ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 984, 2018-03-05 10:00

משה גפני: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אני שמח ששר העבודה והרווחה חיים כץ מכבד אותנו בנוכחותו יחד עם המנכ"ל, ועם הצוות הבכיר, המסודר והמוכשר שלך במשרד העבודה והרווחה.

משה גפני: אנחנו נבקש ממך להציג את התקציב, לאחר מכן הצוות שלך, המנכ"ל והאחרים.

חיים כץ: אם יהיה צורך.

משה גפני: אם יהיה צורך, כמובן, אתה בעל הבית.

משה גפני: על-פי רוב יש, בגלל שאתה לא נכנס לתוך - - -

חיים כץ: לא שמעתי אותך, אני נכנס לפרטי פרטים.

משה גפני: כל הכבוד.

חיים כץ: אני יושב על התקציב, על כל סעיף לפרטי פרטים מול האוצר.

משה גפני: אני רק מתנצל מראש אם תוך כדי הדיון, משרד העבודה והרווחה, יכנסו לפה חברי כנסת שיהיה לי מה להעיר להם אחרי ששמעתי אותם בתקשורת היום ואתמול.

חיים כץ: אז תתחיל בהערות.

משה גפני: אבל הם לא פה.

משה גפני: בבקשה, אדוני השר, הבמה לרשותך.

חיים כץ: תשמע, גם אני שמעתי בתקשורת, והבנתי שיכול מאוד להיות שהתקציב הזה לא יהיה תקציב, כי אם הכנסת תתפזר לא יהיה תקציב.

חיים כץ: ובכל זאת, תשמע, במאי ובכל קונסטלציה, גם אם ייערכו בחירות עכשיו אני אמלא שלוש שנים.

חיים כץ: כי עד שיהיו בחירות ייקח שלושה חודשים, ועד שתיבחר ממשלה יהיה מאי, ואני אמלא שלוש שנים.

חיים כץ: אז מה היה לנו בשלוש שנים?

משה גפני: אגב, ההערה שלי שלא תהיינה בחירות.

חיים כץ: בסדר, אז אני אחר כך אכנס לתקציב.

משה גפני: אני מדבר עם האנשים במפלגות השונות, אני לא רואה שמישהו מתלהב מהעניין הזה.

עמר בר-לב: אפשר לצייץ את זה?

טמיר כהן: הכול משודר.

משה גפני: הכול משודר.

קריאה: גם עם ליצמן דיברת?

חיים כץ: תגיד לי, אתה יכול להיפגש עם ליצמן?

חיים כץ: אם קשה לך - - -

משה גפני: לא קשה לי.

חיים כץ: אני אסדר לך פגישה.

משה גפני: לא, אין צורך.

חיים כץ: אני אסדר לך פגישה כי אני ביחסים מאוד טובים איתו.

משה גפני: יש פה כמה בליכוד שכדאי שתסדר לי פגישה.

חיים כץ: עם מי אתה רוצה?

משה גפני: לא צריך.

חיים כץ: תדבר.

חיים כץ: תן לי פתק, אף אחד לא רואה.

עמר בר-לב: היום מצלמים את הפתקים.

משה גפני: הערכה.

משה גפני: אני לא יודע להגיד לך, בינתיים הבעיה לא נפתרת בכלל שלפי דעתי כל אחד רוצה להיראות גיבור.

משה גפני: יש דברים שהכול ידעו מראש, הכול בסדר, רק עכשיו מתלבשים על העניין.

מיכל בירן: זה יהיה קצת אירוני שעל החקירות ועל הדברים החשובים באמת אף אחד לא חשב שצריך לפרק ממשלה, ובסוף במשחק "צ'יקן" שאף אחד לא באמת רוצה לראות, שיהיו בחירות.

מיכל בירן: אירוניה.

משה גפני: כן, על כלום.

משה גפני: אדוני השר, בבקשה.

חיים כץ: לפני שלוש שנים נכנסתי למשרד הרווחה ומצאתי – אז זה היה רק רווחה – משרד עם 5.5 מיליארד תקציב, ועובדים במצב הכי ירוד שיש במשרדי הממשלה.

חיים כץ: עובדים לא מתוגמלים, במתח דרגות 16-14; בלי גוף שקונה שירותים בכשישה מיליארד שקל בשנה; אין לו מתודולוגיה של פיקוח; אין לו סמנכ"ל לפיקוח.

חיים כץ: אני לא יודע אם אני מקבל תמורה לשירותים שלי או שאני נותן למישהו כסף בחינם.

חיים כץ: לא יודע.

חיים כץ: הנהלה שיושבת עשרות שנים; מכרזים שנמצאים עשרות שנים.

חיים כץ: והתחלתי, ואללה, לנסות, חשבתי לעשות שיפוץ או לבנות מחדש.

משה גפני: ומה החלטת?

חיים כץ: לבנות מחדש.

משה גפני: כל הכבוד.

חיים כץ: והתחלתי עם העובדים.

חיים כץ: וגם בתקציב הזה שאנחנו עובדים, 2019, במהלך התקציב, אני לא יודע אם עשה את זה שר אי-פעם בעבר, במהלך התקציב אמרתי שאני רוצה להעלות את מתח הדרגות של העובדים.

חיים כץ: כשהתחלתי זה היה 16-14.

חיים כץ: אני רוצה להעלות את מתח הדרגות של העובדים ל-19-17, ושזה יבוצע ב-2018.

חיים כץ: אז גם אם תעשה את הבחירות זה יבוצע, כי זה כבר סוכם וזה יבוצע בשנת 2018.

משה גפני: נכון.

מיכל בירן: זה אומר שלא תהיה יותר השלמה לשכר מינימום, שאני יודעת שזה דבר שתמיד הפריע לך, או שזה נשאר.

משה גפני: שמה?

מיכל בירן: חיים בצדק התעצבן כל השנים, יש עובדים סוציאליים שמקבלים השלמה לשכר מינימום.

משה גפני: הוא מדבר על עובדי המשרד.

חיים כץ: אני מדבר על 4,000 עובדי המשרד, שלא תתבלבל.

משה גפני: לא התבלבלתי.

חיים כץ: הבעיה עם העובדים הסוציאליים שיש שם סדרות ארציות, וזה בדיחתי.

חיים כץ: כי אם נכנס קצין מבחן לדרגה טי"ת, והמלחמה שלי לבטל את הטי"ת ולעבור לו"ו, כי טי"ת זה 2,800 שקל בסיס פנסיוני – אחר כך מתפלאים שכל שלושה חודשים הוא הולך וניתן לו מענק שימור אחת לשלוש שנים, לא רציני.

חיים כץ: לא רציני.

חיים כץ: אני יותר מפעם אחת, יותר מפעמיים, ויותר משלוש אומר לאבי ניסנקורן: תעשה שתי מהפכות.

חיים כץ: אחת, תפנה לכל העובדים – אתה תאהב לשמוע את מה שאני אומר לך עכשיו – ותחייב אותם להתפקד לכל המפלגות, כל אחד לאן שהוא רוצה, ושיהיה לך כוח פוליטי.

חיים כץ: לא צריך לעשות שביתות.

חיים כץ: כל אחד לאן שהוא רוצה בחמישה שקלים לחודש.

חיים כץ: אם יהיו לך 5,000 איש במרצ אז יהיו לך שלושה ח"כים וראש תנועה לפעמים.

חיים כץ: ולא צריך לעשות שביתות, כי המטרה שלנו זה לתת שירות לציבור ולא שביתות.

חיים כץ: הדבר השני, לשנות את מבנה השכר ככה שלא יהיה שכר מינימום.

חיים כץ: הייתי פעם יו"ר ועד עובדי התעשייה האווירית, זה היה מזמן, בתעשייה האווירית אין דור בי"ת, והשכר התחילי הוא שכר מינימום.

חיים כץ: אין השלמת שכר לשכר מינימום, אין כזה דבר.

חיים כץ: כשבאה אליי ההנהלה ואמרו לי: בוא, תיקח כסף, ניתן לך זה, ניתן לך זה.

חיים כץ: אמרתי: לא רוצה שני סוגי אנשים.

חיים כץ: לא רוצה ליצור מצב שיש שני סוגי אנשים.

חיים כץ: וצריך לשנות, במקום הסכם שכר, במקום 0.5% ו-0.25%, צריך לבנות מבנה שכר – ואני אראה לך כמה זה הזוי, זה כבר נוגע אולי קצת לתקציב, אבל לפחות שתדע על המשרד אחרי שלוש שנים.

חיים כץ: כל יום בשנה שעברה נהרגו 36 אנשים בתאונות בנייה, ובכולם צעקו, ואמרו לי: תשמע, חיים, למה יש לך 18 מפקחים?

חיים כץ: אמרתי, כי אף אחד לא רוצה לעבוד אצלי.

חיים כץ: היו לי 22 תקנים פתוחים, ולא הייתי צריך תקנים.

חיים כץ: כשהשכר התחלתי למהנדס היה דרגה 37, והוא יכול להתקדם בהמשך חייו עד דרגה 39, כששכר מינימום זה דרגה 40.

חיים כץ: אז מישהו ילך ללמוד מהנדס, יגיע ל-39, אף אחד לא בא.

חיים כץ: הלכתי, לצערי, אני אומר לך שלצערי, לכל הקיימים, גם הם נסעו באוטובוסים לאתרים, אמרתי שכל אחד יקבל אוטו, מי שרוצה, כולם עם חוזים אישיים, לצערי, זה בניגוד להסכמות שלי.

חיים כץ: אבל הם עלו – נתתי להם לבחור, מי שרוצה להישאר במצב שלו, אבל זה חוזה אישי שיש בו קביעות – הם עלו ב-5,000, 6,000, 7,000 שקל כל אחד, עם אוטו, עם תנאי עבודה מסודרים, לא נוסעים יותר באוטובוסים, אני לא מוכן.

חיים כץ: ונתתי להם הוראה שהם לא עובדים שעות נוספות אם הן לא משולמות, שלא יצילו את המולדת.

חיים כץ: אני לא מוכן שבן-אדם ב-7,000 שקל יציל את המולדת, המולדת נהנית על הגב שלו, לא משלמת לו והוא עובד שעות נוספות.

חיים כץ: אתם לא רוצים לשלם, לא צריך.

חיים כץ: והלכנו למהלך, ופתחתי קורס, ונקלטו עוד 10, עוד 16 בכלל נכנסו מפקחים אחרי קורס, כולם בחוזים אישיים.

לאה פדידה: מה צריכה להיות ההכשרה שלהם?

לאה פדידה: איזה קורס?

לאה פדידה: הוא צריך להיות מהנדס?

לאה פדידה: מה הוא?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: או הנדסאי עם ניסיון, משהו כזה.

חיים כץ: אבל אני לא זוכר שהצבעת, אז למה את מפריעה לי בדיון?

לאה פדידה: כי היית מעניין.

חיים כץ: אז תרימי את היד, נשאל איך קוראים לך, נשאל אותך אם קיבלנו אישור דיבור, ונלך עליו.

משה גפני: את לא מכירה את חיים כץ בתור יושב-ראש ועדה.

יצחק וקנין: חיים, צריך להתחשב בחדשים, תהיה עדין טיפה.

משה גפני: כן, בדיוק, היא טובה.

עמר בר-לב: גפני, יותר טוב לא לזכור אותו כיו"ר ועדה.

יצחק וקנין: אלה לא מכירים אותך.

חיים כץ: מהון להון, אני לא יודע אם יתומי צה"ל ואלמנות צה"ל חושבים כמוך.

עמר בר-לב: לא אומר שלא היית יושב-ראש ועדה טוב.

חיים כץ: 180 חוקים בשנייה ובשלישית שנוגעים לכל האוכלוסיות הכי חלשות.

עמר בר-לב: אבל היה קצת מבהיל להיות בוועדה.

עמר בר-לב: הייתי כמה פעמים בוועדה שלך, אפילו אני קצת נבהלתי.

יצחק וקנין: האמת שנמאס לי לראות אותך על הדוכן.

חיים כץ: אבל היו תוצאות.

עמר בר-לב: נכון.

חיים כץ: מה, אתה בא לבלות פה?

עמר בר-לב: צודק.

חיים כץ: אתה בא לעבוד.

חיים כץ: אתה נבהלת?

חיים כץ: אתה סיירת מטכ"ל, נבהלת?

עמר בר-לב: עכשיו אני יכול להודות.

משה גפני: הלאה.

משה גפני: בבקשה, השר.

חיים כץ: מהון להון, בבינוי הלכנו עכשיו ועשינו מבצע מינואר כשנתתי להם הוראה.

חיים כץ: קודם כול קבענו תקנות ענישה, ואני מדבר על הפרות חמורות בבנייה, אני לא מדבר על כובע או סינר.

חיים כץ: אמרתי שאנחנו צריכים למגר את הנפילות, ואמרתי שנלך ונעשה מבצע צבאי.

חיים כץ: קודם כול המנהלת איננה, הבאתי מנהל חדש, היא זזה הצידה, היא מחכה לפנסיה, יושבת, אבל בסדר, לא מקופחת, מחכה.

חיים כץ: הבאתי מנהל חדש, תוכנית עבודה, יצאנו, עשינו בחודש ינואר 1,000 סיורים, 1,000 בדיקות.

