתחים שירותים, אנחנו מעלים את הזמינות עם רופאים איכותיים.

גילי גבעתי: אתה פתחת פה בזה שאמרת שרפואה בפריפריה פחות טובה.

גילי גבעתי: אני חולקת עליך.

גילי גבעתי: יש רופאים מצוינים בפריפריה.

אלי אלאלוף: מספיק עם הסיסמאות.

גילי גבעתי: מה שאני אומרת, שוב, יש לנו - - -

אלי אלאלוף: אני אתן לך דוגמה אישית.

אלי אלאלוף: אין לי תחום אחד שאני מעז להתערב ולעשות פרוטקציות, חוץ מאחד.

אלי אלאלוף: זה שנים רבות, לפני שהייתי חבר כנסת.

אלי אלאלוף: כשלא התעסקתי בפרוטקציה, ראיתי את אחותי הולכת, ואת אמא שלי הולכת.

אלי אלאלוף: מאז אני חי בפרוטקציות רפואיות.

אלי אלאלוף: שיהיה לכם ברור.

אלי אלאלוף: מי שלא ניתן פרוטקציה בתחום הבריאות, היא ייתן לאנשים להתדרדר במצבם הבריאותי.

אלי אלאלוף: אני לא מדבר על דברים לפני מאה שנים, אלא עד דברים של שבוע שעבר.

אלי אלאלוף: על מה אתם מדברים?

אלי אלאלוף: מי שמסתפק במצב של מערכת הבריאות היום, או שהוא רשלן, או שתוסיפו את המילה הוא נעימה שקשורה ליושר האישי.

אלי אלאלוף: מערכת הבריאות זקוקה, כל יום, גם מחר וגם בעוד מאה שנים, לשיפור מתמיד.

אלי אלאלוף: אין סוף למערכת בריאות תקינה.

אלי אלאלוף: היום אנחנו במערכת בריאות שהעשירים מצליחים לקבל את השירות האופטימלי, הפרוטקציונרים מקבלים את השירות.

אלי אלאלוף: אז כדאי שתדעו.

אלי אלאלוף: אנחנו כאנשי ציבור נעשה הכל לעזור לכם.

אלי אלאלוף: כרגע, לצערי, השעון מתקתק בכיוון הלא נכון, אז יהיה קשה לעשות את זה, אבל נתמודד עם זה.

מרדכי יוגב: ברשות אדוני היושב ראש וכל חבריי פה שבאו.

מרדכי יוגב: זו נקודה שאין חולק עליה, והיא גורם ראשוני לעזיבה היום בצפון.

מרדכי יוגב: שירותי הבריאות בפריפריה הם קשים יותר, הם בעיתיים יותר.

מרדכי יוגב: ילד מקריית שמונה, ולא צריך לספר, צריך לנסוע, מסיבות שונות.

מרדכי יוגב: לי יש תחושה, ואני אומר אותה בכאב.

מרדכי יוגב: אנחנו גם נהיה יחד אצל המנכ"ל ואחרים, ואנחנו עובדים לגבי פערים בשירותים בדרום, ששם הפער הרפואי הוא יותר קשה.

מרדכי יוגב: כיושב ראש וועדת משנה לשירותים בצפון, יש לי תחושה שאין מי שכואב לו הראש במשרד הבריאות וחש את האחריות.

מרדכי יוגב: אני אמנה רק את רשימת המכולת הקטנה בתמצית.

מרדכי יוגב: בנושא של עידוד רופאים לעבור לפריפריה, אם יש כסף והוא ניתן, אבל זה לא הצליח, מחקר קטן, מה כן יצליח?

מרדכי יוגב: אמרו סטודנטים של מנדל, תניעו רופא קטר בכסף אחר, הוא כבר יניע את האחרים איתו.

מרדכי יוגב: אינני יודע אם זה הפתרון או לא, אבל לא חשתי שיש מישהו במשרד שאכן שם את הבעיה ואומר איך לפתור אותה, ושם באופן חריג, כזה ואחר, את הסיפור.

