ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 300, 2018-05-09 09:40

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם, ברוכים הבאים.

אברהם נגוסה: היום התכנסנו לדון בנושא ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית במערכת החינוך.

אברהם נגוסה: זהו דיון מעקב חשוב אחר יישום מסקנות הוועדה מיום 28 במרס 2016, כיוון שחשוב להביא לידיעת בנינו ובנותינו תלמידי ישראל, פרק חשוב בהיסטוריה הארוכה של עם ישראל שלא נלמד בישראל בעבר והוא שבמלחמת העולם השנייה השתתפו כמיליון וחציל לוחמים יהודים שתרמו לניצחון על גרמניה הנאצית, לשחרור מחנות הריכוז, לסיום השואה ולהקמת מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: כחצי מיליון מאותם לוחמים יהודים לחמו בצבא האדום, כחצי מיליון בצבא האמריקאי ועוד כחצי מיליון בשאר צבאות הברית.

אברהם נגוסה: במסגרת המסקנות קראה הוועדה לשר החינוך: 1.

אברהם נגוסה: לציין במערכת החינוך את יום הניצחון על גרמניה הנאצית שחל ברחבי העולם בתאריך 9 במאי, לחשוף את התלמידים לפרק חשוב בהיסטוריה וללמד את מורשת גבורתם של הלוחמים שלחמו בנאצים במחתרות, בתנועות הפרטיזנים, במחנות ריכוז ובגטאות וכמובן בצבאות הסדירים.

אברהם נגוסה: 2.

אברהם נגוסה: להורות למורים ללמד במסגרתו אודות הלחימה בצורר הנאצי תוך שימת דגש על תרומתם של הלוחמים היהודיים בצבא האדום וכן בבעלות הברית.

אברהם נגוסה: יש להדגיש כי כתוצאה מכך הושם קץ לשואת יהודי אירופה וזורזה הקמת מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: יש לכלול בחומר הלימוד גם את התמודדות יהודי ברית המועצות לשעבר עם השואה והעובדה שרבים מהם נאלצו לעזוב את כל רכושם, להימלט אלפי קילומטרים מן הצורר הנאצי ברעב וחוסר כל.

אברהם נגוסה: קיבלנו תשובה משר החינוך למסקנות אלו ובכל זאת בחלוף שנתיים, אני מבקש לשמוע ממשרד החינוך כיצד המשרד מציין את יום הניצחון על גרמניה הנאצית במערכת החינוך.

אברהם נגוסה: הצטרפה לדיון חברת הכנסת קסניה סבטלובה חברת ועדה וגם לוחמים ותיקים במלחמת העולם וגם בניצחון על גרמניה הנאצית.

אברהם נגוסה: כמובן רשות הדיבור לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם ממשרד החינוך ומשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: בבקשה חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד היושב ראש.

קסניה סבטלובה: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב לווטרנים, בוקר טוב לכל הנכבדים שהגיעו.

קסניה סבטלובה: יום ניצחון שמח.

קסניה סבטלובה: כך צריך להתחיל את הבוקר הזה, והאמת שהשבוע הזה עובר מבחינתנו - למי שהחג הזה יקר לו ומי שיודע וחש אותו וחי אותו כל כך הרבה שנים - השבוע עובר בסימן של הניצחון האדיר הזה ב-9 במאי 1945.

קסניה סבטלובה: לפני מספר חודשים עבר כאן בכנסת חוק אחד החשובים לדעתי שהתקבל פה, על זה שאנחנו כמדינה נציין את יום הניצחון הזה כחג לאומי שלנו, חג לאומי של מדינת ישראל ושל העם היהודי.

קסניה סבטלובה: יחד עם זאת, בחוק כלולה הוראה מפורשת שהחג הזה יצוין במערכת החינוך שלנו, בבתי הספר שלנו, על ידי הילדים והנוער שלנו, ואני עשיתי בדיקה קצרה ועברתי בכמה בתי ספר, לרבות בית הספר של התאומות שלי.

קסניה סבטלובה: הן בנות תשע, בית הספר שלהן הוא בית ספר יסודי והתעניינתי, האם בבית הספר שלהן במודיעין והאם בבית הספר של הבת השניה הגדולה יותר בחולון, והאם בבתי ספר אחרים ברחבי הארץ מציינים היום את יום ה-9 במאי.

קסניה סבטלובה: אף אחד לא היה מודע לעצם העניין.

קסניה סבטלובה: זאת אומרת מספר חודשים לאחר שהתקבל החוק, בבתי ספר במערכת החינוך בישראל לא מציינים את יום הניצחון.

קסניה סבטלובה: לא יודעים על קיומו, אין מערכי שיעור, לא קיימת הוראה מפורשת למחנכים של הכיתות לציין את החג הזה, בטח ובטח הדבר לא הוחדר לא לתנועות הנוער, לא למחלקות בצבא, ואני רוצה לספר לכם שביום ראשון קיימתי במסגרת השדולה שהקמתי לטובת הווטרנים ולקידום נושא גבורת היהודים במלחמת העולים השניה, קיימנו כאן בכנסת באולם נגב דיון מקביל באותו נושא, ההחדרה של הנושא של גבורה יהודית במלחמת העולם השניה במערכת החינוך בישראל.

קסניה סבטלובה: מי שהיה האורח המיוחד שלנו הוא פרופסור שמחה גולדין, יו"ר ועדת מקצוע ההיסטוריה בחינוך הממלכתי במשרד החינוך, היסטוריון והוא אמר לנו במפורש שהמקום היחיד שבו קיימת התייחסות לנושא הזה שהוא חשוב לנו כל כך, זה בכיתות יא' ו-יב' בלבד, וגם זה ברמה מוגבלת ביותר.

קסניה סבטלובה: זאת אומרת במהלך עשר שנות לימוד תלמידי ישראל לא נוגעים בנושא מלחמת העולם השניה כמעט, בטח לא בסיפורם של הגיבורים היהודים שלחמו וההתעלמות הזאת, ההתעלמות המתמשכת ממשהו שצריך להיות בשר מבשרנו פה מבחינת ההיסטוריה היהודית, הציונית והישראלית שלנו, זה דבר מחפיר.

קסניה סבטלובה: לדעתי מערכת החינוך הישראלית במהלך 27 שנים התעלמה ובעצם הפסידה את ההזדמנות לשלב את הווטרנים, שכאשר הם הגיעו ארצה בשנות התשעים היו אנשים לא צעירים, היו בשנות השישים והשבעים שלהם, אפשר היה לשלב אותם.

קסניה סבטלובה: אנשים שעדים למה שהיה, אנשים שצעדו ברגליהם עד לברלין ושחררו מחנות השמדה.

קסניה סבטלובה: ניתן היה לשלב אותם בתוך מערכי השיעור.

קסניה סבטלובה: עכשיו כמובן כשהגיל הממוצע של אותם וטרנים נושק ל-92, 94, על מה אפשר לדבר?

קסניה סבטלובה: את ההזדמנות הזאת אנחנו כבר הפסדנו.

קסניה סבטלובה: אבל לא מאוחר, ועדיף שנתעורר היום כבר ואני חוזרת ויוצאת בקריאה להקים ועדה עצמאית כדוגמת ועדת ביטון, שתדון, תבדוק מבחינה מקצועית כיצד ניתן להכניס את הנושא הזה של גבורה יהודית במלחמת העולם השניה והבנה ההיסטורית של מה שקרה שם בדיוק במערכת החינוך בישראל.

קסניה סבטלובה: הוועדה הזאת לא צריכה לעבוד יותר ממספר חודשים, להגיש את המלצותיה, וההמלצות האלה צריכות להיות מיושמות.

קסניה סבטלובה: הדרך סלולה וברורה.

קסניה סבטלובה: אין לנו מחסור בהיסטוריונים.

קסניה סבטלובה: אין לנו מחסור גם בווטרנים שעדיין יכולים לספר בעצמם ואפשר לתעד אותם, וחייבים לעשות את זה.

קסניה סבטלובה: אני אומרת שצר לי היום מאוד, השמחה שלי, שמחת החג, שאני זוכרת אותו מאז שהייתי ילדה קטנה וגם סבתא שלי תמיד חגגה את זה, כווטרנית, כרופאה צבאית שלחמה בסטלינגרד, אני יכולה להגיד לך שהשמחה שלי מהולה תמיד בעצב ובצער על כך שאנחנו גם יודעים באיזה מחיר הושג הניצחון האדיר הזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים שעל כל נאצי אחד הרוג היו לפחות שבעה אזרחי ברית המועצות, חיילים ואזרחים שנרצחו ונהרגו.

קסניה סבטלובה: המחיר היה כבד מנשוא אבל נשאנו אותו, העם שלנו שילם מחיר כבד, 250,000 חללים יהודים שהקריבו את חייהם על הדרך של זה.

קסניה סבטלובה: מה אני יכולה להגיד לכם, אנחנו בכנסת ישראל אתמול ציינו את היום הזה בישיבה מיוחדת שהתקיימה בכנסת.

קסניה סבטלובה: לא שרים בכירים מלבד השרים מהמוצא שלנו, מחבר העמים.

קסניה סבטלובה: מפלגות רבות לא שלחו נציג אחד לדיון הזה.

קסניה סבטלובה: בזמן אותו מצעד קטן שהתקיים ברחבת הכנסת, כל מי שהיה שם, רובם ככולם היו עולים מחבר העמים.

קסניה סבטלובה: באותה עת שהתקיים המצעד הזה שצעדו בו הגיבורים עטורי המדליות, שאלו כמה מעובדי הכנסת ועוברי אורח "מה זו המסיבה הזאת של הרוסים פה".

קסניה סבטלובה: מה זו המסיבה הזאת של הרוסים?

קסניה סבטלובה: רבותי, אנחנו נכשלנו.

אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לך, לא הוזמנו.