חיים כץ: רשמנו שם כ-900 עיצומים, כשההוראה הייתה: בכל אתר לא יותר מעיצום אחד או שניים.

חיים כץ: לא חיפשתי כסף, חיפשתי התראה.

חיים כץ: במרס, עכשיו, מתחילים סיבוב נוסף לראות אם העיצומים תוקנו, ובינתיים גם נופלים, אתה יודע.

משה גפני: איזה עיצומים?

משה גפני: ההערות?

משה גפני: הדוחות?

חיים כץ: הפיגומים, אנשים לא קשורים.

חיים כץ: אתה יו"ר ועדה, אז אני אראה לך, נסעתי במקרה ברחוב, ואני רואה פועלי בניין, אחר כך שואלים, תעשה מה שתעשה, למה הם מתים?

חיים כץ: תסתכל.

חיים כץ: אתה רואה?

חיים כץ: תראה איך הוא הולך.

חיים כץ: איך לא ייפול?

חיים כץ: תיסע איתי – איך לא ייפול?

חיים כץ: זאת קומה שלישית.

חיים כץ: אם הוא נופל הוא מת.

חיים כץ: וכאלה צילמתי את האתר.

חיים כץ: חברה טובה, "אזורים", אני בנסיעה צילמתי כל אתר.

חיים כץ: אתה יכול לדבר מה שאתה רוצה, בכל אתר, אם כל אחד מאיתנו ייסע באתרים - - -

ואאל יונס: מותר לך לצלם אנשים ככה ברחוב?

משה גפני: למה אסור?

ואאל יונס: אני סתם שואל.

משה גפני: לא מותר, הוא חייב.

משה גפני: זאת אומרת, זה לא הוא, הפקח חייב.

חיים כץ: כן, ברחוב, ולא נתתי התראה לזה.

ואאל יונס: למה לא נתת?

חיים כץ: כי אני לא פקח.

חיים כץ: בייחוד אם הם ערבים, כי אני רוצה לשמור להם על החיים.

ואאל יונס: הבנתי.

משה גפני: לא בייחוד, זה כולם אותו דבר.

חיים כץ: יהודים לא חשוב.

חיים כץ: ערבים וסינים, אני רוצה לשמור להם על החיים.

חיים כץ: זה בסדר?

יצחק וקנין: כי הוא יודע שמי שעובד זה ערבים וסינים.

מיקי לוי: אין יהודי בבניין, על מה אתה מדבר?

חיים כץ: כשאתה נוסע ורואה את זה אז אתה מבין שאנחנו יכולים להסתובב פה בכנסת ולהגיד מה שאנחנו רוצים.

חיים כץ: אתמול קראתי כתבה על סיני שנהרג, והוא כתב לפני חצי שנה, ראיינו אותו – ואנחנו עוד נגיע לתקציב, שלוש דקות על התקציב, לא צריך יותר.

משה גפני: אין בעיה.

חיים כץ: סיני שנהרג וראיינו אותו, איך הבטיחות בסין.

משה גפני: מעניין.

משה גפני: אגב, התאונות הן בעיות.

חיים כץ: הוא אומר: כל שלושה מטר יש רשת ורשת חיצונית, ואם אתה נופל לא קרה לך כלום, כלום.

חיים כץ: כי פה אין פיגומים, הם הולכים – התמונה שהראיתי לו – יש לייסטים של פרגולה, והם הולכים בקומה שלישית על הלייסטים של הפרגולה, לא קשורים, לא כלום, סוחבים לוחות, דופקים פטישים, וזה ברחוב.

חיים כץ: נסעתי, עצרתי, צילמת.

חיים כץ: כל אלה שאומרים: הפקחים, כי גם אם יהיו 1,000 פקחים, אם הקבלנים – והתחלתי בהתראות, כל עיצום כספי זה 35,000 שקל לאדם.

חיים כץ: זאת אומרת, באתר הזה יש חמישה אנשים שהולכים ככה, זה 150,000 שקל.

מיכל בירן: זה מה שהיה צריך לעשות, אבל עוד לא ירדה מחוק ההסדרים הרפורמה ההזויה שהולכת להטיל את האחריות על מעסיקים נורמטיביים.

חיים כץ: עזבי רגע, אני לא שם.

מיכל בירן: אבל זה קשור.

חיים כץ: זאת בנייה.

מיכל בירן: מה שאתה אומר זה באמת הפתרון לבעיה הזאת.

חיים כץ: מיכל, זאת בנייה.

חיים כץ: במרס תהיה בדיקה, עד שהיזם, לא הקבלן, יתקן, סגירת האתר.

חיים כץ: בוא נראה אותו.

חיים כץ: ואללה, יש שלבים לעבוד מסודר, התחלנו מהלך, אי-אפשר ביום אחד לשנות דרך חיים.

מיכל בירן: בסדר.

מיכל בירן: אבל, חיים, תתייחס לזה כי זה ממש בחוק ההסדרים, אומנם לא בוועדה הזאת, אבל זה קשור ישירות למה שאתה אומר.

מיכל בירן: מנסים, אתה הולך בדיוק בכיוון ההגיוני לפתור את הבעיה הזאת, מגיע משרד האוצר בדרך עוקפת.

חיים כץ: את לא ממציאה – הנה, שיינין, בוא שב פה, שמרתי לך מקום.

חיים כץ: היא דיברה עליך, היא אמרה איך אתה עשית - - -

מיכל בירן: משרד האוצר בדרך עוקפת מחליט לגלגל את כל העלות של ביטוחי תאונות על המעסיקים באופן שדקה לא פותר את הבעיה לעומת מה שאתה מציע.

מיכל בירן: עכשיו יש שמועות שכבר התקפלו מזה, אבל עוד לא שמעתי את זה.

משה גפני: מה שהשר אומר, אורי, סותר לחלוטין את מה שהבאתם בחוק ההסדרים.

חיים כץ: אני לא אמרתי כזה דבר, שלא תתבלבל, שלא ידברו בשמי.

משה גפני: והוא נשמע צודק.

אורי שיינין: אז תגיד בשמך.

חיים כץ: אמרתי.

משה גפני: אמר.

מיכל בירן: בשמו הוא הציע בדיוק את מה שצריך לעשות.

חיים כץ: אתה תבוא בזמן.

חיים כץ: באיזה שעה הוזמנת?

אורי שיינין: הייתי פה.

חיים כץ: אז שמעת מה אמרתי?

אורי שיינין: לא.

חיים כץ: אז לא היית פה.

לאה פדידה: עכשיו תנחש מה הוא אמר.

מיכל בירן: הוא הסתכל באמת על מי הבעיה, ואנחנו בעניין קנסות פקחים.

מיכל בירן: לעומת זאת, אתם הבאתם בחוק ההסדרים הפרטה של ביטוח תאונות עבודה, ושיצטרכו לשלם גם משרדי עורכי-דין ומכולות וכל מיני עסקים קטנים שבכלל אין להם בעיות לא של פיגומים ולא של - - -

משה גפני: בכוונה לא הביאו את זה לכאן, האמת שהיא שגם לא רציתי את זה.

חיים כץ: נכנסתי לרווחה, ואני אומר לכם, אנחנו עושים סיכום שלוש שנים, ואני רוצה לגעת דווקא - - -

משה גפני: זה לא אומר שאתה אומר שהולכים לבחירות.

משה גפני: אתה אומר סיכום של שלוש שנים, וממשיך הלאה.

חיים כץ: אני לא אומר, אני עושה סיכום שלוש שנים.

עמר בר-לב: הוא רומז.

לאה פדידה: בכל תקציב אתה מסכם את השנים?

חיים כץ: לא.

משה גפני: כן, הוא בסדר.

חיים כץ: אני רוצה להגיד דווקא לאנשים שלא מצביעים.

משה גפני: לא מצביעים מה?

חיים כץ: לא מצביעים לכנסת.

משה גפני: למה?

חיים כץ: כי אני רוצה לדבר על האנשים, מה עשינו לאנשים שלא מצביעים.

משה גפני: בבקשה.

חיים כץ: שלא תהיה קונוטציה פוליטית.

חיים כץ: אני רוצה לדבר על האוטיסטים.

חיים כץ: כשבאתי היו 12,000 אוטיסטים –כנראה שאני משעמם כי שם בסוף מדברים מהקהל.

משה גפני: לא.

מיכל בירן: איך משעמם?

מיכל בירן: אתה עושה פה סטנדאפ קומדי.

עמר בר-לב: זה העוזרים שלך מדברים.

חיים כץ: אני אפטר אותם.

קריאה: מדברים על הבחירות.

משה גפני: רגע, רבותיי.

חיים כץ: הם לא רוצים לעזוב אותי, הם מלווים אותי עשרות שנים ולא רוצים לעזוב.

משה גפני: צודקים, אבל לא להפריע.

חיים כץ: צריך להחליף מפעם לפעם.

חיים כץ: אני רוצה להגיד על האוטיסטים מה עשינו.

חיים כץ: כשנגענו בתקציב היו 12,000 אוטיסטים, מתוכם 2,500 מעל גיל 18.

חיים כץ: התקציב שלהם היה 180 מיליון והיו להם שבעה עובדים סוציאליים.

משה גפני: לכל האוטיסטים בארץ?

חיים כץ: כן' שבעה עובדים סוציאליים dedicated לאוטיזם.

מוסי רז: כמה היום?

חיים כץ: שנה אחרי זה העלינו את התקציב ל-380 מיליון, והבאנו 117 עובדים סוציאליים.

חיים כץ: בחלוקה הכי שקופה שיש, לקחנו את כל האוטיסטים בישראל לפי יישובים, חילקנו את התקנים פר, וכל ראש עיר שהגיע: איך חילקתם?

חיים כץ: בבקשה, זה מה שיש לך ביישוב, אלו התקנים שקיבלת.

חיים כץ: הכול היה שקוף.

חיים כץ: נתנו 117, הגדלנו את ה"בתים לחיים".

חיים כץ: היו 1,105 "בתים לחיים" לאוטיסטים מעל גיל 18, הגדלנו ל-1,465, ועכשיו ל-1,865, מבלי להתייחס לתקציב 2019.

חיים כץ: לא חילקנו את תקציב 2019, כי אנחנו לא יודעים עוד מה קורה, אבל הולכים לשים נתח נוסף לאוטיזם.

מוסי רז: הייתה עלייה, אגב, במס' של האוטיסטים?

חיים כץ: זה עולה כל שנה בין 15% ל-20% בגלל הרחבת הספקטרום.

חיים כץ: יש שם, אתה מסתכל ורואה את הכמויות, אין דין אוטיסט אחד כדין אוטיסט שני.

מוסי רז: אז זה עלה נגיד מ-12,000 ל-14,000 תוך שנה, פלוס מינוס?

לאה פדידה: אני רגע רוצה לשאול שאלה, היושב-ראש.

משה גפני: תיתני לו להשלים.

לאה פדידה: לגבי האוטיסטים.

חיים כץ: כשאני באתי, בהתחלה מאלו"ט באו אליי כל יומיים, מאז הפעם הראשונה הם עוד לא היו אצלי פעם אחת.

משה גפני: תשאלי, אבל ממש בקצרה.

משה גפני: חברת הכנסת פדידה רוצה לשאול שאלה קצרה.

חיים כץ: גם התשובה תהיה קצרה?

לאה פדידה: אני מקווה.

משה גפני: אתה באמצע הצגת הדברים, אבל אפשרתי לה.

לאה פדידה: כבוד השר, אכן עשו הגדלת תקציבים ושירותי טיפול האוטיזם בצורה מדהימה, אבל ביחידת הקצה שמטפלת בזה הייתה לנו בעיה רצינית.

לאה פדידה: פנינו לנציגך שלא נתן לנו תשובה הולמת, שמה שאומר שאתה כשר והמשרד שלך קובע שכר למטפלים - -

חיים כץ: של האוטיסטים?

לאה פדידה: - - והגופים שמתחתיך נותנים שכר מינימום ולא יודעים איפה ההפרש.

לאה פדידה: ביקשנו שהמשרד שלך יבקש דיווח, שאכן הכסף הנפלא שאתה נותן יגיע לייעודו.

חיים כץ: אני רוצה להגיד לך, אם אנחנו מתפלפלים על פרפראות, אז זה היה ב-2015.

חיים כץ: הגיעו אליי מאלו"ט, אני מסתכל על התקציב שהיה זעום, ואמרתי שגם לא היו עובדים סוציאליים, ובאו מאלו"ט והתברר לנו אז שהם לא משלמים שכר מינימום לעובדים באלו"ט.

חיים כץ: תשמעו, מצד אחד הם לא לקחו כסף הביתה, היו"ר והפעילים היו בהתנדבות, ואללה, זה כסף שהולך לצדקה, זה מצד אחד.

חיים כץ: מצד שני העובדים צריכים לקבל שכר מינימום.

חיים כץ: וההחלטה היא כמו החלטה תקציבית.

חיים כץ: מה עושה שר?

חיים כץ: שר נלחם על התקציב שלו, ואני נלחם על כל שורה לבד.

חיים כץ: שמעת?

משה גפני: כן.