מרדכי יוגב: שנית, המחסור במקומות ותקנים להתמחות בבתי החולים, לא ידעתי אם להציף את זה קודם.

מרדכי יוגב: זו בעיה אקוטית שכתוצאה ממנה לא מצליחים ליצור את אותה התמחות.

מרדכי יוגב: אם זו בעיה שנושבת לפתחינו כבר כמה שנים, אני עליתי עליה רק השנה, אז תפתרו אותה.

מרדכי יוגב: אתם חייבים לפרוץ את תקרת הזכוכית וליצור מקומות להתמחות של רופאים במקצועות השונים.

קריאה: אנחנו קיבלנו שיש תוספת תקנים של 370 תקנים.

מרדכי יוגב: לא לא, אני לא יודע את זה מהאוצר.

מרדכי יוגב: לא שמענו את זה מהאוצר.

איתי קלטניק: יש הבדל בין חטיבת בתי החולים - - -

מרדכי יוגב: הדבר השלישי, קיצור תורים באופן אפקטיבי, ופה זה האוצר.

מרדכי יוגב: מי נציג האוצר?

קריאה: הוא המקשיב, הוא הרגולטור.

מרדכי יוגב: הנושא השלישי הוא נושא קיצור התורים.

מרדכי יוגב: האופן האפקטיבי של הדבר.

מרדכי יוגב: אני מודה שאני שנה מתעסק בדבר, ולא הצלחתי להבין את האפקטיביות.

מרדכי יוגב: ביקשנו סיוע של סטודנטים ממנדל, הם הביאו לאוצר נוסחה של מטריצה כלשהי.

מרדכי יוגב: אנחנו נביא גם אותה אליך.

יעל גרמן: מוטי, כל עוד שלא תמדוד, אתה לא תוכל לפתור.

מרדכי יוגב: נכון, אני איתך לגמרי יעל.

מרדכי יוגב: אני איתך לגמרי.

מרדכי יוגב: אני למדתי חלק ממך ואני חושב שעבודה ביחד תביא את התשובה לעניין.

מרדכי יוגב: איחוד שירותים, אינני יודע, אני שם סימן שאלה.

מרדכי יוגב: אם זה עובד בחירום – ואני אומר, ממה שנתקלתי, לצורך העניין, אצל מנהלת המחוז במשרד הבריאות.

מרדכי יוגב: אני לא ביקשתי כן או לא.

מרדכי יוגב: אינני יודע.

מרדכי יוגב: אני מבקש שתשימו יתרונות וחסרונות.

מרדכי יוגב: יכול להיות שאי אפשר ויכול להיות שהתחרות טובה מזה.

מרדכי יוגב: אינני יודע.

מרדכי יוגב: אבל שימו יתרונות וחסרונות וניתן יהיה לבחון האם איחוד שירותים בפריפריה באצבע הגליל, שהרופא של מכבי כרופא ילדים בקריית שמונה ייתן גם שירותים – הרי בפזומט בסונול כבר יש כרטיס שמאפשר את המעבריות הכלכלית בין אחד לשני.

מרדכי יוגב: יכול להיות שזה לא טוב.

מרדכי יוגב: הדבר האחרון שאני אומר פה לגבי עוד יצירת מרכזים רפואיים מקצועיים, אני מקבל פה את הגישה של הביצה והתרנגולת, כי בסוף אתה רוצה ללכת, לצורך העניין, למוהל שכבר מהל אלף ולא למוהל שזה השני או השלישי שלו.

מרדכי יוגב: סתם, אני לוקח ממקום אחר.

מרדכי יוגב: זה העיקרון ברפואה.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת, יכול להיות שיש מקום של העדפה פריפריאלית לכיוונם של באר שבע בדרום, לכיוונם של משהו בצפון.

מרדכי יוגב: אתם תגידו מה הוא המשהו הזה, איפה המטרופולינים, אם זה צפת או אם זה טבריה, אינני יודע להגיד את זה.