אברהם נגוסה: אני יושב ראש ועדה ומטפל בנושא הזה כל הזמן.

קסניה סבטלובה: אבל יש יום מיוחד בכנסת, אדוני.

אברהם נגוסה: לא הזמינו אותנו.

קסניה סבטלובה: יש יום מיוחד בכנסת ויש לוח זמנים שמחולק לכל הח"כים.

קסניה סבטלובה: סליחה.

קסניה סבטלובה: זה לא תירוץ מספיק טוב.

קסניה סבטלובה: במיילים של כל הח"כים היו הזמנות.

אברהם נגוסה: את מדברת על אתמול?

קסניה סבטלובה: אני מדברת על אתמול.

קסניה סבטלובה: היה יום מיוחד שצוין בכנסת.

קסניה סבטלובה: כל הח"כים צריכים להיות שם לטעמי.

קסניה סבטלובה: אין פה אפשרויות אחרות.

קסניה סבטלובה: יש מליאה ביום שלישי ויש בסדר היום.

אברהם נגוסה: את מדברת על המליאה או על מה שה - - -

קסניה סבטלובה: אני מדברת גם וגם.

קסניה סבטלובה: ואני מדברת על כך שאנחנו בעצם, וכאן אני מסיימת, משפט אחרון, אנחנו כחברה ישראלית לדעתי נכשלנו כשלון חרוץ בזה שהחג הזה עדיין נתפס כמשהו סקטוריאלי, עדיין נתפס כמשהו של רוסים.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא רוסים.

קסניה סבטלובה: אנחנו יהודים, אנחנו ישראלים, אנחנו הגענו מארצות שונות כפי שבדיוק כבודך הגיע מאתיופיה.

קסניה סבטלובה: זה לא עושה אותנו אתיופים, זה לא עושה אותנו רוסים, זה לא עושה אותנו אוקראיניים.

קסניה סבטלובה: ישראליים אנחנו והחג הזה הוא חג ישראלי.

קסניה סבטלובה: הפגישה הראשונה שלי בכנסת כאשר נבחרתי התקיימה עם שר החינוך נפתלי בנט, זה היה חודש מאי.

קסניה סבטלובה: אני שאלתי אותו "מתי אנחנו נראה את היום שבו נוכל לפתוח ספר היסטוריה" בכיתות נמוכות אפילו, לא צריך להגיע עד יב', "ואנחנו נדע שהנושא הזה נמצא שם".

קסניה סבטלובה: אז הוא אמר לי ואני מצטטת את דבריו "הדבר הזה אינו נמצא בסדר העדיפויות שלי".

קסניה סבטלובה: אני מצפה שהיום בשנת 2018 כשכבר יש לנו חוק וכבר יש לנו תקנות מסודרות לאיך הדבר הזה צריך להיראות, היום אנחנו כן נזכה לראות את השינוי המיוחל ואני כמובן מצפה לשמוע מנציגי משרד החינוך מה הם עושים בנושא הזה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: כמובן נשמע ממשרד החינוך.

אברהם נגוסה: אבל לפני נשמע גם את הלוחמים ולאחר מכן אולי, יש ארגונים שרוצים לומר כמה דברים ואז תעדכנו אותנו בנושא.

אברהם נגוסה: באשר לדברייך, זה ניצחון של כל העם היהודי.

אברהם נגוסה: זה לא צריך להיות הניצחון של יוצאי ברית המועצות בלבד, זה ניצחון של כל העם היהודי ואני חושב שכך אנחנו צריכים לראות את זה, כך גם החוק קבע את זה בכנסת וכך גם צריך ליישם את החוק בנושא.

אברהם נגוסה: בבקשה דימיטרי טרסביץ'.

דימיטרי טרסביץ': (מדבר ברוסית)

קסניה סבטלובה: אני אתרגם את דבריו: חברים יקרים, אני רוצה לברך אתכם עם החג שהוא חשוב לנו כל כך, חג אדיר ומרגש כל כך, יום ה-9 במאי, יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

קסניה סבטלובה: אני גאה בכך שיום הניצחון הפך לחג לאומי וחג רשמי וכעת הוא חג לאומי לא רק ברוסיה ובמדינות אחרות אלא גם כאן במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: הייתי כאן גם לפני שנה וחצי והשתתפתי בכינוס הווטרנים שהתקיים פה וכאשר קראתי ועברתי על כל התקנות וההחלטות גם של הוועדות וגם של חוקים, אני רואה שהכל מתקיים בזמן עתיד.

קסניה סבטלובה: צריך לחזק, צריך לקיים, צריך לעשות.

קסניה סבטלובה: כאשר עברתי עליהם חשבתי איך מחזקים ואיך עושים את זה כבר היום, בהווה.

קסניה סבטלובה: לקראת שנת ה-70 לניצחון על גרמניה הנאצית במוסקבה אחד המו"לים הוציא ספר שנקרא "ספר ילדים של המלחמה" בישראל יש אולי שני עותקים ממנו וזה לא היה מונגש לציבור.

קסניה סבטלובה: יש ברשותי ספר אחד ויש בשגרירות.

קסניה סבטלובה: אני קיבלתי את זה באופן אישי ממוזיאון המצור של לנינגרד בגלל הקשרים החבריים שלי עמם.

קסניה סבטלובה: את הספר הזה, שאי אפשר לקראו בלי דמעות שחונקות את הגרון, כתבו ילדים בידיים שלהם.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו נתרגם אותו לעברית באמת נגרום להעמקת הידע בקרב בני הנוער והילדים שלנו בנושא הזה.

קסניה סבטלובה: אני לא השתתפתי בקרבות, אבל נולדתי בלנינגרד הנצורה במצור ושרדתי בקושי רב, ואני רואה את זה על פי הנכדים שלי ואני רואה את זה על פי נכדתי שהיא כבר כמעט בת 30, שהם אמנם יודעים עלי כל מה שצריך לדעת אבל אם גם שואלים כבר אם כן צריך לדעת או לא צריך לדעת, אני סבור מאוד שכן.

קסניה סבטלובה: לדעתי צריך לתרגם את הספר הזה כדי שהוא יהיה מצוי בכל ספריה ובכל בית ספר כי יש הבדל ושוני רב בין שיח מבוגרים שמדברים ונואמים על המלחמה או המורה שמסביר בכיתה, לבין שיח של ילדים שדנים בנושא הזה בינם לבין עצמם.

קסניה סבטלובה: יש ספר נוסף על המצור שגם חשוב לתרגם אותו, ואתמול אנחנו נכחנו פה ונעמה, נערה צעירה מהנוער העובד והלומד, התרשמתי שלא באמת יודעת, לא מחוברת, למרות שבאמת הארגון הזה, ואלה מילים שאני מוסיפה – אחד מארגוני הנוער הבודדים שבאמת מעורב מאוד מאוד עמוק בתוך הנושא של ווטרנים ומלחמת העולם השניה - אבל בהחלט צריך לעשות יותר מאמצים.

קסניה סבטלובה: תרגומם של שני הספרים האלה יכול לסייע במלאכה הזאת.

קסניה סבטלובה: דימיטרי טרסיץ', מלבד זה שיש לו ותק בצבא 32 שנה, הוא גם נולד וחי את המצור בלנינגרד כל 900 הימים האיומים, הוא חי אותם בעיר הנצורה הזאת.

קסניה סבטלובה: זהו כאב לב שאינו עובר.

אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חברת ועדה.

טלי פלוסקוב: הוא אומר שהוא יותר חלש, והקול של המפקד - - -

דימיטרי טרסביץ': (מדבר ברוסית)

קסניה סבטלובה: אני ממשיכה בתרגום דבריו: יש לו עוד הצעות אבל הוא ירחיב עליהן יותר מאוחר.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נשמע את ד"ר אמיליה לרין.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: אני מבקש בתמצית.

אמיליה לרין: אנסה לקצר ולמהר.

אמיליה לרין: גם אני רוצה לומר לכולם חג שמח, אנחנו פעם ראשונה הרגשנו באמת מאתמול שיש חג בארץ, שהכנסת פתחה לנו את דלתותיה כדי לחגוג את החג הזה וזה היה כל כך יפה, כל כך מעניין וכל כך מרגש.

אמיליה לרין: תודה רבה לחברי הכנסת וגם לך שבאמת החג הזה נכנס במדינה שלנו כמו חג מדיני, חג מאוד חשוב וחג מאוד מאוד בזמן, כיוון שעדיין יש בינינו אנשים שבאמת השתתפו במלחמת העולם השניה, אבל ראיתם שהם כל כך מעט אנשים, שהיו גם אתמול, ורובם היו אנשים כמו דימיטרי, כמוני, שנולדו לפני מלחמת העולם השניה, זה דור של ילדים שהשתתפו והרגישו את מלחמת העולם השניה.

אמיליה לרין: אני רוצה לומר כפי שכבר אמרת, במלחמת העולם השניה השתתפו יותר ממיליון וחצי יהודים מ-61 מדינות, גם אמריקאים אנגלים וגם צרפתים וגם רוסים ואוקראינים, באמת מכל המדינות.

אמיליה לרין: אני חושבת מה חשוב היה ליהודים האלה שהשתתפו במלחמת העולם השניה?

אמיליה לרין: לדעתי שני דברים.

אמיליה לרין: דבר ראשון ומאוד חשוב, זה עם יהודי חי.

אמיליה לרין: שאנחנו ממשיכים להיות בחיים ואנחנו יכולים להביא ילדים ונכדים וגם לבנות את המדינה, כיון שזה מאוד חשוב בשבילנו.

אמיליה לרין: דבר שני וגם מאוד חשוב לדעתי, אנחנו לא שוכחים את האנשים הגיבורים שהיו במלחמת העולם השניה, הרגשנו ששנת 1945 נתנה לנו את שנת 1948, נתנה לנו את המדינה שלנו ואנחנו יכולים בשקט להיות פה ולהרגיש גם אנחנו, גם הילדים שלנו וגם הנכדים שלנו, שאנחנו יהודים.