חיים כץ: מול האוצר, מול הפקידים הבכירים והפחות בכירים, כי אין פחות בכירים, על כל שורה אני לבד.

משה גפני: כן, אני יודע, ויש לך ניצחונות מפעם לפעם.

חנן פריצקי: חיים, עוד יפטרו אותי בסוף.

חיים כץ: הגיע הזמן.

חיים כץ: אחר כך לחלק את התקציב החסר לאוכלוסיות המוחלשות זאת הבעיה.

חיים כץ: וכשאני ישבתי מול אלו"ט, והשיקול שלי היה, ואללה, הם לא לוקחים מיליונים, הכסף הזה הולך לנצרכים, אבל מצד אחד הם לא משלמים שכר מינימום.

חיים כץ: בשורה התחתונה זרקתי אותם מהמשרד, לא בלב קל.

חיים כץ: אני אומר לך, לא בלב קל.

לאה פדידה: אני מבינה.

חיים כץ: לא בלב קל.

חיים כץ: הטסתי אותם מהמשרד.

חיים כץ: ואמרתי להם: תשמעו, אנחנו משלמים לכם לעובדים לפחות שכר מינימום, אתם לוקחים את הכסף הזה ועושים סדר עדיפות חדש.

חיים כץ: מתאים, לא מתאים, אתם עושים סדר עדיפות חדש.

חיים כץ: לא יודע אם אני חי עם זה.

חיים כץ: והחלטתי שאני לא חי עם זה, אבל מאז העלינו את התקציבים באופן דרמטי.

חיים כץ: כשעשינו "בתים לחיים", 1,865 לאחרונה, אז הייתי יכול להעלות עוד, אבל אני לא בטוח שיבנו, ואני לא רוצה לעשות עוד סתם.

חיים כץ: לא רוצה.

חיים כץ: ואם נגענו באוטיסטים, אז אני אגע בעוד איזו הצלחה קטנה של המשרד.

חיים כץ: כשבאנו וקיבלנו את משרד העבודה עשו לי הפגנות, ואמרו: ואללה, לא רוצים שתקבל את מעונות היום.

חיים כץ: חייכתי, אמרתי להם: תנו לי צ'אנס.

חיים כץ: באו ההורים, אמרו: תשמע, משרד החינוך.

חיים כץ: אמרתי להם: תשמעו, תנו לי צ'אנס.

חיים כץ: קיבלתי את התקציב, איפה שיינין?

חיים כץ: ברח?

חיים כץ: אה, הוא שם.

אורי שיינין: פה.

חיים כץ: קיבלתי את התקציב, והם אמרו לי: ניתן לך ל-2017 לבנות 108 מעונות יום – 350 מיליון; ל-2018 – 108 מעונות, 350 מיליון.

חיים כץ: כל מה שלא נבנה אתה מחזיר לנו את הכסף.

חיים כץ: הייתה שגיאה שהסכמתי.

חיים כץ: מי שלא בונה בדרך כלל – קודם כול, העסק היה מבורדק.

חיים כץ: כשקיבלתי את 2016 של טרכטנברג – 1.2 מיליארד, מצאתי 23 מעונות עם סמלים.

חיים כץ: סמל זה כמו טופס 4 – 23 מעונות.

חיים כץ: אני מצלצל לראש עיריית חיפה – התחלתי לצלצל לראשי ערים – אומר לו: תשמע, יש לך תשעה מעונות, למה לא בנית אותם?

חיים כץ: הוא מסתלבט עליי, שולח לי SMS עם התמונות של המעונות, אומר לי: הם עובדים.

חיים כץ: אמרתי לו: תפטר את אנה.

חיים כץ: הוא אומר לי: מי זאת אנה?

חיים כץ: אמרתי: הפקידה שלך שלא ביקשה את הכסף על המעונות.

חיים כץ: בשביל מה ביקשת ממני כסף אם בנית את המעונות ולא לקחת כסף?

חיים כץ: אם לא לקחת כסף ולא קיבלת סמל, המעון עובד כמעון פרטי בלי סבסוד להורים, בלי כלום, אז בשביל מה ביקשת ממני כסף?

חיים כץ: מגיע לך 30 מיליון שקל, למה לא לקחת אותם?

חיים כץ: וככה עברתי עיר עיר.

משה גפני: הוא לא יהיה ראש עיר יותר.

חיים כץ: וככה עברתי עיר עיר.

לאה פדידה: תמיד זה מגיע לגפני ויונה יהב.

משה גפני: מכיר את זה.

קריאה: הוא יהיה, הוא יהיה.

משה גפני: בסדר, נראה.

חיים כץ: אני רוצה להגיד לך, פעם ראשונה מאז תולדות מדינת ישראל, בינואר 2018 ניתנו הרשאות לבניית המעונות של 2018 – לא באוקטובר, נובמבר של סוף שנה – בינואר 2018 ניתנו הרשאות.

חיים כץ: ביוני 2017 ניתנו הרשאות לפריפריה, חרדים, ערבים, של 2018, כי הקצאת המעונות מסודרת, קשיחה מאוד.

חיים כץ: 25% ערבים, 15% פריפריה, 15% חרדים, 45% כללי.

חיים כץ: אין אפשרות להעביר אחד לאחד.

חיים כץ: הכנסנו 12,000 מקומות חדשים לילדים, האוצר רואה את זה בסבסוד.

חיים כץ: יש עליית סבסוד דרמטית, הרבה מאוד נשים נכנסו למעגל העבודה, נקלטו, נתנו 184 סמלים חדשים.

לאה פדידה: הוספתם גם סבסוד לאימא לומדת, זה היה דבר חשוב.

חיים כץ: עשינו הרבה דברים.

חיים כץ: הורדנו את ה- disregardלחד-הוריות, לא למזונות, מ-60% ל-25%.

חיים כץ: הלכנו לעוד דבר שאני רואה אותו דרמטי, העלינו את גיל הילדים בסיכון בתוכנית ית"ד מ-18% ל-25%.

חיים כץ: כשהסתובבתי בסיורים שלנו ראיתי – אנחנו טיפלנו בעבר בילדים עד גיל 18 – ראיתי במקום פסטורלי כזה, כפר רות זה נקרא, ליד עפולה, מדשאות, ירוק.

מוסי רז: כפר רות?

חיים כץ: כן, כפר רות, בית רות.

מוסי רז: כפר רות זה ליד מודיעין.

חיים כץ: לא היישוב.

מוסי רז: בית רות.

חיים כץ: ואתה רואה שיש שם איזה 30 בנות בווילות עם מדשאה, הכול סגור בחומות, וכשאתה מדבר עם הילדות, בגיל הן בנות 18, ביכולות הן בנות 13.

חיים כץ: ואם אתה מוציא אותן בגיל 18 – כי גמרת את הטיפול והשקעת בכל אחת כזאת בין 700 או 600 עד מיליון שקל – וביכולות היא בגיל 13, היא לא בשלה לחיים, היא יוצאת, אין לה גם עורף משפחתי, היא יוצאת החוצה לזנות ישר, אין מחסום בדרך.

חיים כץ: העלינו את גיל הטיפול ל-25, כשאנחנו שמים פה דיור, הכשרה מקצועית, הכשרה לימודית והשמה.

חיים כץ: התחלנו את זה ב-2017, שמנו 100 מיליון, אנחנו רוצים להרחיב את הפרויקט.

חיים כץ: הלכנו על "נושאים לרווחה".

לאה פדידה: אבל בכל התוכניות האלה צריך מצ'ינג.

לאה פדידה: איך אתה מתגבר על זה למי שאין מצ'ינג?

חיים כץ: כולם ישלמו.

לאה פדידה: אבל מה לעשות שיש רשויות חלשות?

חיים כץ: מה לעשות שאין כאלה שלא משלמים?

חיים כץ: עזבי מה שמספרים לך.

לאה פדידה: אני באה מרשות.

חיים כץ: משלמים, ומתחננים שאני אתן "נושמים לרווחה".

לאה פדידה: אתה בעצמך אמרת פעם שלבקש 25% מצ'ינג זה לא - - -

חיים כץ: 100%, סדר עדיפות.

חיים כץ: אני שר שאני חושב שאני היחידי בתולדות הכנסות של מדינת ישראל שלא נסע אף פעם על חשבון הממשלה לחו"ל.

חיים כץ: תקציב הנסיעות שלי אפס, ניצול אפס.

חיים כץ: את באה מרשות מקומית, ראש העיר נסע לחו"ל?

לאה פדידה: נסע.

חיים כץ: שלא ייסע, ייתן מצ'ינג.

לאה פדידה: אוי, נו, באמת.

חיים כץ: אני לא נסעתי.

לאה פדידה: זה כמו להגיד לאישה אל תקני סיגריות, תיקני אוכל לילדים שלך, זה פופוליסטי.

חיים כץ: נכון.

לאה פדידה: נסיעה שלו לחו"ל לא מממנת 25% משירותי הרווחה, זה פופוליסטי.

חיים כץ: לא חשוב, מממנת שקל, מממנת נראות.

חיים כץ: למה אני לא נסעתי?

לאה פדידה: בסדר, אבל עם נראות לא הולכים למכולת, ורווחה צריכים.

משה גפני: לאה.

חיים כץ: לאה, אני רוצה שתביני, בינתיים אני רואה מי משלם ומי לא.

חיים כץ: אני רואה איזה יישוב כמה הוא משקיע לרווחה וכמה הוא לא משקיע לרווחה, אני יושב על הנתונים.

לאה פדידה: אוקיי.

חיים כץ: 20% מהאזרחים נגועים ברווחה, אחד לחמש.

חיים כץ: אני יודע איזה יישוב משקיע, איזה יישוב לא משקיע; אני יודע כל אחד באיזו רמה פריפריאלית הוא נמצא; אני יודע באיזה סוציו; אני יורד לפרטים, אבל אני עובד במסגרת קשיחה.

חיים כץ: אני לא יכול לתעדף מישהו גם אם הוא משקיע יותר.

חיים כץ: לא יכול לתעדף.

חיים כץ: ואני אומר לך במה אני משקיע את התקציב החסר שלי.

חיים כץ: ואני אומר לך עוד משהו, אני גם אבקש מכם לא להוסיף לי שקל אחד על מה שסגרתי, כי לחצתי יד.

חיים כץ: נאבקתי לקבל תקציב, ואני לא רוצה שתוסיפו לי שקל אחד.

עמר בר-לב: התוצאה היא אחרי הפלט?

חיים כץ: שמע, הפלט עושה עוול למשרד.

עמר בר-לב: כלומר, מה שסגרת, התקציב, זה אחרי הפלט?

חיים כץ: לא, אחרי שסגרתי הם עשו לי פלט.

חיים כץ: תשמע, היה קרב, הם רצו לקחת לי את הזכות לנהל, ואמרו שאני על כל דבר אקבל אישור.

חיים כץ: אמרתי שאני השר ואני לא מוכן.

חיים כץ: לא הייתי מוכן לעניין, ובסוף קיבלתי את הזכות.

חיים כץ: בהתחלה הם אמרו שאני אהיה בעל הרשות, אבל לא בעל הסמכות.

חיים כץ: עכשיו אני גם בעל הסמכות.

משה גפני: הם גם משחקים לך בסעיפים בתקציב, תכף נראה בהמשך.

משה גפני: אל תהיה בטוח שהם לא בעלי הבית.

חיים כץ: הם בעלי הבית בגדול.

מיכל בירן: כשאני מסתכלת על הסעיף של שכר וטיפול בתעסוקה, אני רואה שיש לך קיצוץ בחצי.

חיים כץ: הם בעלי הבית בגדול בביטוח הלאומי.

חיים כץ: אם לא נעיר את הביטוח הלאומי, אני אומר לך, הביטוח הלאומי הפך להיות משאבת כספים – אתה נכנס ומפריע בכוונה?

עמר בר-לב: יצא כבר.

עמר בר-לב: ככה זה באופוזיציה.

מיקי רוזנטל: בוקר טוב.

חיים כץ: אתה מפריע בכוונה.

חיים כץ: קודם כול אתה לא דופק חשבון, מאחר.

מיקי רוזנטל: אני נולדתי להפריע, אבל אני מת לעזור.

מיקי רוזנטל: את המשפט הזה לא שמעת אף פעם מאף אחד.

חיים כץ: ממך.

חיים כץ: הביטוח הלאומי, נכון שאנחנו לא דנים פה בתקציב הביטוח הלאומי, כי הביטוח הלאומי הוא לכאורה תאגיד עצמאי, אבל זה נראה לי הזוי, הזוי.

חיים כץ: פניתי, דרך אגב, ליועץ המשפטי לממשלה שיבדוק שהביטוח הלאומי, האוצר מחליט איזו ריבית הוא יקבל על הכסף שלו.

חיים כץ: על כל שקל שאני גובה, האוצר נותן לי 51%.

משה גפני: מה רצית מהיועץ המשפטי?

חיים כץ: שיודיע שהאוצר לא יכול לגעת בביטוח הלאומי.

משה גפני: מה לא יכול לגעת, הם הלאימו את הביטוח הלאומי כבר לפני 15 שנה.

חיים כץ: אז אנחנו נפגש, מותק שלי.

משה גפני: 15 שנה, הלאימו.