מרדכי יוגב: כדאי לייצר עוד מרכזים רפואיים כדי לא לטלטל את האזרחים במקצועות חשובים כמו שבית החולים בטבריה, בית החולים השיקומי, אנחנו עוד לא רואים תכנית עבודה.

אלי אלאלוף: לא, אל תיתן לנו את כל הידע הזה שלך עכשיו, בבקשה.

אלי אלאלוף: אבקש שהשר קצר, ואחר כך יתחיל שמולי.

אלי אלאלוף: קצר, חברים.

סאלח סעד: אני חושב שבעניין בתי החולים בצפון, משרד הבריאות במיוחד, לצערי אני אומר את זה.

סאלח סעד: כל דבר שקשור לצפון יש לנו שם בעיות.

סאלח סעד: חברים, העניין של החולים, של הרפואה, זה לא משחק ילדים של אף אחד.

סאלח סעד: מדובר כאן בבני אדם.

סאלח סעד: מדובר כאן בחיי אדם, בחיי אנשים שצריכים טיפול.

סאלח סעד: לא יכול להיות שכל מה שקשור בצפון יש לו תקלות.

סאלח סעד: אני, מי שאני, מטפל בכמה נושאים.

סאלח סעד: גם בעניין בית חולים פורייה ומחלקת השיקום שדורשים משרד הבריאות והממשלה דורשת מהם לשלם 110 מיליון שקלים.

סאלח סעד: בושה וחרפה.

סאלח סעד: אמרתי את זה בכל מקום.

סאלח סעד: גם בבית חולים העמק, מחלקת היולדות מוכנה כבר 7-8 חודשים, והם צריכים רק אישור אחד ממשרד הבריאות בשביל לפתוח אותה.

סאלח סעד: יעל, המיטות מוכנות, המפתח רק לפתוח ולהתחיל לטפל בזה.

סאלח סעד: בית חולים זיו, אני יודע, יש לנו רופאים מצוינים שם ויש חוסר תקנים רציני ביותר.

סאלח סעד: חברים, לא מספיק שאני צרוד, אתם גם מפריעים.

סאלח סעד: אני אומר, ככל שזה קשור לצפון, משרד הבריאות לוקח את הדברים.

סאלח סעד: זה לא יכול להיות.

סאלח סעד: הדברים האלה צריכים להיות – לפחות קופת החולים או קופות החולים לא צריך לתעתע בחולים, אם זה בטפסי התחייבות.

סאלח סעד: אני חבר כנסת, מהר אני מטפל כל יום, כמעט כל יום מול – מול המנכ"ל בעצמו, על טופס התחייבות של חולה, להעביר אותו לבית חולים זיו או לבית חולים פורייה או לבית חולים רמב"ם.

סאלח סעד: נו באמת.

סאלח סעד: זו העבודה שלנו?

סאלח סעד: אתם צריכים כבר להגיע – אתה יודע מה, לשמחתי, המנכ"ל הוא מנכ"ל רציני.

סאלח סעד: אני אומר לכם, מנכ"ל קופת חולים הוא רציני.

סאלח סעד: לפחות נתן לי עזרה בשני יישובים, בית ג'אן ופקיעין.

אלי אלאלוף: אז הוא רציני מאוד.

אלי אלאלוף: אם זה שניים, זה יותר רציני.

אלי אלאלוף: אם זה היה רק אחד זה פחות.

סאלח סעד: זה פשוט סבל נוראי של עשרות חולים שלא מקבלים בבית חולים זיו.

אלי אלאלוף: אוקי.

אלי אלאלוף: אני מבקש ממך לסיים.

אלי אלאלוף: בבקשה, איציק.

איציק שמולי: תודה אדוני היושב ראש.

איציק שמולי: תראו, אני חושב שכאן כל המושג של פריפריה יצא לגמרי מאיזון.