אמיליה לרין: מאוד חשוב לומר שממיליון וחצי יהודים שהשתתפו במלחמת העולם השניה, 500,000 השתתפו בצבא האדום וחצי מהם נפלו במלחמת העולם השניה, 93,000 נפצעו במלחמה ו-200,000 איש חיו אחרי מלחמת העולם השניה ו-44,000 הגיעו למדינת ישראל.

אמיליה לרין: אלה יהודים חכמים, יהודים עם אנרגיה, יהודים שבנו את ארגון הווטרנים שאני הנציגה שלו, אני עוזרת של - - - שלנו, אברהם גרין זייד, וזה מאוד חשוב בשבילנו, דבר ראשון והכי חשוב הוא להנציח את הזיכרון.

אמיליה לרין: - - - השתתף במלחמת העולם השניה וגם חיילים, גם מי שהיה במצור בלנינגרד, מי שעבד בזמן מלחמת העולם השניה במפעלים, שהם גם עשו הכל כדי לנצח במלחמה.

אמיליה לרין: הארגון הוא ארגון מיוחד, אנחנו עושים המון דברים בשביל המטרה שלנו.

אמיליה לרין: בארץ יש 47 פסלים לכבוד מלחמת העולם השניה, יש 50 מוזיאונים ואפשר לראות שם את כל הדברים שקשורים למלחמה, וחוץ מזה יש 600 ספרים שכתבו אנשים שחיו בארץ וגם 100 סרטים.

אמיליה לרין: כל הדבר הזה הוא מאוד חשוב, שמשרד החינוך לקח כדי לעשות אינפורמציה גם לבתי ספר, גם לאוניברסיטאות, גם לחיילים.

אמיליה לרין: זה דבר מאוד חשוב ואנחנו עושים וממשיכים לעשות את זה.

אמיליה לרין: עכשיו יש לנו פרויקט שאנחנו כותבים מאמרים על המצור בלנינגרד, קיבלנו כסף מיד ושם וזה באמת מאוד חשוב לכתוב את זה, כותבים את זה ברוסית וזה מתורגם לעברית.

אמיליה לרין: אנחנו בקשר עם כמה ארגונים של צעירים, ווטרנים שלנו מגיעים לבתי ספר בירושלים ומספרים על כל הדברים שקרו במלחמת העולם השניה.

אמיליה לרין: אני חושבת שלהמשיך את התהליך הזה ולעשות חוקים שמשרד החינוך באמת שם בתכנית שלכם את הנושא של מלחמת העולם השניה, זה מאוד חשוב.

אמיליה לרין: זה הזמן האחרון שאנחנו צריכים לעשות את זה.

אמיליה לרין: הארגון שלנו יכול לעשות הכל כדי להצליח בפרויקט כזה.

אמיליה לרין: תודה רבה לכם.

קסניה סבטלובה: זו החובה שלנו.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת טלי פלוסקוב בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה אדוני היושב ראש.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להתחיל מהמשפט - - - (מדברת ברוסית).

טלי פלוסקוב: באמת היה כבוד מאוד להיות אתמול במצעד יחד עם הווטרנים, זה היה באמת מאוד מרגש וזה המקום גם להודות למארגנים.

טלי פלוסקוב: קצת הפריע לי שאין הרבה חברי כנסת שלקחו חלק במצעד הזה, אבל זה היה מרגש.

טלי פלוסקוב: אבל היום אני רוצה לדבר לא רק על הדברים הטובים שקורים אלא על הדברים שאנחנו חייבים לתקן, ובשביל זה אנחנו כאן.

טלי פלוסקוב: אתמול בדקתי עם כמה ילדים בגיל 9, 10, 11, 12 האם היה משהו בבית הספר שלהם לכבוד החג הזה.

טלי פלוסקוב: האם היה שיעור וסיפרו להם על המלחמה, האם בכלל דיברו על זה.

טלי פלוסקוב: שום דבר.

טלי פלוסקוב: אף ילד לא אמר לי שדיברו על יום הניצחון אצלם.

טלי פלוסקוב: זה פספוס מאוד גדול של המדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: ולמה אני קוראת לזה פספוס?

טלי פלוסקוב: כי האנשים האלה כל יום מתמעטים.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו בעוד שנה-שנתיים, ואני מקווה ובטוחה שנצליח לעשות, שזה כן ייכנס למערכת החינוך, אבל הם כבר לא יהיו איתנו.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו צריכים למהר ולעשות את הכל כדי שהם יקחו חלק בשיעורים בבתי הספר ויספרו על החוויות שלהם, מה הם עברו.

טלי פלוסקוב: אני ביום ראשון ביקרתי אצל ווטרן אחד בן 94, נכה מלחמת העולם השניה.

טלי פלוסקוב: הוא סיפר על הפצעים שלו ואיך הוא עבר אותם.

טלי פלוסקוב: דברים שכשאני אספר אותם, זה לא אותו דבר.

טלי פלוסקוב: צריך לשמוע את זה ממנו.

טלי פלוסקוב: צריך לראות את העיניים שלו מתמלאות בדמעות.

טלי פלוסקוב: אלה דברים שאי אפשר להעביר בשיחה בינינו.

טלי פלוסקוב: צריך לשמוע את זה מהם.

קסניה סבטלובה: - - - למדינת ישראל 27 שנים ו- - - מה שעבר אז עבר.

טלי פלוסקוב: לכן אדוני היושב ראש, אני רוצה לבקש ממך להוציא דרישה למשרד החינוך.

טלי פלוסקוב: דרישה, אחרי שהחוק של ה-9 במאי עבר כאן בכנסת, דרישה להכניס את הנושא הזה כנושא לציון בבתי הספר גם.

טלי פלוסקוב: כמו שעושים ביום השואה וטוב שעושים ביום השואה.

אברהם נגוסה: עשינו את זה.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: עשינו את זה, זה גם בזכות העבודה שנעשתה פה בכנסת.

דנה גורדון שושני: דרשנו את זה.

קסניה סבטלובה: אז אני רוצה שוב, עצם העובדה שזה לא קרה, זה אומר שלא מספיק דרשנו.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע ממשרד החינוך.

קסניה סבטלובה: זה אחד.

קסניה סבטלובה: דבר שני, אדוני, אני רוצה לספר לכם משהו, אתמול פתחתי פייסבוק ואחד מהסרטונים שאני רואה בפייסבוק, מאוד מאוד מרגש.

קסניה סבטלובה: בחנות למוצרי אוכל שנקראת טיב טעם שהרבה עולים קונים שם, נעמד בחור צעיר, יחסית צעיר בן 30-35 והתחיל לשיר שיר נצחי, יום הניצחון.

קסניה סבטלובה: זה שיר שאין אחד שעומד ושומע את השיר הזה ואין לו צמרמורת בגוף.

קסניה סבטלובה: הוא התחיל לשיר אחד אבל הוא סיים כשכל הקונים וכל הצוות של החנות נעמדו לידו וזו כבר הייתה מקהלה ענקית ששרה את השיר הזה.

קסניה סבטלובה: תבין מה המשמעות של יום הניצחון הזה אצל האנשים האלה.

קסניה סבטלובה: אני רוצה רק דבר אחד.

קסניה סבטלובה: מי שלא נולד בברית המועצות אלא ישראלים שבאו ממדינות שונות למדינה שלנו, מדינה שקלטה כל כך הרבה עמים, אני רוצה שכולם ילמדו מה זה מלחמת העולם השניה, שהיא בגלל הניצחון שלהם, בזכות הניצחון שלהם קמה המדינה שלנו.

קסניה סבטלובה: זה אנחנו צריכים להפנים ולהבין ועד היום אנשים לא מבינים את זה.

קסניה סבטלובה: הכי גרוע, שוב אני חוזרת ואומרת, הצעירים שלנו.

קסניה סבטלובה: הדור הצעיר.

קסניה סבטלובה: לא מספיק לי את שתי תנועות הנוער שהיו אתמול במצעד.

קסניה סבטלובה: זה לא מספיק.

קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לעשות שבכל בית ספר, בכל גן ילדים יתחילו לדבר על אנשים שתרמו מחייהם לטובת הקמת המדינה שלנו ולטובת המצב שאנחנו היום חיים בו.

קסניה סבטלובה: תודה רבה יום - - -

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אולי לפני משרד החינוך נשמע את איתמר רותם מ-Stand with us.

איתמר רותם: תודה אדוני היושב ראש.

איתמר רותם: שלום לכולם.

איתמר רותם: אני מארגון Stand with us.

איתמר רותם: במסגרת ציון היום החשוב הזה בו אנו מכבדים ומוקירים את ותיקי המלחמה הלוחמים בניצחונם על הנאצים אנו רואים כי עבודתנו עדיין לא הסתיימה.

איתמר רותם: לאורך 17 השנים בהן הארגון פועל באמצעות כלים חינוכיים בלתי פורמליים ברחבי העולם לחינוך אודות ישראל, אנו נאלצים להילחם מדי יום באנטישמיות המודרנית באמצעות פלטפורמות ותכניות חינוכיות מגוונות.

איתמר רותם: אנו מאמינים שהיום הזה מהווה תזכורת מעוררת השראה לכולנו כיצד ביכולתנו להיות אקטיביים ולפעול נגד השנאה וגילויי האנטישמיות של ימינו.

איתמר רותם: מאותן הסיבות בדיוק שמערכת החינוך הפורמלית מציינת את היום הזה, או שואפת לציין את היום הזה, אנו פועלים בזירה הבלתי פורמלית עם בני הנוער.

איתמר רותם: רק לאחרונה יצרנו שותפות חשובה מאין כמוה עם משרד החינוך שנציגיו נמצאים כאן היום, וקיבלנו הכרה רשמית כחלק מהתכנית התפתחות אישית ומעורבות חברתית.