מיכל בירן: וזה עצוב.

מיכל בירן: כשבנו את הביטוח הלאומי זה היה אמור להיות מעגל סגור.

מיקי רוזנטל: רגע, הגענו לכסף של ההלאמה?

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: הוא אמר שביטוח לאומי - - -

לאה פדידה: את קק"ל הלאימו.

קריאות: - - -

משה גפני: רק רגע, מיקי.

חיים כץ: גפני, אתה רוצה ללמוד?

חיים כץ: ליצמן.

משה גפני: לא, את זה אל תעשה לי.

מיקי רוזנטל: אני נורא מצטער, הייתי בדיון של הנכים וההנגשה, זה לא פחות חשוב.

משה גפני: מה שהוא אמר, הוא אמר שאנחנו לא דנים על הביטוח הלאומי, אבל הוא אומר שהמציאות הזאת היא מציאות שהוא הולך להתמודד איתה.

משה גפני: הוא פנה ליועץ המשפטי, אני חושב שזה נדון לכישלון בגלל שהכנסת החליטה לפני 15 שנה.

חיים כץ: אני אסביר לך, חברי מר גפני, למה זה לא נידון לכישלון.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: הלוואי, אני אעשה חגיגה אם תצליח.

חיים כץ: אל תעשה חגיגה.

משה גפני: בסדר.

חיים כץ: תן לנו את הזמן ואל תעשה שטויות.

חיים כץ: אם לא תעשה שטויות ויהיה לנו זמן.

משה גפני: זאת בקשה קשה מדיי, שאני לא אעשה שטויות.

חיים כץ: אם לא תעשה שטויות ותיתן לנו את הזמן, אז אנחנו נוכל - - -

משה גפני: בבקשה, מה התוכנית?

חיים כץ: אני אגיד לך מה התוכנית.

חיים כץ: האוצר לוקח את כספי הביטוח הלאומי ונותן לו אג"חים לא סחירים.

חיים כץ: אתה רוצה להקשיב וללמוד?

משה גפני: כן, מקשיב לכל מילה.

חיים כץ: עכשיו תחשוב שאני הרב שלך לרגע.

משה גפני: כל הכבוד, אוו.

חיים כץ: לרב היית גם מפריע?

משה גפני: לא.

חיים כץ: אז אל תפריע.

מיכל בירן: בטוח שלחו אותו לכאן כי הוא הפריע במלא מסגרות אחרות.

משה גפני: כן, בדיוק.

משה גפני: בבקשה.

חיים כץ: הוא לוקח ונותן לי על חצי מסכום האג"חים – 5.5%.

חיים כץ: על החצי השני הוא לא נותן לי ריבית.

חיים כץ: זאת אומרת שהכסף של הביטוח הלאומי - -

מיקי רוזנטל: מושקע.

חיים כץ: - - נותן לי תשואה של 2.7% בממוצע בעשר שנים האחרונות, שזאת התשואה הכי נמוכה שהייתה לגוף כלשהו במדינת ישראל.

חיים כץ: הלכתי לבדוק.

חיים כץ: אני בהודעה לממשלת ישראל מפסיק את ההסכם והם לא יכולים לגעת בכסף, אני יכול להשקיע אותו איפה שאני רוצה.

חיים כץ: 200 המיליארד, אם אני נותן הוראה, וזה מה שהולך לי - - -

מיקי רוזנטל: זה 238 מיליארד כבר.

חיים כץ: כשאני נותן הוראה.

חיים כץ: עכשיו כשאני מוציא מכתב שלושה חודשים לפני סוף שנת תקציב, ואני כבר יכול להוציא אותו שבעה חודשים מראש, הם בינואר צריכים להעביר לי שישית מהסכום, כי אלו אג"חים סגורים לשש שנים, נגמר כל שנה שישית, שישית מהסכום.

חיים כץ: 25 או 30 מיליארד הם צריכים להעביר לי.

חיים כץ: בוא נראה.

משה גפני: נחכה במתח.

חיים כץ: בוא נראה.

חיים כץ: גאלה, גאלה, גם ההם צחקו.

חיים כץ: ניפגש, אתה יודע, הייתי בסרטים האלה, הייתי בקרנות פנסיה, הייתי בזה.

משה גפני: כן, זה נכון.

חיים כץ: כשאתה צודק, כשאתה בא ויודע שאתה בפרטים אתה מנצח את המשחק, כי אין להם ברירה, יש חוק.

חיים כץ: אם יש חוק.

חיים כץ: אני לא בטוח שיש.

חיים כץ: אבל אם יש, אנחנו ננצח את המשחק, כי בביטוח הלאומי לא יכול להיות שיש 56 - - -

משה גפני: מי נמצא פה מהאוצר?

חיים כץ: יש, יושבים שם מאחורה.

מיקי רוזנטל: חברה שלי.

יעל אגמון: רכזת רווחה בביטוח לאומי באוצר.

חיים כץ: היא המנהלת הראשית של הביטוח הלאומי.

משה גפני: כן, אני יודע, שלחו אותי אליה.

חיים כץ: יש 56 חברים במועצת הביטוח הלאומי, כל ישיבה לא אוכלים בורקסים.

משה גפני: בסדר, לא חשוב.

חיים כץ: קראתי בעיתון, לא אוכלים בורקסים.

משה גפני: בסדר, זה לא בריא.

חיים כץ: אוכלים אוכל בריא, העלות היא 40,000 שקל לישיבה.

עמר בר-לב: או-אה.

חיים כץ: כי הם 56, זה 700 שקל, זה כלום.

מוסי רז: אולי יותר זול לתת להם את הכסף שלא יבואו?

חיים כץ: זה אותו דבר, כי 56 זה בדיחה - - -

משה גפני: נו, עליו להשתלט זה בלתי אפשרי.

משה גפני: רגע, רגע.

חיים כץ: אתה אל תפריע.

מיקי רוזנטל: תשמור את הכוח לבחירות, אתה מאבד את הכוחות.

חיים כץ: ואני אומר לך שיש את יעל, שהיא מבינה את העניין.

עמר בר-לב: גפני אמר שלא יהיו בחירות.

משה גפני: אמרתי הערכה, אני לא בטוח בשום דבר.

חיים כץ: אתה הולך לשמוע משהו, אתה תאהב את זה.

חיים כץ: היא מבינה את העניין, לא באה לאף ישיבה.

משה גפני: למה?

משה גפני: בגלל האוכל?

חיים כץ: לא באה לאף ישיבה.

מוסי רז: היא בין כה מחליטה, מה היא צריכה לבוא?

חיים כץ: ומחליטה הכול מהבית.

מיקי רוזנטל: זאת שיטה טובה, גם ועדת הכספים תעבור לשיטה כזאת.

משה גפני: יעל, שמעת את מה שהשר אמר?

יעל אגמון: שמעתי.

משה גפני: אתם מסכימים לזה?

יעל אגמון: למה?

חיים כץ: היית באיזו ישיבה?

יעל אגמון: הייתי בישיבות הראשונות, ואחרי זה אנחנו - - -

חיים כץ: מה זה ראשונות?

חיים כץ: מתי?

יעל אגמון: מרגע שנכנסנו להכנסת תקציב 2019.

חיים כץ: מתי זה היה?

חיים כץ: בשנה האחרונה היית בישיבה?

יעל אגמון: כן.

חיים כץ: אז אני צריך לפטר את אלה שמדווחים על הישיבות.

עמר בר-לב: מאז שאתה שר העבודה, מאז שנכנסת - - -

מיקי רוזנטל: עזוב עכשיו את הישיבות, בואו נדבר על העיקרון.

משה גפני: יעל, יש לי שאלה, אמר השר שהוא לוקח את הכסף הזה, אתם נותנים ריבית מאוד נמוכה, זה יוצא 2.7% בערך, הוא משנה את כל התהליך והכסף אצלו.

משה גפני: הוא לוקח מכם את הכסף, הוא אומר שעל-פי החוק, הוא לא בדק את זה.

חיים כץ: אני בדקתי.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: על-פי החוק אתם לא יכולים לעשות אחרת ממה שהוא החליט.

משה גפני: מה העמדה שלכם?

יעל אגמון: אני אסביר מה קורה היום.

יעל אגמון: היום קרן הביטוח הלאומי עומדת על בערך 235 מיליארד שקל.

משה גפני: 238.

יעל אגמון: 238.

מיקי רוזנטל: אני יודע את המספר, בדקתי את זה לפני שלושה ימים.

משה גפני: כן, בדיוק.

משה גפני: 238 מיליארד.

יעל אגמון: הכסף הזה מושקע באג"ח של מדינת ישראל ל-17 שנה.

יעל אגמון: היום כספים חדשים שמושקעים מושקעים מחציתם בריבית מסובסדת של 5.5%, ומחציתם בריבית שוק שבה מדינת ישראל מחזיקה אג"ח.

חיים כץ: כמה זה ריבית שוק היום?

יעל אגמון: היום היא 0.7% בערך.

יעל אגמון: בעבר עד לפני כמה שנים כל הכסף הושקע בריבית של 5.5%, ככה שגם היום חלק מהכסף - - -

חיים כץ: מי החליט על המעבר של מהכול מושקע בריבית לחצי מושקע בריבית?

יעל אגמון: אני לא יודעת להגיד, אני יכולה לבדוק.

חיים כץ: תבדקי, ותיתני לגפני תשובה.

מיכל בירן: זאת שאלה מאוד טובה, זה פשע חמור שצריך לדעת מי אשם בו.

יעל אגמון: אני לא יודעת להגיד.

חיים כץ: תאמיני לי, אני אייצג אותך בכבוד.

מיכל בירן: אתה יודע.

מיקי רוזנטל: אני מבקש לתת לה לדבר.

מיקי רוזנטל: כץ, היא תדבר?

משה גפני: כן, היא אמרה.

משה גפני: את צריכה לבדוק, כמה זמן?

מיקי רוזנטל: היא חברה שלי, אני מבקש ממך.

יעל אגמון: צריך לבדוק, אני אחזיר תשובה.

חיים כץ: אני רוצה עוד תשובה.

חיים כץ: הוא רוצה לשאול עוד שאלה.

מיקי רוזנטל: גם לי יש עוד שאלה.

חיים כץ: איך החליטו שאתם משלמים 51 אגורות?

חיים כץ: אני רוצה את נוסחת החישוב.

יעל אגמון: בחוק.

יעל אגמון: הכנסת החליטה בחוק, בוועדה הזאת בחוק ההסדרים הקודם.

חיים כץ: למה 51 אגורות ולא 47, כי אני חושב שאולי 47, ואולי 58.

חיים כץ: אני רוצה את נוסחת החישוב שקבעו 51 אגורות.

חיים כץ: תראי, אני לא רוצה לקחת את הכסף של האוצר, אבל אני לא רוצה שתיקחו את הכסף של החוסכים, של המשלמים.

חיים כץ: זאת אומרת, אנחנו רוצים את נוסחת החישוב שקבעה איך זה 51 אגורות.

יעל אגמון: אני רק אזכיר לוועדה שבמסגרת חוק ההסדרים של 2016-2015 בוועדה הזאת שינינו את נוסחת החישוב של הביטוח הלאומי.

יעל אגמון: הנוסחה הייתה מאוד מאוד מסובכת, אף אחד לא הבין אותה.

חיים כץ: תני לנו, נבין אותה.

יעל אגמון: זה היה מורכב גם מביטוח לאומי, גם מהאוצר, וגם הכנסת לא ידעה לבקר את זה, ולכן לקחנו את המצב הקיים.

משה גפני: עשיתם דבר שיש לו הסבר.

יעל אגמון: נכון.

לאה פדידה: מישהו כתב את הנוסחה, מה זה בלי להבין אותה?

משה גפני: אני מכיר את העניין הזה.

חיים כץ: אייל, אתה רוצה להסביר?

יעל אגמון: נכון.

משה גפני: אני מבקש שתבדקי ותגידי למה זה נעשה בצורה הזאת.

יעל אגמון: אין בעיה.

חיים כץ: לא למה.

משה גפני: איך, איך?

חיים כץ: איך קבעו את הנוסחה, איך קבעו 51?

חיים כץ: ואם זה מסובך - - -

יעל אגמון: היום זה כבר לא מסובך, היום זה מאוד פשוט, הפשטנו את זה.

חיים כץ: תביאי את הנוסחה עם כל הפרמטרים, עם הגידול באוכלוסיות.

יעל אגמון: השר, אין פרמטרים.

יעל אגמון: לקחנו מצב קיים, לקחנו את דמי הביטוח, לקחנו נוסחה מאוד מאוד מסובכת, רצינו לפשט אותה.

יעל אגמון: בנוסחה המסובכת העברנו בערך על כל שקל שביטוח לאומי גובה 50%, ולכן הכנסת בחוק קבעה שנעביר 50%.

יעל אגמון: ה-50% האלה ייצגו סכום שנקבע בשנים קודמות.

חיים כץ: ה-50% האלה מספיקים לשלם בגין כל אלה שלא משלמים בחישוב עליית תוחלת החיים?

חיים כץ: לקחתם בחשבון 2% זחילה בנכים, בזקנים?

חיים כץ: לקחתם בחשבון שזה מיליון איש אזרחים ותיקים?