איציק שמולי: גם אם הולכים לפי ההיגיון שקבעה פה נציגת משרד הבריאות וגם נציגת הכללית, שרוצים למקסם מצוינות במרכזים מסוימים, על הכיפאק, אני מסכים.

איציק שמולי: השאלה היא איפה שמים את הגבול.

איציק שמולי: לפי ההיגיון של מה שאתם אומרים וגם מה שאמר מוטי יוגב, לא יהיה רגע בחיים שבו הפריפריה תצבור מספיק מאסה קריטית כדי לעלות כיתה.

איציק שמולי: לא יגיע הרגע הזה.

איציק שמולי: אתם מקבעים את הפריפריה בתוך הבינוניות.

איציק שמולי: בואו נזכור, בפריפריה אנשים גם חולים יותר וגם מתים יותר.

איציק שמולי: היום הדיון הוא על הפריפריה הצפונית, אבל יש פרמטרים, סעיד יצא, יש פרמטרים שבהם המצב בפריפריה הדרומית הרבה יותר גרוע.

איציק שמולי: בסופו של דבר, אני חושב שאת ההיגיון הזה של לבוא ולהגיד גם על הסדרי הבחירה וגם על מקסום השירותים במקומות מסוימים, אני יכול להבין את זה ככל שמדובר בדברים שהם אלקטיביים, דברים שהם באמת לא נוגעים בדבר הכי קדוש.

איציק שמולי: עלתה פה הדוגמה על ידי חברת הכנסת גרמן, של הטיפולים האונקולוגיים, על הכיפאק.

איציק שמולי: את בעצמך אומרת שבאונקולוגיה שיניתם את הסדרי הבחירה, על הכיפאק.

איציק שמולי: למה זה לא נכון לתחומים אחרים?

איציק שמולי: זה נכון וחצי.

איציק שמולי: אתם בצפון לא יכולים להתנהג כאילו אתם עוד קופת חולים.

איציק שמולי: אתם לא.

איציק שמולי: אתם למעשה משרד הבריאות של הצפון, זאת האמת.

איציק שמולי: אתם יותר דומיננטיים ממשרד הבריאות שם.

איציק שמולי: את יודעת מה?

איציק שמולי: אני כבר התרגלתי, אני הבנתי את השיטה של משרד הבריאות.

איציק שמולי: זה קרה גם היום בבוקר.

איציק שמולי: משרד הבריאות רואה שיש מצב חמור, מוציא דו"ח, מדליף איזה דו"ח, ואז אומר אני לא אשלים עם זה.

איציק שמולי: המצב מעורר דאגה.

איציק שמולי: על הכיפאק, ממש ממש נוגע לליבי.

איציק שמולי: אתם האחראיים, תתחילו לטפל בדברים האלה.

איציק שמולי: אתם קוברים את הפריפריה בבינוניות שלה.

איציק שמולי: אתם לא נותנים לה לזוז קדימה.

איציק שמולי: אין שום הצדקה למצב הזה.

איציק שמולי: מה שאמר היושב ראש פה מקודם, תאמינו לי, זה נכון לגבי כל חברי הכנסת.

איציק שמולי: אנחנו יכולים לפתוח פה לשכה של פרוטקציות.

איציק שמולי: כל יום אנחנו מתעסקים עם הדברים האלה.

איציק שמולי: תעביר את החולה הזה מפה לפה – ואתה כאילו צריך להתחנן, לרדת על ארבע, לבקש ממנכ"ל קופת חולים – זה שמנכ"ל קופת חולים עוזר לנו, לא עושה עליי רושם.

איציק שמולי: הוא עושה את העבודה שלו.

איציק שמולי: הוא עושה את העבודה שלו בגלל שהמערכת לא מתנהלת בצורה נכונה.

איציק שמולי: אז אלה שיש להם אומץ, תעוזה וחוצפה להתקשר אלינו לטלפון הסלולרי, ותמשיכו לעשות את זה, על הכיפאק, אנחנו עוזרים.

איציק שמולי: אבל בסוף יש עשרות או מאות אלפים שלא יודעים בכלל להגיע אלינו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: כן, גברת, בבקשה.