איתמר רותם: אני שמח לספר לכם שהחל משנת הלימודים הקרובה נפעיל תכנית תלת שנתית להצמחת מנהיגות צעירה שתעניק לבני הנוער ברחבי הארץ את סל הכלים והידע הנדרש בתחום הדיפלומטיה הציבורית ובמאבק המתמשך באנטישמיות בעולם.

איתמר רותם: לסיום, למי מכם שלא מכיר אותנו, אנו ארגון חינוכי בין לאומי ללא מטרות רווח שעוסק בדיפלומטיה ציבורית ומקדם חינוך אודות ישראל בכ-18 מוקדים שונים ברחבי העולם.

איתמר רותם: כיום אנו מגיעים לשטח, לקמפוסים, לתיכונים, לקהילות וגם לזירה הדיגיטלית שם אנו מגיעים ליותר מ-100 מיליון איש בשבוע נתון ומצליחים לסייע למאבק המתמשך בתנועות האנטי ישראליות המקדמות מסרים אנטישמיים.

איתמר רותם: אותם המסרים שמזכירים במובהק תקופות חשוכות יותר.

איתמר רותם: אנו מאמינים שלמידה אפקטיבית על ימים מסוג זה במערכת החינוך בשילוב תכניות בלתי פורמליות, יאפשרו לתלמידים להבין שהם יכולים להיות השגרירים הכי טובים של מדינת ישראל ובאמצעותם הביטוי "לעולם לא עוד" יהפוך למציאות.

איתמר רותם: ציון היום במערכת החינוך הוא הכרחי ומהווה הזדמנות לבני הנוער ללמוד דרך הסיפורים האישיים וההיסטוריה על משמעות המושג "אקטיביזם" ועל הכוח שלהם כדור העתיד של מדינת ישראל להשפיע על המציאות המורכבת של ימינו בהווה ובעתיד.

איתמר רותם: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הנושא כל כך בסיסי גם לקיומנו היום, כמו שאמרת, כאשר ה-BDS והתנועות האנטישמיות מתעוררות באירופה ואני מסתובב במדינות שונות וגם משתתף בדיונים באוניברסיטאות ואני רואה את הצורך של החיזוק לדור הצעיר.

אברהם נגוסה: החיזוק בא מההיסטוריה שלנו, מההישג שלנו.

אברהם נגוסה: זה שהניצחון שהוא הביא לקץ השואה וגם הביא להקמת מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: לכן העניין להביא את זה ולהחדיר את זה לדור הצעיר חשוב ביותר.

אברהם נגוסה: לכן אני פונה לנציגת משרד החינוך.

אברהם נגוסה: קיבלנו מהדרישות שהגשנו לשר החינוך באמת בצורה חיובית שמשרד החינוך הולך לבצע.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע איך זה מתבצע ומה התהליכים שאתם עושים.

אברהם נגוסה: בבקשה הגברת אלירז קראוס.

אלירז קראוס: בוקר טוב.

אלירז קראוס: קודם כל לפני שאני מתחילה אני רוצה לומר שהקשבתי בהתרגשות ובכבוד גדול לדימיטרי טרסביץ' וגם לדבריה של הגברת כי כשאני שומעת איך אתם מציגים את הדברים, זה נותן לנו את הכיוונים איזה דגשים לשים ואנשים שהיו שם ומכירים את זה מקרוב ויודעים הכי טוב הרבה פעמים, אז תודה.

אלירז קראוס: קודם כל הנושא של המודעות לשואה ברוסיה צריך יותר העמקה.

אלירז קראוס: היה אצלי במשרד יחד עם צוות גדול בוריס מפציר, אני מניחה שאתם מכירים אותו, הוא הראה לנו את הפרויקט הגדול והעצום שהוא עשה.

טלי פלוסקוב: אבל זה שואה.

טלי פלוסקוב: אבל אנחנו לא מדברים היום על השואה.

אלירז קראוס: אני יודעת, אבל אני חושבת שגם הנושא של השואה בכל רחבי ברית המועצות והנושא של המודעות למקומם של החילים היהודים בצבאות בנות הברית, שניהם צריכים יותר הרחבה.

אלירז קראוס: זה מאוד מסובך כי הפאזל היהודי הוא - - -

טלי פלוסקוב: ממש לא מסובך גבירתי, אני מצטערת.

טלי פלוסקוב: אני רק לא מבינה מתי אתם מתכוונים לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: אתם עוד חמש שנים תלמדו את זה, עד שהאנשים האלה ילכו.

טלי פלוסקוב: אני מצטערת.

קסניה סבטלובה: איך שהוא עברו לנו 27 שנים ואתם עכשיו מדברים - - -

טלי פלוסקוב: אני פשוט שומעת מה שאמרו לנו פה לפני שנתיים.

אברהם נגוסה: בואו ניתן לה.

אברהם נגוסה: גבירתי אני רוצה שתתקדמי בנושא הדיון.

טלי פלוסקוב: והנושא של היום הוא לא שואה.

טלי פלוסקוב: אני מצטערת.

אברהם נגוסה: איך מציינים את היום הזה, את הניצחון, במערכת החינוך.

אברהם נגוסה: זה הנושא.

אלירז קראוס: אני מבינה, אני בהחלט הבנתי את זה.

אלירז קראוס: אני חושבת שצריך לשים את הדברים בקונטקסט.

אלירז קראוס: אני אשמח להמשיך.

אלירז קראוס: נושא תרומת החיילים היהודיים בצבאות בנות הברית כמו שאמרתם, קודם כל נמצא אכן בתכנית הלימודים, לימודי החובה בהיסטוריה הם בחטיבה העליונה.

אלירז קראוס: יום הניצחון נמצא ברשימת ימי הלוח שמשרד החינוך מציין ומינהל חברה ונוער כולל מערכי הפעלה שנמצאים בתוך האתר שלו ומוצעים לבתי הספר.

אלירז קראוס: הפיקוח על ההיסטוריה, וזה נעשה בשנים האחרונות, מפיץ לכלל המורים להיסטוריה גם סרטונים מתוך קשר עם המוזיאון החדש בלטרון - - -

קסניה סבטלובה: המוזיאון לא פעיל.

קסניה סבטלובה: יש שם חדר אחד שפעיל מתוך המוזיאון הזה.

אלירז קראוס: אבל הוא שולח סרטונים שהיא מפיצה לכלל המורים.

קסניה סבטלובה: אין כרגע שום מוזיאון אין ביקורים במוזיאון כי אין מוזיאון.

אלירז קראוס: אני לא אמרתי שמבקרים במוזיאון.

קסניה סבטלובה: אבל את אומרת המוזיאון החדש.

קסניה סבטלובה: אין מוזיאון.

קסניה סבטלובה: כרגע הוא לא קיים.

קסניה סבטלובה: בואי נתייחס לעובדות.

אלירז קראוס: - - - שהמפמ"רית להיסטוריה נמצאת בוועד המנהל של אותו מוזיאון ומקבלת ממנו סרטונים וחומרים שהיא מפיצה לכלל המורים.

אלירז קראוס: בכל שנה בשנתיים-שלוש האחרונות בעלון החודשי שמגיע לרובם של מורי ההיסטוריה בחינוך העל יסודי, אני רוצה לדייק, מוקדש פרק שלם והנחיה למורים להיסטוריה לכלול שיעור בנושא הזה באותו שבוע.

אלירז קראוס: המידע גם על הנתונים המספריים על גיבורי ברית המועצות, סרטונים על גיבורי ברית המועצות נמצאים ומונגשים למורים כדי שהם יוכלו להשתמש עם מערכי הפעלה ושיעור מוכנים.

אלירז קראוס: אני חושבת שיכול להיות שאחד המהלכים שאפשר לעשות הוא בחינוך העל יסודי לחייב.

אלירז קראוס: כרגע אנחנו שולחים לחייב שיעור באותו שבוע.

אברהם נגוסה: אפשר לעשות או עושים?

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחסי.

אברהם נגוסה: היום 9 במאי.

אברהם נגוסה: האם משרד החינוך נתן הוראה, האם מתקיים היום יום ציון ניצחון על גרמניה הנאצית בכל בתי הספר?

אלירז קראוס: אז התשובה היא שמה שאני מתארת נעשה על ידי הפיקוח על הוראת ההיסטוריה שבתחילת החודש בעלון החודשי הופצו חומרי הוראה וניתנה הנחיה למורים להיסטוריה לעשות את זה.

אלירז קראוס: אין ציון יום הניצחון במערכת החינוך כיום מחייב כמו יום השואה.

אלירז קראוס: גם יום השואה הבינלאומי איננו מחייב.

אברהם נגוסה: כיוון שעבר החוק, האם למשל המורים מודעים שהיום כשהם נכנסים לכיתה הם מציינים את זה ולפחות נותנים שיעור, משהו בקיצור, כדי לזכור את הניצחון הזה, כדי שהדור הצעיר יידע שיש ביום הזה, שהחיילים היהודיים ניצחו את גרמניה וזה מה שזירז את הקמת מדינת ישראל וגם זה הפסיק את השואה.

אברהם נגוסה: האם המסר הזה נכנס ביום הזה לתלמידי ישראל?

אלירז קראוס: מה שאני יכולה לומר קודם כל במישור של המורים, מי שיודע על הדבר הזה זה המורים להיסטוריה ואותם מורים שעובדים עם מינהל חברה ונוער.

אלירז קראוס: אני לא יכולה להגיד פה היום שכלל מורי ישראל, גם לא בחינוך העל יסודי, ופה אני רוצה להסתייג ולומר שאני חושבת שהאתגר שלנו ליישם את החוק בחינוך העל יסודי.