חיים כץ: לקחתם את הצפי של עליית אזרחים ותיקים?

יעל אגמון: השר, אני לא מבינה את השאלה.

מיכל בירן: הוא שואל בסוף אם החישוב הזה מכיל את החישובים של העתיד.

יעל אגמון: לא, החישוב הזה היה חישוב מאוד מאוד פשוט כשחוקקנו אותו, היה מצב קיים והייתה נוסחה מאוד מאוד מורכבת שאף אחד לא הצליח להבין, רצינו לפשט אותם.

יעל אגמון: באותה שנה דמי ביטוח – אני עושה את זה במספרים גדולים – היו בערך 40 מיליארד, ואנחנו שילמנו לביטוח לאומי בערך 19 מיליארד.

יעל אגמון: ולכן אמרנו: 19 חלקי 40 זה בערך 49% נקודה משהו, וזה מה שנקבע בחוק.

יעל אגמון: מאז נעשו כמה שנויים בחוק הביטוח הלאומי.

יעל אגמון: כל פעם שנעשה שינויי בחוק הביטוח הלאומי, על מנת לשמור על מצבו האקטוארי, האוצר משפה את הביטוח הלאומי ומעלה את השיעור.

יעל אגמון: עכשיו כשחוקקנו את חוק הנכים העלינו את השיעור.

יעל אגמון: כשאנחנו מביאים חקיקה בסיעוד אנחנו משנים את השיעור.

יעל אגמון: גם השיעור השנה יידון פה בוועדה.

חיים כץ: מי מאשר לכם את שינויי השיעור?

יעל אגמון: הכנסת בחקיקה ראשית.

מיקי רוזנטל: הכנסת.

מיכל בירן: ובעצם חצי מהגבייה של ביטוח לאומי זה מס הכנסה עם 51 אגורות, רק זאת המשמעות?

יעל אגמון: כן.

משה גפני: יש בחוק ההסדרים.

חיים כץ: אבל אני לא יודע, מיכל, אני אומר את מה שאמרת לי להגיד.

חיים כץ: את אמרת לי להגיד: אני לא רוצה לקחת את הכסף של האוצר, אבל אני רוצה להבטיח את עתידי ואת עתיד האזרחים הוותיקים בהתחשב שאני אישה ותוחלת החיים שלי היא 84.

חיים כץ: ומאחר שאני עוד צעירה אז - - -

מוסי רז: היא יותר, 84 זה בלידה.

חיים כץ: הוא במרצ, הוא לא יכול לחכות עד הסוף.

קריאות: - - -

חיים כץ: וכנראה תוחלת החיים שלי תעלה, עד שאני אגיע לגיל היא תעלה עד ל-89, ואני רוצה לדעת אם הביטוח הלאומי מכסה לי ב-2,400 או ב-2,500.

מיכל בירן: האם כשעכשיו מגיע החלק של הלקחת, והוא לוקח בלי להסס, האם כשיגיע החלק של הלתת יהיה לצ'ק הזה כיסוי?

חיים כץ: הבעיה שהוא לא לוקח בלי להסס.

חיים כץ: אחת השגיאות הגדולות שעשינו פה - - -

משה גפני: אדוני השר.

חיים כץ: אל תפריע לי.

משה גפני: מה לעשות שאני אפריע.

חיים כץ: הזמנת אותי, לא תפריע לי.

משה גפני: בסדר, אני רק רוצה שגם הח"כים ישתתפו בדיון.

חיים כץ: אחת השגיאות הגדולות, אני מדבר לאנשים, שעשינו פה - - -

לאה פדידה: למה בכלל לוקחים - - -

מיכל בירן: זה לא לגופים אחרים ברווחה, זה ביטוח לאומי, הוא היה אמור להיות מעגל סגור, ביטוח של עם, לזה זה יועד.

משה גפני: חבר'ה, אנחנו לא מתקדמים.

חיים כץ: אתה תתקדם, הכול בסדר בתקציב, כי אני לא רוצה שתוסיף לי כסף.

משה גפני: שנייה, לא אמרתי להוסיף לך כסף, תכף אני רוצה לקחת כסף מהאוצר על כמה דברים שהוא לקח לך.

חיים כץ: חכה, אני אתן לך.

חיים כץ: אל תדאג, קמחא דפסחא לא יהיה לך.

משה גפני: אני יודע, לא יהיה בגלל שהם החליטו שלא, אפילו לפגישה הם לא באים.

משה גפני: אבל אני אטפל בהם - - -

חיים כץ: מיכל, אני רוצה שיצא משהו פרודוקטיבי.

קריאות: - - -

משה גפני: תראו, יש בחוק ההסדרים את שיפוי המוסד לביטוח לאומי.

משה גפני: הדיון הזה הוא מאוד חשוב, מה שהשר העלה, שלא נסתכל על זה כלאחר יד.

משה גפני: זה לא מופיע בסדר-היום מכיוון שהממשלה עדיין לא סיכמה מה השיפוי של המוסד, נכון?

יעל אגמון: מאחר שאנחנו רוצים לוודא, אנחנו פשוט מחכים לראות איך, כמה - - -

משה גפני: אתם מחכים, בסדר.

אייל מדן: זה בוועדת העבודה.

משה גפני: לא, זה אצלנו.

אייל מדן: אנחנו מחכים להם.

משה גפני: כן, ודאי.

יעל אגמון: אנחנו מחכים לראות איך ייגמר פרק סיעוד, פרק שיפוי, על מנת - - -

משה גפני: כן, אם ייגמר.

אייל מדן: זה לא הסתיים שם.

יעל אגמון: כן.

משה גפני: זאת אומרת, יכול להיות שלא ייגמר.

יעל אגמון: זה תמיד נכון.

מיקי רוזנטל: אבל זה דיון חשוב מאוד שאפשר להקדיש לו זמן.

יעל אגמון: אנחנו צריכים לעשות את זה אחרי שסיימנו - - - בתוך החוק.

משה גפני: אני הולך להגיד שנשים לב לעניין הזה.

חיים כץ: תזמין גם אותי.

משה גפני: בסדר, מאה אחוז.

מיקי רוזנטל: וגם אותי.

משה גפני: ביקשתם ממני לא להביא את זה עדיין לדיון, מכיוון שבוועדת העבודה והרווחה יש את הדיון של הנושא שקשור בעצם לביטוח הלאומי.

יעל אגמון: נכון.

חיים כץ: סיעוד.

מיקי רוזנטל: הסיעודי.

משה גפני: זה לא רק הסיעודיים, זה גם הסיפור השני של - - -

מיקי רוזנטל: עם ההנגשה?

משה גפני: לא.

מיקי רוזנטל: לא, ההנגשה לא שייכת.

משה גפני: לא, זה גם הסיפור של התשלום של תאונות עבודה.

יעל אגמון: צריך לסיים את פרק הביטוח הלאומי בשביל לראות - - -

משה גפני: לא חשוב, בסדר, הכול ברור.

משה גפני: לצערי הרב, עברתי את הכול איתכם כבר, אני יודע הכול.

משה גפני: זאת אומרת, אני לא יודע הכול, אבל כבר יודע - - -

חיים כץ: אתה לא יודע כמה אתה לא יודע, כמה נדמה לך שאתה יודע ואתה לא יודע.

משה גפני: נכון, חיים, אתה צודק, אבל אני יודע את השפה שלהם.

משה גפני: כשהם מתחילים לדבר במילים של בית מרקחת סימן שהם לוקחים כסף מהביטוח הלאומי ששייך לאזרחים.

משה גפני: על כל פנים, נתייחס ברצינות לעניין הזה.

משה גפני: מה שאני מבקש ממך, מה שהשר העלה, והוא הציף את הבעיה הזאת, אני זוכר את זה לפני 15 שנים, אבל טוב שזה עולה עכשיו מחדש, וטוב שהוא השר, שהוא יגיע לפתרון איתכם, אני מקווה שלפחות - - -

חיים כץ: אם תיתן לי עוד שנה אני אגיע לפתרון.

משה גפני: אני נותן לך.

חיים כץ: אם תשלח אותנו עכשיו - - -

משה גפני: אני לא שולח.

חיים כץ: אה, בסדר, נראה אותך.

משה גפני: בסדר.

לאה פדידה: רגע, זה היה משא ומתן עכשיו?

חיים כץ: כן.

משה גפני: עכשיו זה היה משא ומתן, נו, מה?

חיים כץ: זה בשבילך.

חיים כץ: איזה מקום את ברשימה?

לאה פדידה: 27.

חיים כץ: 27, זה בשבילך, תגידי לו: תעזוב הכול, תמשיך, צא החוצה, תגמור את המשא ומתן.

חיים כץ: תגידי אם את רוצה עוד להיות פה.

משה גפני: בקיצור, אני מבקש שתגידי את מה שהשר שאל, איך קבעתם את הדברים האלה שאתם הולכים לפי המתכונת הזאת.

יעל אגמון: אתה מדבר על הריבית של הקרן?

משה גפני: כן.

משה גפני: ולפני שיהיה את הדיון על השיפוי של המוסד לביטוח לאומי, אליו אני אזמין גם את השר, אני אבקש לדעת את כל הדברים האלה, מה שאתם יכולים להגיד לנו.

משה גפני: ואם את יכולה גם לכתוב לי את מה שאת לא יכולה להגיד לי בגלל שיש דברים שאת לא יכולה להגיד לי, אני יודע.

משה גפני: ונשב עם זה, השר יהיה פה.

מיקי רוזנטל: אבל זה דיון מאוד נרחב, הרבה מעבר לריבית.

מיקי רוזנטל: הדיון הרבה יותר נרחב, אנחנו לא פותחים אותו עכשיו.

חיים כץ: נכון.

משה גפני: אבל הם עדיין לא נותנים לי לקיים את הדיון.

מיקי רוזנטל: זה לא שייך.

חיים כץ: מיכל, אני מדבר אלייך ואל לאה, הם לא מבינים.

מיקי רוזנטל: מדובר כאן על גירעון, יש מוסד לביטוח לאומי, הוא גובה כספים מהמבוטחים שלו, הוא גובה כספים גם עבור אלה שלא יכולים לשלם לו, ומה שאלה שלא יכולים לשלם המדינה משלימה, וכו'.

מיקי רוזנטל: השאלה עכשיו היא מי קובע, מי אחראי על הגירעון האקטוארי של הביטוח הלאומי?

מיקי רוזנטל: רק האוצר?

מיקי רוזנטל: והתשובה היא כן, וזה לא יכול להיות, זה לא הגיוני בכלל.

חיים כץ: זה לא מצד אחד בין הביטוח הלאומי ומצד שני - - -

מיקי רוזנטל: זה לא הגיוני שהאוצר יקבע האם הביטוח הלאומי יכול לפרסם מודעות שאנשים יוכלו למצות את הזכויות שלהם.

משה גפני: מיקי, לא, זה משרד גדול.

חיים כץ: איזה שקט היה עד שנכנסת, יא אללה, איזה שקט.

מיקי רוזנטל: מה לעשות שאני בקיא בפרטים.

חיים כץ: איזה שקט היה עד שנכנסת, תאמין לי.

חיים כץ: מיכל, אלייך וללאה.

לאה פדידה: מקשיבה.

חיים כץ: אנחנו בזמנו, ואני הייתי שותף לזה, הלכנו לצעד מטופש.

חיים כץ: תשמעי מה שאני אומר לך, אני הייתי שותף לזה שלא הטלנו לשלם ביטוח לאומי על עקרות בית, 40 שקלים.

חיים כץ: זה היה צעד מטומטם, כי היום עקרת בית יוצאת לביטוח לאומי היא מקבלת את הקצבה בגיל 70.

חיים כץ: שימי לב, אם היינו מטילים את ה-40 שקל היא הייתה משלמת 500 שקל לשנה ו-5,000 שקל לעשר שנים.

חיים כץ: היא בשלושה חודשים של קצבה הייתה מעבירה את הכסף.

חיים כץ: היינו כאלה פסיכים שלא עשינו את החשבון הפשוט הזה, כי ראינו פופוליזם.

חיים כץ: אני גם, אני לא זורק את זה על אף אחד.

חיים כץ: אם את חברת כנסת מחוקקת, שימי חוק להטיל תשלום של ביטוח לאומי 50 שקל על אישה לחודש, על עקרת בית, ואת מצילה אותה.

חיים כץ: כי היא תשלם 600 שקל לשנה, אחרי עשר שנים היא יוצרת את הזכויות, והיא תקבל את הקצבה בגיל 64.

חיים כץ: היום עקרת בית מקבלת בגיל 70 או 69, זה שהולך ל-70, שש שנים של 1,500.

חיים כץ: שש שנים זה 72, היא מאבדת 100,000 שקל על 6,000.

חיים כץ: איך לא ראינו את זה?

חיים כץ: איך לא חשבנו?

חיים כץ: ורצנו וזה.

עמר בר-לב: למה שאתה לא תגיש את זה?

מיקי לוי: אני אגיד לך, מה שהשר אומר מאוד מאוד חשוב, עם כל הכבוד למיכל, ויש לי, אני חושב שצריך להגיש את זה בשם ועדת הכספים כדי שיהיה לזה סיכוי, ואז לא ישימו אצבע על מיכל שהיא אשמה.