פנינה רוזנצווייג: אני רוצה להגיד – שמי רוזנצווייג פנינה, ואני מנכ"לית של עמותת נאמן נפגעי אירוע מוחי.

פנינה רוזנצווייג: אני מודה למשרד הבריאות שעושה דברים נפלאים בנושא של שבץ.

פנינה רוזנצווייג: כשאתה חוטף שבץ, בכל דקה מתים 2 מיליון תאים.

פנינה רוזנצווייג: יש לך 4.5 שעות כדי לקבל את הטיפול המיטבי.

פנינה רוזנצווייג: אז אם אתה גר בכפר תבוא או בכפר קיש ואתה מגיע להעמק, אתה בבעיה מאוד קשה.

פנינה רוזנצווייג: אני היום ביטלתי פגישה בבית חולים העמק עם הנהלת בית החולים ,בדיוק על הנושא הזה.

פנינה רוזנצווייג: זאת אומרת כאן, זה לא עניין של – יש לך זמן לקבוע תור ואתה יכול להגיע לאיכילוב בזכות בחירה.

פנינה רוזנצווייג: יש לך 4.5 שעות.

פנינה רוזנצווייג: ברוב בתי החולים ובחלק גדול מבתי החולים בפריפריה בצפון, אין מחלקות נוירולוגיות, אין נוירולוגים בסקולריים.

פנינה רוזנצווייג: זאת אומרת, אם אתה מגיע - - -

קריאה: יש שלושה בכל הארץ.

פנינה רוזנצווייג: הוא לא יכול לתת לך TPA למוח.

פנינה רוזנצווייג: זאת אומרת, הנושא הזה הוא נושא שלדעתי הוא אקוטי.

פנינה רוזנצווייג: אם אתה לא מגיע בזמן, אז אולי כדאי גם לא להגיע לבית החולים בכלל.

אלי אלאלוף: בבקשה אדוני, ואני אסכם.

קריאה: את יודעת שבסורוקה לא מבצעים השתלות מח עצם ושולחים את כל הדרום ל- - -

אלי אלאלוף: גברת, את מפריעה.

אלי אלאלוף: את יכולה לאפשר לאחרים לדבר?

ישראל אייליג: דוקטור ישראל מבית חולים סורוקה לשעבר, היום אני גמלאי.

ישראל אייליג: נאמרו פה מספר נתונים.

ישראל אייליג: מענקים כמעט ואין.

ישראל אייליג: בבתי החולים אין.

ישראל אייליג: תקנים, אין.

ישראל אייליג: כל התקנים סגורים.

ישראל אייליג: בכל פעם שפונים לבית החולים, ויש מועמדים, אין קליטות.

ישראל אייליג: התחייבויות של הממשלה לא מקיימים.

ישראל אייליג: לסורוקה חייבים מאז 2014 מאה מיטות.

ישראל אייליג: מי כמוך יודע, כבר היינו אצלך במספר וועדות.

ישראל אייליג: מועמדים יש.

ישראל אייליג: הדרך לפתור את מצוקת הרופאים בפריפריה היא אחת.

ישראל אייליג: להחזיר את המענקים, לפתוח את התקנים ותראו כמו ב-2011-2014, מאות רופאים יגיעו.

אלי אלאלוף: אוקי.

אלי אלאלוף: משרד הבריאות רצה למסור הודעה לגבי הרופאים המתמחים.

אלי אלאלוף: אתה רצית?

איתי קלטניק: משרד הבריאות מוציא - - -

אלי אלאלוף: שם ותפקיד.

איתי קלטניק: איתי קלטניק, אני מנהל את כל מה שקשור לזכאויות הגבייה והשב"ן באגף לפיקוח קופות חולים.

איתי קלטניק: משרד הבריאות יפרסם בשבוע-שבועיים הקרובים, אני מאריך, קיבלנו כבר אישור ממשרד המשפטים, מבחן תמיכה לתמיכה ברופאים – בהתמחות לרופאים בקהילה, מעל 370 תקנים במשך שלושת השנים הבאות.