אלירז קראוס: אני כן חושבת, ופה אתם הגבתם בתהליך של יישום על מערכת חינוך כל כך גדולה, גם ברמה של המודעות וגם ברמה המעשית, הוא לא לחיצת כפתור.

אלירז קראוס: אני מבינה את זה ואני חושבת שאחת הדרכים היעילות בצורה מקצועית וטובה ובגיל המתאים, היא באמת לחייב שיעור היסטוריה באותו שבוע.

אלירז קראוס: בכל הכיתות יש היסטוריה, זה מקצוע מחייב.

אלירז קראוס: את זה ריאלי לעשות.

אלירז קראוס: אני לא בטוחה - - -

קסניה סבטלובה: סלחי לי גברתי, אבל כדי לספר לילדים גם בגילאים של הבנות שלי, לקח לי בדיוק רבע שעה לספר להם שמיליון וחצי יהודים נלחמו נגד הנאצים, נגד גרמניה.

קסניה סבטלובה: הם יודעים מי הם הנאצים.

קסניה סבטלובה: על שואה הם לומדים הרי מגיל קטן מאוד, לא צריך להגיע לגיל על יסודי.

קסניה סבטלובה: למה החלטתם לגיל על יסודי?

קסניה סבטלובה: למה על שואה מלמדים כבר בגן ילדים?

קסניה סבטלובה: סליחה, לא סיימתי עדיין.

קסניה סבטלובה: ואת יודעת, כדי להגיד במשפט אחד, יש פה אנשים שהגיעו מחבר העמים, הגיעו מצבאות בריטניה ארצות הברית ואחרים והם צעדו לברלין והם שיחררו את המחנות והם יהודים שנלחמו.

קסניה סבטלובה: צריך בדיוק בשעת המחנך רבע שעה.

קסניה סבטלובה: עם כל המקצועות שיש במערכת החינוך שלנו, מולדת, מורשת, את יודעת מה?

קסניה סבטלובה: זה גדוש.

קסניה סבטלובה: השיעורים האלה גודשים את המערכת.

קסניה סבטלובה: ובכולם לומדים פחות או יותר אותו דבר.

קסניה סבטלובה: אני בודקת, אני מאוד מעורבת במה שהבנות שלי לומדות.

קסניה סבטלובה: לייחד רבע שעה לנושא כל כך חשוב, סליחה, זה כישלון חרוץ.

קסניה סבטלובה: מבחינתי זה כישלון חרוץ.

קסניה סבטלובה: אם אתם חושבים שאתם שמים משהו, סרטונים באתר והמורים, טוב, מי שיראה יראה.

קסניה סבטלובה: מי שיידע – יידע.

קסניה סבטלובה: שיילמד מי שבא לו.

קסניה סבטלובה: סליחה, זה לא עובד ככה.

קסניה סבטלובה: שינוי לא מתרחש בדרך כזאת.

קסניה סבטלובה: וכדי ליישם אותו, תאמינו לי, סליחה.

קסניה סבטלובה: אין לכם טלפונים סלולאריים של המורים?

קסניה סבטלובה: אתם לא יכולים לשלוח להם הודעה?

קסניה סבטלובה: חבר'ה, זו הפסקה הקטנה שאתם צריכים לספר לילדים היום.

קסניה סבטלובה: זה היה משנה את התודעה שלהם.

קסניה סבטלובה: הם היו חושבים שיש גיבורים יהודיים שזה לא רק חיילי צה"ל שכמובן כולנו מעריצים אותם וילדים מגיל צעיר מעריצים אותם.

קסניה סבטלובה: גם הסבים והסבתות של אותם חיילי צה"ל.

קסניה סבטלובה: גם הם גיבורים.

קסניה סבטלובה: וזה היה גם בתפוצות.

קסניה סבטלובה: זה היה לפני הקמת מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: לא הייתה מתאפשרת הקמתה של מדינת ישראל בלי זה.

קסניה סבטלובה: למה זה כל כך קשה?

טלי פלוסקוב: לפני שאת תתחילי להתייחס, שתי מטרות אתם תופסים בבת אחת.

טלי פלוסקוב: מטרה אחת זה כבוד של הדור הצעיר לדור המבוגר שהוא חסר בצורה בלתי רגילה, ואנחנו אומרים את זה לא רק בדיונים על הווטרנים, אנחנו אומרים את זה ורואים את זה בכל מקום.

טלי פלוסקוב: הכבוד של הילדים שלנו לדור המבוגרים.

טלי פלוסקוב: זה אחד.

טלי פלוסקוב: שתיים – כשאנחנו מדברים על השואה אנחנו צריכים גם לספר מי פתח את שערי אושוויץ, מי הציל אותם, מי הציל את אותם סבים וסבתות שלנו שיום איתנו והיו בגטאות ובמחנות.

טלי פלוסקוב: אם זה לא היה קורה, אני לא יודעת כמה מהם היו נשארים בחיים.

טלי פלוסקוב: אז לנתק את שני הדברים.

טלי פלוסקוב: על השואה אתם עושים את העבודה הזאת וזה חשוב, אף אחד פה לא מתווכח עם הנושא, אבל אתם חייבים.

טלי פלוסקוב: ושוב, לא בעוד שנה ולא בעוד שנתיים ואני קוראת עכשיו את תשובתו של השר שמתייחס לזה, אבל אני חושבת שמשרד החינוך צריך להיכנס לזה קצת יותר ברצינות, קצת יותר הייתי אומרת, עם לחץ על המורים לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שהילדים שלנו היום לא יודעים את זה.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות.

טלי פלוסקוב: ואם אני היום אסתובב בבתי הספר ואשאל "האם אתם יודעים מי אלה האנשים שמסתובבים עם האותות" הילדים לא ידעו לתת לי תשובה.

טלי פלוסקוב: איך זה יכול להיות?

טלי פלוסקוב: ואת יודעת מה, זה לא 1991.

טלי פלוסקוב: ב-1991 אני עוד מבינה, זה היה דבר חדש במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: אבל היום אחרי 27 שנה.

אברהם נגוסה: בואו ניתן לה להשלים.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת רוברט אילטוב.

קסניה סבטלובה: סרטון, וואטסאפ, כלי תקשורת מודרניים, לא שמעתם על זה כנראה.

אברהם נגוסה: אני מבקש שתמשיכי.

אלירז קראוס: אני שמעתי מדימיטרי טרסביץ' על הספר הזה שהוא ספר שמאוד יכול להתאים אולי, אז אני כן אצור קשר או עם חברת הכנסת - - -

טלי פלוסקוב: יש המון ספרים כאלה.

אלירז קראוס: אם נוכל להיעזר בחומרים מתוכו, בהחלט נעשה את זה.

אלירז קראוס: אולי שם יהיו דברים שיוכלו להתאים לגילאים יותר צעירים.

קסניה סבטלובה: יש המון חומרים שיש בעברית, הכל מתורגם, הכל - - -

אלירז קראוס: אני חושבת שאנחנו נמצאים היום, נעשה הרבה אבל אין פה מצב גורף שאני יכולה, אתם גם בדקתם את זה, אבל אני יכולה לומר - - -

קסניה סבטלובה: לא נעשה הרבה, הנושא הזה לא מתועדף, הוא בוודאי לא בעדיפות הראשונה ואלה הדברים שגם אמר כבוד שר החינוך בעצמו.

קסניה סבטלובה: הוא אמר "זה לא בתיעדוף גבוה מבחינתי.

קסניה סבטלובה: אלה דברים חשובים אבל לא דברים חשובים מספיק".

טלי פלוסקוב: שר החינוך לפני שנה למד הרבה דברים מאותם אנשים שסיפרו לו מה הם עברו.

קסניה סבטלובה: לפני שלוש שנים הוא אמר לי שהוא יודע כבר את כל הדברים האלה, אבל זה לא השפיע.

קסניה סבטלובה: הוא אומר שהוא יודע על - - - יודע על סטלינגרד, יודע על כל הדברים האלה.

קסניה סבטלובה: בסדר.

קסניה סבטלובה: מספיק כדי להחדיר את זה למערכת החינוך.

אברהם נגוסה: השאלות ממוקדות וכבר ברורות.

טלי פלוסקוב: רק הבהרה אחת.

טלי פלוסקוב: לא מדברים רק על הצבא האדום ולא מדברים רק על חיילים מברית המועצות.

טלי פלוסקוב: זה 1939-1945.

טלי פלוסקוב: זה שבע שנים של הדברים שקשורים לא רק לברית המועצות.

טלי פלוסקוב: אני מבינה את היחס, למרות שכן לצבא האדום הייתה משמעות מאוד גדולה.

טלי פלוסקוב: יש עוד הרבה על מה לדבר בבריגדות ויש על מה לדבר.

טלי פלוסקוב: אני אומרת קודם כל הנושא של מלחמת העולם השניה לא יכול להישכח.

טלי פלוסקוב: הוא חייב להיות, לא בין הלא מועדפים אלא בין המועדפים.

אלירז קראוס: הנושא של מלחמת העולם השניה נוכח אבל לא מספיק מקומם של החיילים היהודיים במלחמת העולם השניה.

קסניה סבטלובה: וכמה שנים נחכה עוד.

קסניה סבטלובה: למה אתם כל הזמן דוחים את זה.

קסניה סבטלובה: למה אתם כל הזמן באים לפה ואומרים "אנחנו עושים הרבה אבל אנחנו איך שהוא לא יכולים להתמודד עם זה" זה בסך הכל נושא אחד.

קסניה סבטלובה: זה בסך הכל נושא אחד.

קסניה סבטלובה: אתם לא צריכים לשנות פה את כל מערכת החינוך מהיסוד בשביל זה.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו יכולים לבקש ממשרד החינוך לא לתת לנו תשובה כללית "אנחנו כן נכבד" אלא שיציגו לנו גם תכנית פעולה בנושא הזה?

אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו שואלים עכשיו.