מיכל בירן: זאת הייתה מטפורה.

חיים כץ: אתה ב-6,000 שקל קונה 100,000 שקל.

משה גפני: הבנתי.

מיקי לוי: זה עלול להיכשל בוועדת שרים, מיכל.

מיכל בירן: לא, אין לי בעיה - - -

חיים כץ: הייתה זהבה גלאון ושלי וצעקנו: לא, לא.

חיים כץ: אחר כך הלכתי הביתה ואמרתי איזה אידיוט.

משה גפני: אתה לא אידיוט.

משה גפני: מי קבע שאתה אידיוט?

חיים כץ: אתה יודע למה אמרתי?

חיים כץ: כי חשבתי שעקרת בית תקבל בגיל 62, ולא הבנתי שהזיזו את זה ל-70.

חיים כץ: זאת הייתה גניבה קטנה.

לאה פדידה: זה ממש מופע שניכם ביחד.

משה גפני: מיקי, דקה.

משה גפני: הוא חוזר למשרד, אנחנו נשארים פה עם הבעיות.

מיקי לוי: זה נכון.

משה גפני: הוא הולך לבעיות שלו.

חיים כץ: אני אין לי בעיות, אני הולך לבלות.

משה גפני: אני אמרתי שיש לך בעיות?

חיים כץ: כן, אתם, אני צריך לעשות סולחה, שבת, רכבת.

לאה פדידה: אתה הולך להתגייס.

מיכל בירן: אני עוברת לדיון על תאונות עבודה.

משה גפני: רגע, אנחנו צריכים להביא את מה שאומר שר העבודה והרווחה במסגרת הדיון על העלאת גיל הפרישה.

משה גפני: מה שהוא מדבר, והוא מדבר על השנים שבהן עקרת בית, ואני כבר נתקלתי בזה כשהכנו את החוק.

מיקי לוי: ואני לא ידעתי.

חיים כץ: עליי, אני אשם.

משה גפני: אלא מאי?

משה גפני: בא האוצר, ומסיבותיו הוא אומר: אני לא רוצה, אני מתנגד.

משה גפני: הוא הפיל לי איזה פעמיים.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: אבל זאת הייתה דרישה של האוצר פעם בחוק ההסדרים.

משה גפני: עזוב, בחייך, תאמין לי - - -

חיים כץ: אנחנו הפלנו את זה.

משה גפני: בסדר.

חיים כץ: אתה הפלת את זה.

משה גפני: רגע, תן לי, אני מדבר עם חברי הוועדה.

לאה פדידה: זה משהו שניהם ביחד.

משה גפני: אני מדבר עם חברי הוועדה, רק שנייה.

משה גפני: במסגרת העלאת גיל הפרישה – שזה היה הסיכום שלי עם אגף התקציבים שיעבירו את זה בטרומית, שזה יבוא לפה לוועדה – אני מתחייב שאני לא אלך על הראש שלהם, בגלל שאני יכול ללכת לשר ולהגיד: תראו על מה זה נעצר.

משה גפני: פעמיים הם הפילו את זה בניגוד לסיכום בוועדת שרים.

משה גפני: זה היה צריך לבוא לפה לדיון, ואז היה עולה מה שאומר השר חיים כץ, אז היינו צריכים לקבל החלטה מושכלת מה אנחנו עושים עם עקרות הבית.

משה גפני: בגלל שאתה יושב ורואה מה הולך לקרות להם בגיל 62, מה הולך לקרות להם בגיל 64, זה חלק מהמכלול.

חיים כץ: עד 70.

משה גפני: עד 70, נכון, מסכים.

משה גפני: אני הצבעתי נגד תשלום לעקרות בית.

משה גפני: הצבעתי נגד מכיוון שאז היה דיון רק על תשלום של ביטוח לאומי.

חיים כץ: כי לא הבנו מה אנחנו עושים.

משה גפני: כי האוצר רצה כסף ולא רצה עקרות בית.

חיים כץ: כי לא הבנו מה אנחנו עושים.

משה גפני: בסדר, אני חולק עליך.

חיים כץ: אתה הבנתי, אני לא הבנתי.

משה גפני: הדיון על העלאת גיל הפרישה - - -

מיקי רוזנטל: בוא הנה, אתם יכולים להופיע ברחבי הארץ למכור כרטיסים, מה זה הדבר הזה?

משה גפני: אנחנו לא יכולים, זה ייקרא שוחד.

מיקי רוזנטל: בשיתוף פעולה מותר.

משה גפני: מותר לנו?

חיים כץ: יש לנו הופעה בבני ברק ביום שישי ב-12:00.

משה גפני: נבהלתי לרגע.

חיים כץ: לא בערב.

עמר בר-לב: שבת תרבות בבני ברק.

חיים כץ: שבת תרבות בבני ברק ב-12:00.

חיים כץ: מה עוד אתה רוצה לדעת?

משה גפני: אני רוצה על המשרד.

לאה פדידה: אם זה בקו שבת ואפשר ללכת ברגל.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים לדעת על תאונות העבודה.

חיים כץ: על זה כבר דיברנו, לא היית.

משה גפני: תגיד לי למה החזרת כסף לאוצר על תעסוקת חרדים, ולמה הם עבדו עליכם עם קמחא דפסחא.

חיים כץ: הם לא עבדו עלינו עם קמחא דפסחא.

משה גפני: עבדו עליכם.

חיים כץ: הם לא עבדו עלינו עם קמחא דפסחא.

משה גפני: הם לקחו לכם את הכסף, והם מסתתרים כל הזמן מאחורי העניין הזה שאתה חתמת וזהו.

משה גפני: כמו שהם עשו לי פה כשהבאתי איזה נושא.

חיים כץ: לא, הם עובדים עליך, הם לוקחים אותך בתור סרדין.

משה גפני: כן, גם עליי הם עובדים, אני מסכים.

חיים כץ: אני אתן לך את הנתונים, לפחות תדע אותם.

חיים כץ: יעל, אל תתחבאי.

משה גפני: דרך אגב, לפי מה שהולך עכשיו מחיר הכרטיס עולה.

מיקי רוזנטל: כן, אני שם לב.

מיקי רוזנטל: נראה לי שאני אפיק את ההצגה הזאת.

משה גפני: בבקשה, תגיד לי.

משה גפני: יעל אגמון, אני מדבר עלייך, למה קמחא דפסחא ירד ל-3 מיליון שקל?

משה גפני: אין היום נצרכים בערב פסח?

משה גפני: הם עושים מה שהם רוצים.

חיים כץ: אני אגיד לך, אני מאוד לא אהבתי, כמו שמיקי אמר לי, את האנשים שעומדים בתור ומצטלמים כשהם לוקחים את החבילות, מאוד לא אהבתי את זה, ואמרתי שאני הולך להשקיע עם המגזר החרדי.

משה גפני: לא חרדי, אני מדבר על עם ישראל, עזוב את המגזר החרדי.

חיים כץ: אני הולך להשקיע עם הרב בלוי מהמגזר החרדי, ואנחנו נותנים - - -

מוסי רז: בלוי, אוי אוי אוי.

משה גפני: כמה תקציב יש לך?

חיים כץ: 90 מיליון אני נותן.

חיים כץ: שם 90 לתת ל-15,000 משפחות בכרטיס אשראי נטען ב-500 שקל לחודש, והבן-אדם לא יודע לקנות בזה, לא סיגריות, לא אלכוהול, מקבל ב-250 שקל ירקות, פירות, וזה.

משה גפני: אז הוא לא נכנס לזה.

משה גפני: כמה כסף?

חיים כץ: רגע, אתה לא תפריע לי.

משה גפני: טוב.

מיכל בירן: אני עוברת לביטוח תאונות עבודה, מתנצלת.

משה גפני: מה, הוא באמת מקיים על זה דיון בסוף?

מיכל בירן: כן, הדיון מתחיל עכשיו.

חיים כץ: והלכתי לשוק לבדוק שלא עובדים עליי במחירים, הייתי בשוק רמלה.

מיקי רוזנטל: גפני, מסכמים דברים מאחורי הגב שלך.

חיים כץ: בשוק אור יהודה ראיתי שהם עומדים במחירים.

חיים כץ: ונותנים את זה כשהיעד 15,000 משפחות.

חיים כץ: בנוסף, נתנו קמחא דפסחא.

חיים כץ: בתקציב שלי שהיה 454 מיליון לבסיס התקציב, אני שם הכול על השולחן.

חיים כץ: יש עוד 50 מיליון שקיבלתי לצרכים של המשרד לפי מה שאני אחליט, ואני הולך להשקיע את זה בשיפוץ מעונות של ילדים וילדות בסיכון, וכן הלאה וכן הלאה.

חיים כץ: אמרו לי: קח מזה 14 מיליון לקמחא דפסחא.

חיים כץ: לא לוקח מזה 14 מיליון לקמחא דפסחא, כי אני חושב שלקבוע אורח חיים של ילדים, ילדות בסיכון, לתת להם הכשרות, לא פחות חשוב מארוחה אחת פעם בשנה, ככה אני רואה את הדברים.

חיים כץ: ואני השר שמחליט, אז אני רואה, אני משקיע את זה בפנימיות, משקיע במוסדות, רוצה לתת לאנשים שגרים שם אורח חיים.

חיים כץ: גם בשנה שעברה אתה הבאת את ה-14 מיליון.

חיים כץ: היום הם אמרו: קח ממך.

חיים כץ: לא אקח ממני.

משה גפני: גב' אגמון.

יעל אגמון: כן.

חיים כץ: איפה אלון?

משה גפני: אתם מתנהגים לא יפה, לא, באמת.

משה גפני: שנה שעברה הוספתם את התקציב הזה, זה תקציב חיוני.

משה גפני: עכשיו אתם זורקים את זה על השר, כשהשר לוקח את זה למשהו אחר.

משה גפני: בשנה שעברה אני ביקשתי.

יעל אגמון: לא זורקים את זה על השר.

משה גפני: בשנה שעברה אני ביקשתי מכם והוספתם.

משה גפני: ביקשתי לעשות פגישה עם המנכ"ל ועם אלון מסר אחרי הישיבה כאן, הוא אמר שהוא לא יכול.

משה גפני: בכל אופן, מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, זה לא משהו חשוב, יושב-ראש ועדת הכספים אין מה לדבר בכלל, אתם מתנשאים עלינו, זה בסדר.

משה גפני: למה אתם לא מוסיפים את הכסף?

משה גפני: עוד מעט תגידי לי שחתמתם, השר חתם.

משה גפני: שנה שעברה הוספתם.

חיים כץ: אני לא חתמתי על קמחא דפסחא.

משה גפני: לא אמרתי.

חיים כץ: לקמחא דפסחא האוצר צריך לתת לך 14 מיליון.

משה גפני: נכון.

משה גפני: בבקשה, תשובה.

יעל אגמון: משרד הרווחה קיבל תוספת תקציבית מאוד מאוד גדולה בתקציב הזה.

משה גפני: זה בסדנה?

משה גפני: את מדקלמת את מה שלמדתם בסדנה?

חיים כץ: את שמעת את מה שאני אמרתי?

משה גפני: אבל אמרתי את זה כבר.

חיים כץ: את שמעת את מה שאני אמרתי?

יעל אגמון: אבל למשרד יש סדרי עדיפויות, והוא בחר לא לשים את הכסף.

חיים כץ: קיבלתי תקציב חסר, הרבה פחות ממה שאני צריך.

משה גפני: ראית מה שהם עושים?

חיים כץ: אבל אמרתי לחברי הכנסת: אל תוסיפו לי שקל אחד, כי סגרתי.

חיים כץ: אז אל תגידי שקיבלתי תקציב יפה, כי אחרי התקציב עוד עשית לי הפחתה, אז גם מה שחשבתי שקיבלתי לא קיבלתי.

משה גפני: אני מבקש להוסיף את הכסף הזה כמו בשנה שעברה.

משה גפני: השר מייעד – הוא אמר את זה כאן בוועדה – הוא מייעד את זה לצרכים, שהצרכים האלה הם חיוניים.

חיים כץ: לפי דעתי.

משה גפני: נכון, אני מקבל את זה.

משה גפני: אני חושב ששיפוצים בכל הדברים האלה הם דברים חיוניים, וזה בסדר גמור.

משה גפני: אני מבקש להוסיף את הכסף הזה.

חנן פריצקי: 14 מיליון.

משה גפני: כן, זה 14 מיליון.

משה גפני: אם לא תוסיפו, לא יהיה את הכסף של קמחא דפסחא, אם אתם רוצים ככה שנעביר תקציב, בסדר.

משה גפני: אני מבקש להוסיף את זה.

משה גפני: דיברתי עם אלון מסר, הוא אמר לי שגם כן יש את הכסף.

משה גפני: התברר עכשיו בוועדה שאין את הכסף.

משה גפני: יהיה בקמחא דפסחא 3 מיליון שקל.

חיים כץ: את יודעת למה הוא אמר את זה?

חיים כץ: כי בתקציב שלי קיבלתי 50 מיליון לצרכים אישיים שאני מחליט, נכון?

יעל אגמון: לצרכים משתנים של המשרד, כן.