אלי אלאלוף: כמה?

איתי קלטניק: 370 תקנים.

אלי אלאלוף: לתקופה של?

איתי קלטניק: 3 שנים.

איתי קלטניק: 3 שנים תחילת התמחות.

איתי קלטניק: כמובן, לכל תקופת ההתמחות של אותו רופא.

אלי אלאלוף: זאת אומרת זה 3 שנים שכל שנה 100 נכנסים.

איתי קלטניק: 125 תקנים, פחות או יותר.

אלי אלאלוף: תנו מספרים שאפשר להבין אותם.

איתי קלטניק: קופות החולים יממנו את התקנים, כמובן בהתאם למקצוע.

איתי קלטניק: חלקם יעבדו בבתי חולים או רופאים בקהילה, כגון רופאי משפחה.

אלי אלאלוף: רופאים כאלה, יש מועמדים כאלה?

איתי קלטניק: אנחנו מבינים גם לפי מה שאתם מציגים שיש המון רופאים שמחכים להתמחות.

איתי קלטניק: אנחנו משחררים תקנים.

איתי קלטניק: גם תקנים שימומנו על ידי קופות החולים, ובסופו של דבר יישארו גם לעבוד בקהילה, מה שחשוב גם בעניין של היועצים והתורים ליועצים, בעיקר בפריפריה.

איתי קלטניק: המבחן הזה נותן פקטור מאוד גבוה לפריפריה, 50% יותר בכסף שמקבלת כל קופה לתקן בפריפריה.

אלי אלאלוף: אני מתנצל, יש פה בעוד 10 דקות דיון.

איתי קלטניק: בנוסף, כמובן, יש את מבחן התמיכה על מענקים לרופאים בפריפריה שממשיך.

ישראל אייליג: מה זה ממשיך?

ישראל אייליג: למחוז דרום בשנה שעברה 4 תקנים.

אלי אלאלוף: חבר'ה, תודה.

אלי אלאלוף: כמה שקרוב לליבי מחוז דרום.

אלי אלאלוף: את האמת אני אגיד לכם, זה מאוד מדכא לסייר במערכת הבריאות, למרות שהיא אדירה.

אלי אלאלוף: היא אדירה.

אלי אלאלוף: זה באמת, היא מערכת בריאות אדירה.

אלי אלאלוף: היכולות של הרופאים, ההסתיידות של בתי החולים, הניקיון לפעמים – לא תמיד, אבל ברוב הזמן.

אלי אלאלוף: זאת מערכת אדירה.

אלי אלאלוף: אין לנו מה להתבייש, גם כשמשווים את זה, והייתי בחוץ לארץ אז אני יודע להשוות, ולא במדינות אפריקה.

אלי אלאלוף: מצד שני, תמיד אנחנו מגיעים לבעיות של תיאום בין המערכות.

אלי אלאלוף: התחרות האיומה הזאת שיש בין קופות החולים היא תחרות איומה.

אלי אלאלוף: לחשוב שתחרות ברפואה זה כמו תחרות במכירת גרעינים, זה טיפשות.

אלי אלאלוף: זה חוסר הבנה של מערכת הבריאות.

אלי אלאלוף: מערכת הבריאות צריכה להיות יותר פנויה לזמן של האנשים.

אלי אלאלוף: אני לא רוצה לציין איפה ראיתי דברים מדהימים, כי יש ברוב בתי החולים, אני אומר לכם, דברים מדהימים.

אלי אלאלוף: עובדה שאנחנו חיים יותר ובראים יותר, אבל כשמשווים בין צפון ודרום, זה לא כמו שהיינו רוצים כולנו.

אלי אלאלוף: אז לכן אני פונה לכל מי שבתפקיד כלשהו בניהול של מערכות הבריאות, אל תסתפקו במה שיש.

אלי אלאלוף: תחפשו כל הזמן לשפר.