אברהם נגוסה: אנחנו בוודאי לא מצפים ממך שתגידי לנו שהיום מתקיים בחיפה או בבית שמש בבית הספר הזה והזה.

אברהם נגוסה: אבל אנחנו שואלים מה המדיניות, מה ההחלטה, מה התכנית ליום הזה שמשרד החינוך הכין והעביר את זה למערכת החינוך.

אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו רוצים לשמוע.

אלירז קראוס: אין טעם ואני גם לא רוצה בשולחן המכובד הזה לעשות את זה.

אברהם נגוסה: למה?

אברהם נגוסה: בשביל זה באת לפה.

אלירז קראוס: רגע.

אלירז קראוס: לא סיימתי את המשפט.

אלירז קראוס: כרגע העשייה שנעשתה ונעשתה בשנים האחרונות לעומת מה שהיה קודם, נעשתה הרבה יותר הנגשה למורים ומודעות שצריך להכניס את הנושא הזה, כאשר יחד עם נושאים אחרים ההנגשה נעשית ואתן צודקות כשאתן אומרות שהמורה בוחרת איפה היא שמה את הדגש שלה.

אלירז קראוס: לכן אמרתי את הדברים שהפיקוח על הוראת ההיסטוריה, שזה מקצוע שהוא מקצוע חובה ונלמד בכל הכיתות מכיתה ו' ואילך, בוודאי בחטיבת הביניים, יכול להיות שזה יהיה אחד הכיוונים להביא ליישום שהוא מערכתי כללי לא בהמלצה.

אלירז קראוס: בוודאי שיש חוק, אז בתוקף חוק אפשר לעשות את זה.

אלירז קראוס: בהרבה מאוד נושאים שיש להם חשיבות, כולל בשולחנות של ועדות הכנסת שמבקשים לשים עליהם דגשים, הדרך שלנו לעשות את זה, היום במיוחד כשיש הרבה אוטונומיה לבתי הספר, היא להנגיש הרבה חומרים, לכלול בתוך המבחנים שאלות ששואלות על הנושאים האלה, אבל בסופו של דבר זה לא דומה להחלטה והחוק שעבר פה בכנסת.

אלירז קראוס: אם עבר חוק כזה בכנסת, אחד הכיוונים שאני יכולה לומר פה שאנחנו נבדוק זה באמת לחייב את זה בתוך שיעורי ההיסטוריה.

אלירז קראוס: צריך לבדוק, אני לא יכולה פה להצהיר על זה כי אני באה היום לכאן כדי לייצג את המשרד, אני צריכה לחזור ולעשות את העבודה המקצועית שקשורה בזה.

אלירז קראוס: אין הרבה נושאים שאנחנו מחייבים בצורה כזאת נקודתית.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לקבל בכתב.

אלירז קראוס: ודאי.

אלירז קראוס: אתם תשלחו לנו ואנחנו - - -

אברהם נגוסה: חבר הכנסת רוברט אילטוב בבקשה.

רוברט אילטוב: בוקר טוב, אני מתנצל שאיחרתי.

רוברט אילטוב: קודם כל אנחנו מדברים על החוק.

רוברט אילטוב: זה לא עניין של מדיניות.

רוברט אילטוב: אין פה עניין של מדיניות.

רוברט אילטוב: יש חוק וצריך לקיים את החוק.

רוברט אילטוב: החוק הגיע לא בגלל שהכל נעשה והכל היה טוב והכל היה בסדר במשך אותם השנים שמשרד החינוך התכונן והתכונן והתכונן ולא קרה כלום, החוק הגיע כדי לשנות מצב ולא כדי שהם יתחילו לחשוב מה המדיניות מהיום.

רוברט אילטוב: זה קודם כל.

רוברט אילטוב: לפני שאנחנו מדברים מה הם עשו.

רוברט אילטוב: החוק עבר לפני פחות משנה.

רוברט אילטוב: מספיק זמן.

רוברט אילטוב: שר החינוך בלי שהיה לו צורך לבוא ולדבר עלה לדוכן הכנסת והצהיר הצהרות עד כמה הוא מבין שהדבר הזה חשוב והוא עמוק, אני גם לא מרבה לדבר בכנסת מעל הדוכן אבל גם אני דיברתי אז, והוא התחייב לשנות את המצב.

רוברט אילטוב: הדבר הוא לא עניין שלנו אישי פרטי.

רוברט אילטוב: אמנם כל עולי חבר העמים הדבר הזה נוגע להם באופן אישי, אבל מדובר פה על הצלה של יהודים תוך כדי קרבות והדברים האלה לא באים לידי ביטוי במערכת החינוך וצר לנו.

רוברט אילטוב: יש שינוי, אני לא יכול להגיד שאין שינוי, למדתי במערכת החינוך הישראלית מ-1985, אני באופן אישי ראיתי מה לימדו שבעלות הברית ניצחו את המלחמה, על הצבא האדום כמעט ולא דובר, אם בכלל.

רוברט אילטוב: יש שינוי, אין ספק.

רוברט אילטוב: אבל אנחנו אומרים שהדברים האלה צריכים להירשם בדפי ההיסטוריה של ההיסטוריה הישראלית לא פחות מדברים אחרים.

רוברט אילטוב: לכן אנחנו מתעקשים שהדברים האלה לא יימשכו זמן רב.

רוברט אילטוב: האנשים המבוגרים האלה עם המדליות נמצאים בינינו אבל כמעט כולם מעל גיל 90.

רוברט אילטוב: הדברים האלה צריכים להיות מתועדים ולהיכנס למערכת החינוך כמה שיותר מהר, כל עוד האנשים האלה בחיים.

רוברט אילטוב: לפחות שיראו שאנחנו עושים הכל כדי שהילדים שלנו והנכדים שלנו והנינים שלהם ידעו את ההיסטוריה, את האמת, איך באמת הצורר הנאצי הפסיד במלחמה, על מי היו המאמצים של הלחימה הקשים ביותר, הגבורה הגדולה ביותר, מי הם אותם היהודים ששחררו את אושוויץ וסוביבור ומקומות אחרים, כמה יהודים נלחמו, איך הם נלחמו, כמה הרואית הלוחמה הזאת הייתה.

רוברט אילטוב: הדברים האלה חייבים להיות כתובים בספרי ההיסטוריה הישראלית ואנחנו מתעקשים על כך.

רוברט אילטוב: לכן אנחנו מבקשים שנה כמעט אחרי העברת החוק, הרי החוק לא עבר בן לילה, גם היה תהליך של העברת החוק.

רוברט אילטוב: הדברים האלה היו ברורים לאן הולך כיוון החקיקה, למה צריכה להיות החקיקה.

רוברט אילטוב: אנחנו מצפים ממשרד החינוך להיות יותר מהירים, יותר בהירים ויותר ענייניים בסוגיה הזאת.

רוברט אילטוב: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע את נציג יד ושם בבקשה.

אורי קלט: שלום.

אורי קלט: לגבי יד ושם, אני מדבר מבחינה חינוכית מה שיד ושם עושה וציינו את זה בוועדות קודמות.

אורי קלט: ביד ושם הנושא הזה נמצא כל הזמן על סדר היום, אנחנו עושים הרבה שיתופי פעולה עם משרד החינוך בתכנית "שבילי הזיכרון", דרך למידה משמעותית אך החלופית, זה נושא שמוצע לבתי הספר לעשות עבודות סביב הלוחמים ומלבד זאת אנחנו מציעים מגוון של ימי עיון שעוסקים בנושא של לוחמים, של גבורה בכל ההיבטים שלה וגם גבורה של לוחמה כיום נפרד למי שרוצה, וכמובן גם ימי עיון שעוסקים בלוחמים היהודים.

אורי קלט: הנושא הזה נמצא בכל מערך, שאנחנו עושים בו, הוא נמצא גם כמשהו נוכח כי אנחנו נותנים לו איזה שהוא מסגרת מכיוון שיום עיון לא יכול להיות יום עיון שאין בו הקשרים ולכן תמיד זה נפתח באיזה שהוא רקע לפני ומסתיים באמת בכל הסיפור של השחרור, עוד פעם, בדגש גם על הלוחמים היהודיים.

אורי קלט: בנוסף ביד ושם אנחנו מציעים סיורים אם זה מהר הרצל דרך האנדרטאות של הלוחמים שנמצאים שם ועד יד ושם ואנדרטת הניצחון וחוץ מזה יש פרויקט מיוחד שיד ושם עוסק בו בשנים האחרונות שנקרא עדים וחינוך שבו אנחנו מתעדים ניצולי שואה שמספרים את הסיפור שלהם באיזה שהוא סרט חינוכי שנועד לבתי הספר.

אורי קלט: הסרט האחרון שיצא עכשיו, אפרופו מה שהזכרת סוביבור הוא של סמיון רוזנפלד.

אורי קלט: הסרט הוא ברוסית עם תרגום לעברית והסרט עוסק בניצול האחרון של סוביבור שגר בארץ ופרק שלם מוקדש לסיפור שלו בצבא האדום לפני נפילתו בשבי והגעתו למחנה סוביבור ועד הצטרפותו מחדש לצבא האדום לאחר שחרור של האזור שבו הוא נמצא והגעתו עם היחידה שלו לברלין.

אורי קלט: כלומר הנושא הזה הוא נושא שאנחנו עוסקים בו בלי סוף והוא נמצא.

אורי קלט: השאלה היא עוד פעם מה בתי הספר, ואני מתחבר למה שאלירז אמרה, בתי הספר הבחירה שלהם בתוך זמן מאוד מוגבל שיש להם, הרבה זמן הם בוחרים לא לעסוק בנושא הזה למרות שהוא על המדף.

אורי קלט: זו בחירה של מורים, אבל מבחינת ידע אני יודע שהם מכירים.

רוברט אילטוב: אולי אנחנו נבהיר בהצעת חוק נוספת מה צריך לעשות.