חיים כץ: לא לפרטי שלי הביתה, נכון?

חיים כץ: אז למה את מחליטה בשבילי למה אני אחלק את ה-50 מיליון?

יעל אגמון: אני לא מחליטה.

יעל אגמון: אני אומרת - - -

חיים כץ: אז אמרת קמחא דפסחא, אל תחליטי לי.

יעל אגמון: אני לא מחליטה.

חיים כץ: קיבלתי 50 מיליון, אז אני אחלק את ה-50 מיליון איך שאני חושב.

משה גפני: אל תשחקו עם זה.

משה גפני: יש לי בקשה, אל תשחקו עם העניין הזה, אני לא רוצה תירוצים.

משה גפני: בשנה שעברה סיכמתי איתכם שמוסיפים את ה-14 מיליון, תוסיפו את זה גם השנה, לא השתנו הצרכים של עם ישראל אפילו לא בדרגה אחת, עם כל הכבוד.

לאה פדידה: עלו הצרכים.

חיים כץ: הוא צריך לתת 2% יותר.

משה גפני: עלו הצרכים, נכון.

חיים כץ: הם יצטרכו 2% יותר, כי לנכים הם צפו גידול שנתי של 2% פלוס 2%.

חיים כץ: למה זה עומד?

חיים כץ: למה 14 מיליון עומדים ולא עולים ב-2%?

חיים כץ: לא גדלו?

חיים כץ: לא נוספו?

משה גפני: נכון.

לאה פדידה: הרגע אמרתי לך שצריך יותר.

חיים כץ: כמו שהם מתנהלים, אתה גם צריך להתנהל.

חיים כץ: זה עלה ב-2%, הם ייתנו לך 14 ועוד 2%, ואל תזלזל, זה עוד 300,000 שקל.

משה גפני: תחליטו מה שאתם עושים עם העניין הזה.

משה גפני: אם המצב יהיה שאתם תישארו עם הקשיחות הזאת שאתם תצפצפו עליי, זה כבר לא שר הרווחה, זה איתי.

חיים כץ: הם לא מצפצפים, הם שורקים.

משה גפני: הם שורקים.

משה גפני: אני פשוט אוסיף את זה בתקציב.

משה גפני: אם נצביע על התקציב אני אוסיף את זה.

לאה פדידה: תוסיף את זה כסיבה לפרק את הממשלה.

משה גפני: אני אוסיף את זה בתקציב, אנחנו נצביע עם הכסף הזה.

חיים כץ: תחזור על אם נצביע על התקציב.

משה גפני: אם נצביע על התקציב.

משה גפני: אמרתי, אם נצביע על התקציב אז אני אוסיף את הכסף הזה, ולכן עדיף לעשות את זה בטובות.

משה גפני: בזמן האחרון אגף התקציב לעשות הולך איתי ברעות.

משה גפני: אם אתם רוצים בדרך הזאת, אני ברעות זה המקצוע שלי.

משה גפני: בטובות אני מתאמץ.

מיקי רוזנטל: מה המקצוע שלך?

משה גפני: ברעות.

מיקי רוזנטל: מה המקצוע שלך?

יעל כהן-פארן: ברעות, ברעות.

משה גפני: באמת, אני מבין שאלון מסר לא יכול היה להגיע, הוא עסוק, אין כסף עכשיו לעניין הזה.

משה גפני: בואו נמשיך הלאה.

משה גפני: מה עם הזה של החרדים שאמרו שחסר כסף?

חיים כץ: לא זוכר חרדים.

חיים כץ: מה היה עם החרדים?

חיים כץ: דבר.

משה גפני: שהחזרתם הרבה כסף לאוצר, תעסוקת חרדים.

חיים כץ: תשמע, חנן, כמה ניצול התקציב שלנו?

חנן פריצקי: 99%.

חיים כץ: 99%.

משה גפני: גם תעסוקת חרדים?

משה גפני: למה אמרו לי שחלק חזר לאוצר?

חיים כץ: עובדים עליך, הם כל הזמן צוחקים עליך.

חיים כץ: הם אמרו שאני לקחתי לך 14 מיליון.

מיקי רוזנטל: אבל זה סעיף שצומצם.

משה גפני: לא לי, מה זה, אני?

מיקי רוזנטל: הסעיף הזה צומצם?

משה גפני: חנן.

רוני שניצר: הסעיף לא צומצם.

רוני שניצר: הסעיף של חרדים לא צומצם, היה שם תקצוב.

משה גפני: לא של חרדים, תעסוקת חרדים, זה משהו אחר.

רוני שניצר: של תעסוקת חרדים, סליחה.

רוני שניצר: הסעיף של תעסוקת חרדים לא צומצם, יש שם בתקציב 19, אותו היקף שהיה בשנה קודמת פלוס תוספת של 10 מיליון שקלים כדי שיהיה גם לתוכניות חדשות.

רוני שניצר: כל הכסף שהיה, 80% ממנו מזומן שיצא, חלק מהכסף שייצא במהלך שנה הבאה, כי הוא מיועד לתוכניות רב-שנתיות.

רוני שניצר: התחיל בן-אדם ללמוד תוכנית הכשרה של שנתיים, חלק מהכסף יוצא השנה, חלק בשנה הבאה.

לאה פדידה: בקיצור, המידע שלך לא היה מדויק.

חיים כץ: זהו, דיברת מספיק.

משה גפני: אבל היא דיברה לעניין.

חיים כץ: אצלי תמיד מדברים לעניין.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אמרתי שלא?

משה גפני: בקיצור, מדובר על תוכניות רב-שנתיות שהתוכניות האלה – זה לא שאתם - - -

מיקי רוזנטל: מה קורה פה הדיון הזה?

מיקי רוזנטל: פוניבז?

מיקי רוזנטל: מה קורה פה?

משה גפני: מיקי.

לאה פדידה: חשבתי שאתם התרגלתם, ואני החדשה.

מיקי רוזנטל: לא, אל תסכימי לזה.

משה גפני: אלו תוכניות רב-שנתיות.

משה גפני: בסדר, הלאה.

משה גפני: עכשיו חברי הכנסת.

חיים כץ: לא גמרתי.

משה גפני: אה, בבקשה, אז תתקדם, חברי הכנסת רוצים לדבר.

מיקי רוזנטל: אני הולך, על תקציב הכנסת יש לנו.

משה גפני: אתה רוצה להגיד משהו לפני שאתה הולך?

חיים כץ: דבר.

מיקי רוזנטל: אני מדבר איתו באופן אישי, זה יותר טוב.

משה גפני: הלאה.

משה גפני: מיקי, תגיד משהו.

משה גפני: תגיד על זה, נו.

מיקי רוזנטל: תקשיב, אדוני, יש סוגיה אחת שהעליתי בפניך, ואני רוצה לקדם אותה ברצינות.

מיקי רוזנטל: זה נושא של צמצום משמעותי של ועדות הביטוח הלאומי.

חיים כץ: אני לא רוצה לעלף את האוצר, אבל אנחנו הולכים כנראה לוותר על בדיקות ה-IDL.

מיקי רוזנטל: תקשיב, אני גם דיברתי עם השר כחלון על זה, וגם דיברתי איתך על זה.

מיקי רוזנטל: מה שמעבירים, 300,000 ועדות או 250,000 ועדות של הביטוח הלאומי עולות למדינה כל שנה מיליארד שקל.

מיקי רוזנטל: עולות למדינה, משלמים לרופאים, לזה, לזה, לכל מיני אנשים, לכל מיני פונקציות, לא חשוב.

מיקי רוזנטל: כל מה שהוא מדיד לא צריך בכלל ועדות.

מיקי רוזנטל: לא צריך ועדות אם למישהו יש, חס וחלילה, לחץ דם גבוה או סכרת גבוהה או רגל מקוצרת, מודדים את זה ויודעים מה יש לו.

חיים כץ: קודם כול, בזה העברנו תקנות בשבוע הזה.

מיקי רוזנטל: רגע, אדוני.

חיים כץ: אני עונה לך.

מיקי רוזנטל: בוא, הנה, אי-אפשר להשחיל מילה אצלו.

חיים כץ: תקשיב, העברנו תקנות אחרי קרב גדול.

משה גפני: אבל תן לו להשלים.

חיים כץ: העברנו תקנות שמי שיש לו רגל קצרה, הוועדה לא יכולה להחליט שהרגל גדלה לו, אי-אפשר לשפר את מצבו.

לאה פדידה: למה?

לאה פדידה: פעם הייתה – לא הבנתי.

יעל כהן-פארן: יש עוד כמה מקרים שאי-אפשר לשפר את מצבם.

מיקי רוזנטל: אדוני, ברצינות.

חיים כץ: אבל זה עבר השבוע.

קריאות: - - -

משה גפני: רגע, חיים, תן לו.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: לא להפריע לו.

מיקי רוזנטל: אני חושב שהגיע הזמן לעשות את מה שעושים בכל ועדה רפואית בעולם.

מיקי רוזנטל: השיטה היא כמו מס הכנסה אמריקנית, מאמינים לכולם, אבל אם תופסים מישהו, חס וחלילה, מרמה, מכסחים לו את הצורה.

מיקי רוזנטל: במקרה הזה אי-אפשר לעשות לתובעים, אבל את הרופאים שמשתפים פעולה, חלילה, עם רמיה אפשר לנקוט נגדם צעדים חמורים, וזה עובד בכל העולם.

מיקי רוזנטל: אין שום סיבה בעולם שהביטוח הלאומי ישקיע את כל הכסף או כל כך הרבה כסף בוועדות, עדיף שייתן אותו למי שראוי שייתנו לו.

מיקי רוזנטל: ואני הצעתי לך, ואני חושב שהגיע הזמן, כי גם שר האוצר מסכים עם זה, לעשות פיילוט בתחום אחד, ולא צריך לעכב את זה.

מיקי רוזנטל: כי הסיוט שאנשים עוברים בביטוח הלאומי, אתה יודע את זה יותר טוב ממני, ההשפלות וכל הדברים האלה, וגם נחסוך הרבה כסף.

מיקי רוזנטל: כי בשיטה הזאת נתפוס הרבה יותר גנבים.

מיקי רוזנטל: משפט אחרון שלי.

חיים כץ: אני אענה לך, מה, אתה לא תזרוק ותלך.

מיקי רוזנטל: כמו שאתה יודע, אני דואג גם לעובדים.

מיקי רוזנטל: אדם אחד לא יפוטר מהביטוח הלאומי, כל אלה שהתעסקו בוועדות ובכל מיני דברים אחרים יעברו למחלקת החקירות, וכך נתפוס הרבה יותר גנבים.

מיקי רוזנטל: ויש הרבה מאוד גנבים מהביטוח הלאומי, וגם את זה צריך להגיד.

משה גפני: תודה.

חיים כץ: אל תלך.

מיקי רוזנטל: אני לא הולך, אני מקשיב.

חיים כץ: אני אענה לך.

חיים כץ: נכנסתי – לא היית פה בהתחלה כי היית בדיון חשוב אחר – והתחלתי לדבר על משרד הרווחה, איך מצאתי אותו ואיך הוא היום.

חיים כץ: היום הוא שינה את פניו.

חיים כץ: לא נגענו יותר מדיי, אבל היו שלושה מינהלים של מוגבלויות, אוטיזם ושיקום, היום זה מינהל אחד; המכרזים, ההוא התחלף; כל אלה שהיו בחסות הנוער, העמותה שנתנה שירותים 22 שנה התחלפה.

חיים כץ: עכשיו אנחנו עוברים לביטוח הלאומי.

חיים כץ: לא בכדי באתי ואמרתי פה מה שאני רואה בביטוח הלאומי; לא בכדי אמרתי על כספים; לא בכדי פניתי ליועץ המשפטי לממשלה כבר על מי מקבל החלטות בביטוח הלאומי, מי בר הסמכה בביטוח הלאומי.

חיים כץ: האם אני צריך חתימות של – הכול, ואנחנו במגרש הזה עכשיו.

חיים כץ: ולדעתי, בעוד שבועיים-שלושה יהיה מהלך דרמטי בביטוח הלאומי, שאני לא רוצה לפרט, כי האוצר – אבל יהיה מהלך.

חיים כץ: דיברת איתי, ויהיה שינוי.

מוסי רז: עכשיו אתה חייב להגיד לנו, שאילתה, מה המהלך?

חיים כץ: אתה יש לך בחירות ב-22 במרס, תתקדמו.

קריאות: - - -

מיקי רוזנטל: אדוני השר, משפט אחרון, בניגוד לנושאים אחרים שיש לך חילוקי דעות עם שר האוצר, בנושא הזה יש לך הסכמה של שר האוצר, יש לך הסכמה שלו.

חיים כץ: יש לי הסכמות בהרבה דברים איתו, לא בניגוד לזה או רק בזה.

מיקי רוזנטל: אז, יאללה, צא לדרך.

מיקי רוזנטל: סע לדרך, שניר חפץ לא יפריע לנו.

קריאות: - - -

ואאל יונס: אדוני השר, אני באמת רוצה לברך אותך ולהעריך את עבודתך בשלוש שנים, מורגש אצלנו במגזר שיש שיפור.