אלי אלאלוף: אני יודע, יש לי אחיינית שחוזרת מטורונטו שנוירולוג, היא יכולה לקבל 5 משרות בבת אחת.

אלי אלאלוף: תבינו, אבל אי אפשר להשאיר אזורים שלמים בלי נוירולוג ילדים.

אלי אלאלוף: המערכת זקוקה.

אלי אלאלוף: עכשיו, יש דברים טכניים, ובאמת מה שאמרת יעל ידידתי היום.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים למצוא, לבקש מכם, משרד הבריאות, תיכנסו לנושא של הסדרי בחירה ותתקנו את המצב מהר, בטכניקות.

אלי אלאלוף: זה לא מהותי.

אלי אלאלוף: זה לא עניין מהותי פה, אין תחרות כלשהי.

אלי אלאלוף: הגעתי לבתי חולים של נצרת.

אלי אלאלוף: מודה באשמה, יש לי חולשה לנצרתים, כי הפעם הראשונה שהגיע תקציב להם, זה לפני 10 שנים כשהייתה מלחמת לבנון ויהודיות הלכו ללדת שם.

אלי אלאלוף: ראיתי את העבודה המדהימה של האחיות הרחמניות הנפלאות האלה, שהן לא יהודיות.

אפרת ברון הרלב: נזירות.

קריאה: לא בסקוטי, באיטלקי.

אלי אלאלוף: זו פעם ראשונה לפני 10 שנים שקיבלו מתקציב המדינה.

יעל גרמן: והבטיחו להם, ולא קיימו את זה 6 שנים.

אלי אלאלוף: אני חוזר, זה אומר שבכל פינות הארץ אפשר למצוא בתי חולים עם נשמה יתרה מדהימה.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה.

אלי אלאלוף: תעזרו להם בטכניקות.

אלי אלאלוף: התחרות המיותרת, המוגזמת.

אלי אלאלוף: אתם בוודאי שמעתם על הטיפשות שהייתה פה במזרח ירושלים בין קופה זו לאחרת.

אלי אלאלוף: התחרות על בתי החולים של נצרת, אתם יודעים שמנהלים משא ומתן על רמת השירות, אבל לא פחות גם על רמת הכסף שהקופות ישלמו להם?

אלי אלאלוף: אז אני חושב שיש פה, אפשר בטיפול של המערכת.

אלי אלאלוף: אפשר לשפר בהרבה עם הכלים הקיימים.

אלי אלאלוף: מצד שני, חייבים להמשיך ולחפש.

אלי אלאלוף: משרד הבריאות קיבל 10 מיליארד שקלים יותר מאשר לפני 3 שנים בתקציבי הבריאות.

אלי אלאלוף: זה לא סכום קטן.

אלי אלאלוף: זה אומר שהוא רוצה לשפר.

אלי אלאלוף: עכשיו יש לנו גם דוגמה.

אלי אלאלוף: כשאני רואה את בית חולים אסותא באשדוד, זה אומר שכן אנחנו יודעים לעשות דברים נפלאים.

קריאה: זה שירות ציבורי של ספק פרטי.

קריאה: משהו מעניין מאוד.

אלי אלאלוף: לא מלא, הוא כולו ציבורי.

אלי אלאלוף: קיבלו את התוספת, זה לא מפני שהוא ראש המפלגה שלי אלא מפני שקיבל את ההחלטה שאין פרטי שם, רק ציבורי.

אלי אלאלוף: לכן אני אומר לכם, אנחנו נאבק, אנחנו נהיה ביחד.

אלי אלאלוף: גם אם אנחנו אומרים דברים קשים, זה מתוך כאב לב, לא מתוך רצון לפגוע במישהו, חס וחלילה.

אלי אלאלוף: אני מקווה שנוכל עוד להמשיך ולעזור, שלא יקדימו לנו את הבחירות מסיבות לא נעימות.

אלי אלאלוף: תודה רבה וכל טוב, הישיבה נעולה.