רוברט אילטוב: אם הדברים לא ברורים בהצעת החוק, הצעות החוק הן בדרך כלל הצהרתיות בסוגיות האלה ואם זה לא ברור, אז אנחנו נחייב בחוק.

רוברט אילטוב: יש גבול שהמערכת תזלזל בחקיקה בכנסת.

קסניה סבטלובה: האמת היא רוברט שאני הצעתי בוועדת חינוך בשנה שעברה כשדנו בחוק הזה, שאנחנו נכניס הוראה מפורשת של מה צריך ללמד באיזה אופן צריך ללמד.

קסניה סבטלובה: אתם מיהרתם להעביר את החוק.

אורי קלט: אני אומר עוד פעם שמבחינת יד ושם, והרבה פעמים זה בשיתוף עם משרד החינוך - - -

רוברט אילטוב: לא קרה שום דבר.

קסניה סבטלובה: לא קרה שום דבר, רק איבדנו עוד שנה.

רוברט אילטוב: טוב, קסניה, את יכלת להעלות את ההצעות שלך.

אורי קלט: שני דברים קצרים.

אורי קלט: דבר אחד, קודם כל יש לנו עוד פעם, דרך מכון המחקר של יד ושם יש פרויקט שלם שעוסק בחיילים יהודים וטרנים וכאלה שגם לא שרדו את המלחמה, כלומר הנופלים, והדבר האחרון כדי לסגור לכם, אני כיום אחראי על הפעילות של השלוחה בגבעתיים, יש ליד השלוחה אנדרטה מאוד גדולה של הפרטיזנים.

אורי קלט: אתמול למשל בתי ספר באו לשם וקיימו שם טקסים.

אורי קלט: מורים להיסטוריה באו לשם, קיימו טקסים, חלק מהם היה עם ברוך שוב שגם היה אתמול בטקס פה או בלטרון.

אורי קלט: כלומר יש איזו שהיא פעילות.

אורי קלט: מה ההיקף אני לא יודע להגיד לכם אבל יש התעוררות.

אורי קלט: חומר המדף נמצא, זה נתון אצל בתי הספר, אנחנו עושים את זה בשיתוף עם משרד החינוך כל הזמן כדי שיהיה את החומרים נתונים וליד ושם כמו שאמרתי יש הרבה מאוד תכניות חינוכיות.

קסניה סבטלובה: יש לי שאלה אליך נציג יד ושם, וזה ספציפית בקשר למרד במחנה ההשמדה סוביבור.

קסניה סבטלובה: אני יודעת שגם קרן פיצ'רסקי פנו אליכם בבקשה לעבות את הסטנד שישנו שמוקדש שם לסוביבור, אני בביקור האחרון שלי גם באתי, התרשמתי, ראיתי, על פיצ'רסקי אין שם כמעט כלום, אין תמונה שלו, אין שום דבר ובוודאי ובוודאי שבנאדם שמגיע ליד ושם, נכון שהוא מוצף בכל כך הרבה דברים וכל כך הרבה אירועים והוא עובר שם, הוא רואה סטנד אחד צנוע, הוא יכול לעבור דרכו, אולי לא לראות אותו אף פעם.

קסניה סבטלובה: בגלל שאנחנו מדברים על אירוע כל כך דרמטי, אנחנו מדברים על מחנה שנסגר בעקבות המרד הזה, לאחר מכן.

קסניה סבטלובה: לדעתנו ואני גם פניתי להנהלת יד ושם, לא קיבלתי תשובה עד היום בעניין הזה.

קסניה סבטלובה: האם אתם מתכוונים לשנות את הנושא הזה?

קסניה סבטלובה: כי פה אתם יכולים לתת ממש זרקור על משהו מאוד חשוב ליותר ממיליון אנשים בוודאי שחיים פה וחייבים להאיר אותו ולהציף אותו גם ביד ושם.

אורלי ניר: אני סגנית מנהל אגף הנצחה וקשרי קהילה ביד ושם.

אורלי ניר: קודם כל צר לי לשמוע מה שאת אומרת שעוד לא קיבלת תשובה, אני בהחלט אפנה ללשכה, אני לא יודעת אם שלחת ללשכת המנכ"לית או היו"ר אבל אני אבדוק איפה הפניה נמצאת כדי שתוכלי לקבל תשובה ראויה כי מגיעה לך תשובה ראויה כמו לכל אחד אחר.

אורלי ניר: זה דבר אחד, אנחנו רושמים לפנינו.

אורלי ניר: לגבי הנצחה בחו"ל יד ושם על פי חוק - - -

קסניה סבטלובה: לא בחו"ל.

קסניה סבטלובה: זה אצלכם ביד ושם.

אורלי ניר: חשבתי שאמרת סוביבור.

קסניה סבטלובה: למה חו"ל?

קסניה סבטלובה: לא.

קסניה סבטלובה: למה, אנחנו חברי כנסת בחו"ל?

קסניה סבטלובה: לא.

קסניה סבטלובה: התכוונתי לסטנד שנמצא ביד ושם וגם ציינתי את זה.

אורלי ניר: אז אני שמעתי שאמרת רק סוביבור.

אורלי ניר: אז אני חוזרת בי.

קסניה סבטלובה: בסוביבור דווקא הכל מונצח וגם במוסקבה יש אנדרטה.

קסניה סבטלובה: דווקא שם משקיעים בזה הרבה מאוד.

קסניה סבטלובה: שם עושים את המלאכה שלהם עכשיו כמו שצריך.

אורלי ניר: אז אני אבדוק איפה הפניה שלך נמצאת ואוודא שאת מקבלת תשובה.

קסניה סבטלובה: האם מוכר לך הנושא הזה ספציפית של אלכסנדר פיצ'רסקי?

אברהם נגוסה: בואו ניתן לה להשיב.

טלי פלוסקוב: אפשר המלצה אחת - - -

אברהם נגוסה: בואו, היא עוד לא דיברה.

אברהם נגוסה: תנו לה לדבר קודם.

אורלי ניר: אני רק רציתי לספר על עוד פעילות שיד ושם עוסקת בה.

אורלי ניר: לפני השאלות הבאות.

אורלי ניר: במהלך השבעה חודשים האחרונים הייתה לנו פעילות ביוזמת יד ושם ובתמיכת קרן ג'נסיס שבה עשינו פעילות בשלוש ערים נבחרות, בת ים חדרה ואשקלון וגולת הכותרת של הפעילות הזאת הייתה תערוכה של וטרנים שהוצגה אתמול לשמחתי הגדולה פה בכנסת ברחבה.

אורלי ניר: אני מניחה - - -

טלי פלוסקוב: היינו, ראינו, בוודאי.

אורלי ניר: אז אני אומרת שזה עוד משהו שיד ושם עושה למען הנצחת וזיכרון - - -

טלי פלוסקוב: האם התלמידים מבית הספר ביקרו בתערוכה הזאת?

טלי פלוסקוב: בבקשה גבירתי תעני לי.

טלי פלוסקוב: לא.

אלירז קראוס: אני לא יכולה להגיד לך מה עשה כל בית ספר באשקלון, חדרה, אני גם לא באה - - -

טלי פלוסקוב: אבל אלה הדברים שאתם צריכים להיות מתואמים בהם.

טלי פלוסקוב: אני מצטערת.

טלי פלוסקוב: מבחינתי משרד החינוך כאן נכשל ונכשל בגדול.

אורלי ניר: התערוכות האלה הוצגו בכל עיר והיה לנו אירוע פתיחה לכל עיר, מעבר לזה היו לנו גם מעגלי שיח של ארבעה-חמישה ווטרנים בכל עיר בהשתתפות של מאות אנשים, זאת אומרת אנחנו בתמיכת קרן ג'נסיס עושים עוד הרבה דברים, עד כמה שאנחנו יכולים, להנצחת וזיכרון הסיפור הכל כך חשוב של הווטרנים ואנחנו נמשיך לעשות גם בשנה הבאה, הגשנו עוד בקשות - - -

אורי קלט: רק עוד הערה לגבי פיצ'רסקי, מה שאמרת, בשיעורים שאנחנו עוסקים במרידות, בוודאי ובוודאי דמותו נכנסת.

קסניה סבטלובה: זה ברור, אבל זה מגיע, אתה מסכים איתי, להרבה פחות אנשים.

אורי קלט: במוזיאון אני יכול להגיד לך - - - של דברים אחרים, הדברים משתנים וכל הזמן מעודכנים.

אורי קלט: זה לוקח טיפה זמן כי באמת יש ועדות שעוסקות בשינוי כי אם את אומרת על סוביבור אז צריך גם בטרבלינקה לשנות כמה דברים כי גם שם הייתה מרידה וגם באושוויץ, כל הזמן בוחרים איך לעשות את זה בצורה רוחבית על כמה דברים, יכול להיות שזה חלק מהעניין, אבל עדיין מגיעה תשובה מסודרת.

אורי קלט: נבדוק.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע את ד"ר שרי פייר ממשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

שרי פייר: תודה אדוני היושב ראש.

שרי פייר: אתמול אכן היה מאוד מאוד מרגש המצעד ורציתי לציין פרט שלא נאמר פה, משרד העלייה והקליטה הוא זה שיזם את המצעד כאן בשיתוף עם הכנסת ואנחנו שמחים שזו השנה הראשונה שבאמת המצעד קיבל גם את המקום שבאמת עוד יותר ראוי לו, אבל כבר כמה שנים אנחנו עושים את הצעדות האלה ברחובות ירושלים.

שרי פייר: אכן באמת אלה שלחמו, הדור הולך ופוחת ויש לנו היום כ-5,000 אנשים שבאמת לחמו במקום.

שרי פייר: משרד העלייה והקליטה גם לפני החוק וגם בהמשך לחוק, הקים מה שהגברת פה ציינה, יש היום ברחבי הארץ 50 מוזיאוני גבורה לתאר את יום הניצחון ואת גבורת החיילים, שבאמת זה גם סוג של מגש כסף שאיפשר את הקמת המדינה כאן.

שרי פייר: רציתי לספר, אנחנו עובדים בחינוך הלא פורמלי.

שרי פייר: אבל היום למשל כל תלמיד שלומד בפל"א, תגבור לימודי לתלמידי חטיבות הביניים והתיכון, כל תלמיד שהיום, השיעור שלו, ניתנה הנחיה לכל המורים לפתוח את השיעור ברבע שעה על יום הניצחון ועל המשמעות שלו ואנחנו חושבים שזה מאוד מאוד חשוב.

שרי פייר: רציתי לספר לכם שהשנה התקציב לחדרי הניצחון ולכל הנושא של שימור המורשת והעברת המורשת לנוער עומד על כ-2.6 מיליון שקל, לכל אחד מהמוזיאונים, כשהקריטריון הוא שיש לפחות 200 אנשים מגיל 75 ומעלה עולים ברשות.

שרי פייר: אנחנו הוספנו תקציב מאוד מאוד מכובד ואנחנו עומדים על כך, ואכן יש לי גם הרבה תמונות שמראות את זה, בני נוער באים.

שרי פייר: וזה כל כך יפה לראות.

שרי פייר: אנחנו מדברים לא על מוזיאונים שמדברים על העבר רק, הם מדברים על העבר אבל הם מקשרים אותו להווה.

שרי פייר: ילדים, בני נוער, חיילים, תנועות נוער, כל הזמן נמצאים במקומות האלה.

שרי פייר: אנחנו מאוד מאוד מעודדים את זה, מאוד מעודדים שיחה עם הווטרנים, בשנה שעברה או לפני שנתיים למשל עשינו צילומים של ילדים עולים מצלמים וטרנים, וילדים יוצאי אתיופיה מאוד שמחו להצטלם ליד וטרנים עטורי מדליות, וזה כל כך חשוב שכל אחד רואה את התרומה שלו לנושאים האלה.

שרי פייר: אני חושבת שבאמת הנושא הזה הוא מאוד משמעותי ומאוד חשוב וזה חלק מהפסיפס של כולנו.

שרי פייר: יום ראשון אנחנו נציין את האזכרה למשל לאנשים שהגיעו בדרכם מסודן לארץ, גם סוג של לוחמים, של לוחמים שרצו להגיע לארץ.

שרי פייר: כל חלק בתוך הפסיפס הזה בונה בעצם את המארג של החברה בישראל ולכן זה כל כך חשוב שכל אחד ואחד מאתנו יידע.

שרי פייר: באשר לתנועות הנוער אנחנו מאוד מעודדים בשנים האחרונות הצטרפות שלהם למצעד והם גם צעדו כאן איתנו אתמול ואני חושבת שזה באמת מפיץ את הדברים הלאה.

אברהם נגוסה: לפני שנה בדיון על וטרנים, הגישו בקשה פה בוועדה ואמרו שכשהם הם מציינים את היום הזה הם מתקשים מבחינת משאבים.

אברהם נגוסה: האם משרד הקליטה בעניין זה בא לקראתם ועוזר להם כספית?

שרי פייר: אנחנו הוספנו, בעצם יש לנו תמיכה ברשויות מקומיות לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

שרי פייר: השנה בוודאי מתוקף חוק.

שרי פייר: השנה אנחנו הוספנו לכל רשות מתוקף החוק עוד 15,000 שקלים לכל רשות כזאת, כשכל הטקסים וכל הדברים נעשים גם ברחבי הארץ וגם כמובן אנחנו, גם עשינו פה, ב-17 לחודש אנחנו עושים טקס מרכזי ליום הניצחון במלאת 73 שנים לניצחון באשדוד, אנחנו גם מרימים על נס את פועלם ברמה הארצית וגם מסייעים גם ברמה הכספית וגם ברמת העידוד לנושא בכל הרשויות.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: לפני שאסכם את הדיון האם מישהו רוצה להתייחס ולא נתנו לו?

שרי פייר: סליחה אדוני היושב ראש, רק רציתי לציין שאני מאוד מאוד מבקשת, כל שנה מוביל את המצעד יפים גרבובסקי ואני רוצה לשלוח מכאן ברכת רפואה שלמה ובריאות איתנה ליפים שהשנה נבצר ממנו להוביל את המצעד הוא בליבנו ואנחנו שולחים לו החלמה מהירה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מצטרפים.

אברהם נגוסה: גם ועדת העלייה והקליטה והתפוצות וכל חבריה והצוות מצטרפים לאיחולים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד רק משפט אחד.

טלי פלוסקוב: אני דווקא כן רוצה כאן לשבח את משרד הקליטה כי אם כל משרד מממשלתי היה פועל כמו שפעל משרד הקליטה, היינו במקום אחר לגמרי.

טלי פלוסקוב: לכן כשצריך להגיד מילה טובה כמובן אומרים ויישר כח, אבל בעבודה של משרד החינוך אני מצטערת, אבל לי יש אכזבה מאוד מאוד גדולה.

טלי פלוסקוב: אני חשבתי שבשנתיים מאז הדיון שקיימנו פה הדברים ישתנו.

קסניה סבטלובה: גם לפני שנה קיימנו.

טלי פלוסקוב: גם כל שנה, אבל לפני שנתיים התחלנו.

קסניה סבטלובה: לא, לפני שלוש שנים היה דיון באותו נושא.

טלי פלוסקוב: יכול להיות.

טלי פלוסקוב: לצערי הרב שום דבר לא השתנה.

טלי פלוסקוב: החקיקה שעברה, אני לא יודעת מה עוד צריך לעשות כדי שתבינו שאתם לא במקום הנכון בנושא הזה, מצטערת.

טלי פלוסקוב: רק אולי בגלל שהאנשים האלה ברובם לא דוברים עברית אנחנו לא יכולים לשכוח את מה שהם עשו.

טלי פלוסקוב: צריך לתת את הפלטפורמה כדי שישמעו אותם ויש היום כל כך הרבה טכנולוגיות איך לדבר שישמעו אותם ואתם צריכים לקחת את זה כבסיס להמשך עבודה בנושא הזה.

קסניה סבטלובה: אני במשפט גם רוצה להגיד.

קסניה סבטלובה: היו פה לאחרונה כל מיני אירועים שבעקבותיהם משרד החינוך החליט בצורה דחופה להעביר שיעור ולהכניס לתודעה של התלמידים, דוגמה קלאסית הוא הנאום הנפלא של מרים פרץ בטקס העצמאות.

קסניה סבטלובה: החליטו, עשו, כל הכבוד.

קסניה סבטלובה: בוצע.

קסניה סבטלובה: זה היה נאום אחד וכאמור תוך שבוע זה כבר נכנס למערכי שיעור, כבר התחילו לדבר על זה.

קסניה סבטלובה: שבוע.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על 27 שנים מאז תחילת העלייה הגדולה מחבר העמים.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על כך שאין ספור חברי כנסת לפנינו דנו פה ואני נברתי קצת בארכיונים של ועדת העלייה והקליטה, זה צחוק מהעבודה.

קסניה סבטלובה: תסלחו לי.

קסניה סבטלובה: באים נציגים של משרד החינוך, גם היו לפניכם, ואתם, וחוזרים על הדברים.

קסניה סבטלובה: כמו שהאדון אמר.

קסניה סבטלובה: כמו שהוא אמר בדיוק, האדון הנכבד שפתח את הישיבה שלנו.

קסניה סבטלובה: צריך לחזק וצריך לעשות, אז תעשו.

קסניה סבטלובה: מי מפריע לכם?

קסניה סבטלובה: תשלחו מערכי שיעור היום בוואטסאפ לכל המורים.

קסניה סבטלובה: אין לכם קבוצות וואטסאפ למורים?

קסניה סבטלובה: אני יודעת שלכל בית ספר יש.

קסניה סבטלובה: בבית הספר שלנו יש בכל בית ספר יש, והדברים האלה מועברים היום בקליק אחד.

טלי פלוסקוב: אפשר עוד בחודש מאי לעשות את זה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: יש חוק במדינת ישראל שהכנסת העבירה, לציין את היום החשוב בגאווה לכל עם ישראל וכמובן לכל היהודים בעולם.

אברהם נגוסה: זה יום חשוב לנו כפי שציינתי קודם, זה יום של גיבורים, חיילים יהודיים שהפסיקו את השואה והם זירזו את הקמת מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: לכן היום כשאנחנו חיים במדינה דמוקרטית חופשית פה בארצנו, זה כתוצאה מהעשייה הגיבורה שהם עשו שהם ניצחו את גרמניה הנאצית.

אברהם נגוסה: לכן חשוב לציין את היום הזה, כדי שהדור הצעיר יידע את החשיבות של היום הזה.

אברהם נגוסה: לכן הכנסת חוקקה חוק.

אברהם נגוסה: אם משרדי הממשלה לא מיישמים את החוק, אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מכריחים אותם על פי החוק במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: אנחנו פה בוועדה נפנה לשר החינוך כמו גם למשרדי הממשלה הרלבנטיים לפעול בנושא הזה כדי שבמערכת החינוך הנושא ייכנס כנושא חשוב ביותר.

אברהם נגוסה: אני מאוד שמח לכל המשתתפים, גם נציגי משרדי הממשלה, וטרנים, לוחמים.

אברהם נגוסה: תודה על מה שעשיתם.

אברהם נגוסה: אנחנו מכבדים אתכם ונמשיך להילחם כדי שהיום הזה יצוין במערכת החינוך.

טלי פלוסקוב: כדי שזה לא יחזור שנית בהיסטוריה האנושית.

אברהם נגוסה: נכון.

אברהם נגוסה: תודה רבה לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.