חיים כץ: אתם יש לכם עדיפות גדולה, אתם עדיפויים.

ואאל יונס: יפה, אבל אנחנו צריכים את העדיפות עוד יותר ויותר, ופשוט אפליה מתקנת.

חיים כץ: אני אגיד לך מה אתם עושים לי צרות.

משה גפני: מי זה אתם?

חיים כץ: הערבים.

ואאל יונס: אני שמעתי שהערבים - - -

חיים כץ: אז תקבל תשובה.

לאה פדידה: אין לו דין ואין לו דיין.

חיים כץ: המעונות שמחזירים זה של הערבים.

משה גפני: אתה צודק, זה נכון.

חיים כץ: אתם לוקחים זכויות בנייה ולא בונים, והאוצר לוקח את הכסף בחזרה.

ואאל יונס: אתה מבין, אני פשוט רוצה, ברשותך, קודם כול, תודה רבה על הפגישה שעשינו עם הביטוח הלאומי, ואנחנו מתכוונים לעשות בוואדי ערה פתיחת סניף אחרי שהמשרד שלך תמך בזה.

ואאל יונס: ואני רוצה בבקשה לקיים עם ראשי מועצות ואיתך פגישה בשביל להעלות את הדברים האלה שאתה אומר לי עכשיו בפניי, שאני לא שמעתי ולא - - -

משה גפני: כן, זה נכון.

ואאל יונס: ואני חייב להראות להם איפה הבעיות שגם אנחנו, בשתי מירכאות, אשמים בכמה דברים שאנחנו צריכים לעשות ולקדם, זה אחד.

ואאל יונס: נכון שהמספרים מעידים על שיפור במגזר הערבי, אבל עדיין זה לא מספיק.

ואאל יונס: באמת צריך אפליה מתקנת, שאנחנו צריכים לקבל עוד יותר ויותר.

ואאל יונס: אני חושב שמשרד העבודה והרווחה צריך לקרוא לו משרד הערבים והחרדים, לדעתי, כי אנחנו - - -

משה גפני: למה החרדים?

משה גפני: החרדים לא - - -

חיים כץ: כי הוא רוצה שתהיו ערבים.

לאה פדידה: מה נסגר איתכם?

ואאל יונס: לא, פשוט אני מרגיש שאנחנו שכבות חלשות.

מוסי רז: הוא לא רוצה להישאר לבד.

משה גפני: אצל החרדים אין את הבעיה הזאת.

לאה פדידה: ויש שם חד-הוריות ונשים מוכות ונערות בסיכון.

ואאל יונס: נכון, יש.

משה גפני: אבל זה כמו כולם.

משה גפני: לערבים יש בעיות ייחודיות, כמו שהשר אמר, אין בנייה ברשויות חרדיות.

לאה פדידה: אבל אני במקומך לא הייתי מגדירה את כל הנושא דווקא ככה.

חיים כץ: אתה יודע מה הבעיה הכי גדולה של הערבים?

ואאל יונס: נו?

חיים כץ: שהם לא יודעים עברית.

ואאל יונס: למה?

חיים כץ: הדור הצעיר.

ואאל יונס: הדור הצעיר לא יודע עברית?

חיים כץ: תשמע, הוא לא יכול להיקלט בעבודה כשהוא לא יודע עברית.

ואאל יונס: סליחה, אתה מעלה עוד סוגיה שמשרד החינוך אשם.

משה גפני: מה זה לא יודע עברית?

חיים כץ: לא יודע עברית.

ואאל יונס: תשמע, אתה מעלה עוד סוגיה שמשרד החינוך אשם בה.

משה גפני: הדור הצעיר של הערבים?

חיים כץ: כן, הבדואים לא יודעים מילה בעברית.

ואאל יונס: אדוני השר, אז צריך לערב את משרד החינוך בדבר הזה, זה אחד.

ואאל יונס: שנית, אם הבנתי נכון, קמחא דפסחא זה שנותנים לפני פסח, אז יש לנו עוד - - -

חיים כץ: לא נותנים.

חיים כץ: אם הבנת נכון, אין כסף.

ואאל יונס: אנחנו מבקשים מביטוח לאומי גם.

לאה פדידה: בקיצור, הוא רוצה קמחא דרמדאן.

קריאה: או, בדיוק זה מה שקורה.

חיים כץ: כשהוא יקבל קמחא דפסחא, אתה תקבל רמדאן, נכון, לאה?

חיים כץ: נכון לעכשיו אין כסף.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, הערבית והחרדים, אנחנו באותה סוגיה.

חנן פריצקי: אנחנו נותנים גם לרמדאן אותו דבר כמו קמחא דפסחא.

לאה פדידה: והדרוזים, קמחא דיתרו.

חיים כץ: אתה תקבל תשובה עכשיו.

ואאל יונס: הכי חשוב.

חיים כץ: אתה מקבל קמחא דרמדאן כמו שהוא מקבל קמחא דפסחא.

ואאל יונס: בדיוק.

משה גפני: אני לא מקבל כלום.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: עכשיו הוא לא מקבל כלום, אז אתה לא מקבל כלום.

חיים כץ: כשהוא יקבל גם אתה תקבל.

משה גפני: אני לא מקבל גם כשיהיה כסף, זה יישאר לעם ישראל.

חיים כץ: יש לך את זה, תסמן "וי", את זה קיבלת.

משה גפני: קיבלת, אומר השר.

ואאל יונס: קיבלתי, תודה.

ואאל יונס: אבל אני רוצה פגישה במיוחד לפני הבחירות.

חיים כץ: מתי הבחירות?

ואאל יונס: תשאל את גפני.

חיים כץ: שאלתי אותו, הוא לא עונה.

קריאה: הוא צריך לשאול את ליצמן.

חיים כץ: הוא צריך לשאול את ליצמן.

משה גפני: יש עוד מישהו שרוצה לדבר?

משה גפני: חברת הכנסת פדידה.

לאה פדידה: קוראים לי גם לאה לפעמים.

משה גפני: חברת הכנסת לאה.

חיים כץ: פדידה.

לאה פדידה: בואו הנה, אתם ממש מופע.

ואאל יונס: חאלס, חאלס.

משה גפני: חכי, חכי, שנתחיל לעשות את זה בכסף.

לאה פדידה: בקיצור, האמת שאני באה ממקום שאני באמת עוקבת אחרי הרווחה, ואכן בשלוש שנים האחרונות אנחנו רואים הרבה יצירתיות, מעוף, והתקדמות על דברים שלא טופלו.

לאה פדידה: אבל יש שני דברים שחסרים לי מאוד.

לאה פדידה: יש מה שנקרא, בגלל שעוסקים ברווחה צריכה להישאר גמישות.

לאה פדידה: הרבה פעמים אתה מגיע למשרדי הרווחה ואתה רואה אותם עם חוקים נוקשים.

משה גפני: רק שנייה, אני יכול לדעת למה אתה מפריע?

משה גפני: לא מספיק שידרת אתמול שאני הייתי עייף?

משה גפני: הייתי עייף.

משה גפני: הייתי עייף.

זאב קם: היית עייף.

חיים כץ: בשביל זה לא באת בבוקר?

חיים כץ: היית רואה איזה רענן הוא היה, נתן פה שואו, חבל לך על הזמן, הוא נתן תאריך בחירות.

משה גפני: לא להפריע.

משה גפני: בקיצור, בפעם הבאה שאתה משדר מפה תכתוב את האמת.

משה גפני: בבקשה, לאה.

לאה פדידה: בקיצור, הערה ראשונה, ואני מצפה לתשובה.

איתן ברושי: אבל אל תדאג, יש לו מספיק הדלפות.

איתן ברושי: מדליפים לו מספיק, מה אתם דואגים.

לאה פדידה: יש מה שנקרא חוסר גמישות, גם אם לעיתים אותם עובדי רווחה רוצים לתת משהו כזה או אחר, הכללים כל כך נוקשים.

חיים כץ: מה זה משהו כזה או אחר?

לאה פדידה: אפילו, אתה יודע, גם בחלוקת סלי מזון זה כזה ברור למי ואיך, שגם אם לעיתים קורה שמנהל רווחה רוצה להפעיל שיקול דעת, אין.

לאה פדידה: לדעתי חסרה קצת גמישות למנהלי מחלקות רווחה, זה אחד.

חיים כץ: גם לשר.

לאה פדידה: גם לך חסרה גמישות?

חיים כץ: ודאי.

לאה פדידה: יש מכון כושר בכנסת.

חיים כץ: אם הם מחליטים על 25% מעונות לערבים, 15% לחרדים, 15% לפריפריה, ואני רואה שהערבים נגיד לא בונים עשרה מעונות, אני לא יכול להעביר אותם לפריפריה.

לאה פדידה: אז בוא נשנה את זה, כבוד השר.

חיים כץ: לא יכול, הכול קשיח, ובסוף השנה אני מחזיר את זה לאוצר.

חיים כץ: ובמקום אחר צריך, אם יש התחדשות - - -

משה גפני: זה יפה מה שאת אומרת.

חיים כץ: אבל הכול קשיח.

משה גפני: את תלמדי בדרך הקשה, אלא אם כן את באמת תשני פה ותעשי מהפכה.

משה גפני: הם בכוונה שמים סעיפים שבהם הם יודעים - - -

איתן ברושי: מי זה הם?

חיים כץ: האוצר.

משה גפני: האוצר.

איתן ברושי: אה, זהו, כדאי לשמוע את המילה אוצר.

משה גפני: בסדר, שמעת את זה כבר מיליון פעם.

לאה פדידה: רגע, יש פה שיעור לשון.

משה גפני: לאה, אני אומר לך את האמת, הרי לכאורה השר צודק ואת צודקת.

משה גפני: צריך להבהיר, זה לא מתבצע בעיר הזאת, זה מתבצע בעיר השנייה שגם שם צריך את זה, הם לא נותנים, הם לא מעבירים את זה מסעיף לסעיף, הם לוקחים את הכסף.

משה גפני: את צודקת.

חיים כץ: אין העברות תקציביות.

משה גפני: את צודקת.

חיים כץ: כשתצביעי על התקציב תגישי הסתייגות שניתנים כספים לא מנוצלים, בסוף שנה, באוגוסט כשיהיה זמן, כסף שלא מנוצל שאפשר בתוך המשרד חופשי לעשות shift של התקציבים.

משה גפני: נכון, שאפשר יהיה להעביר אותו.

איתן ברושי: זאת לא שאלה של הרווחה, אדוני השר, זה של כל המשרדים.

חיים כץ: נכון.

לאה פדידה: כרגע אכפת לי מרווחה.

איתן ברושי: זה שהאוצר היום משתלט על המשרדים ואז - - - המדינה אז זה ככה.

משה גפני: אבל פה זה עושה נזק לאנשים - - -

חיים כץ: אבל, ברושי, תראה, לאה פדידה היא ח"כית חדשה, והיא רוצה לתרום.

איתן ברושי: אבל היא יודעת.

חיים כץ: נכון, אתה לא עשית את זה עד עכשיו, אולי היא תעשה את זה.

איתן ברושי: אולי.

חיים כץ: תעשה גמישות תקציבית.

חיים כץ: אל תלחץ, תגיד שהאוצר לא ייקח כסף חזרה על כסף לא מנוצל, כי המשרדים חיים בתת-תקציב, אין לאף אחד הכול, שיוכל לעשות shift בתקציב.

לאה פדידה: השאלה השנייה שמאוד חשובה לי.

לאה פדידה: אני הייתי אחראית על החינוך הבלתי פורמלי, בעבר ילד רווחה היה מגיע עם פתק שאומר שהרווחה משתתפת לי ב-30% מהחוג ומקבלים.

לאה פדידה: אין יותר במשרד לשירותים חברתיים, שאתה אמון על זה, מימון לחוגים בחינוך הבלתי פורמלי.

לאה פדידה: ילד היום כדי לקבל שוויון הזדמנויות צריך גם חוגים, איפה זה מתבטא?

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: איתן ברושי.

לאה פדידה: מה עם התשובה?

משה גפני: הוא יענה על הכול.

חיים כץ: לא, תן לה תשובה.

חיים כץ: חנן, יש תשובה?

חנן פריצקי: האמת שאנחנו צריכים לבדוק מה קורה שם בתוך הלשכות, אבל אני יכול להגיד מהבחינה הזאת שהתקציב שמועבר לרשויות רק גדל בשנים האחרונות באופן ניכר.

לאה פדידה: אבל אין שם סעיף.

חנן פריצקי: אני אומר שאנחנו מחדדים כל הזמן את הקריטריונים.

חנן פריצקי: זה נכון, אנחנו נותנים תקציבים על-פי קריטריונים מאוד סדורים, מאוד מובנים מהבחינה הזאת, אנחנו גם מאפשרים גמישות כזאת או אחרת.

לאה פדידה: אבל הורדתם את הסעיף של מימון חוגים בכלל, אין.

חנן פריצקי: אז עוד פעם, החלטנו שאנחנו צריכים לתת לנושאים יותר מרכזיים, אבל נבדוק את זה.

לאה פדידה: כבוד השר, זאת תשובה לא טובה בשבילך, אתה חברתי.

חיים כץ: לא קשור, אני לא נותן תשובות טובות או לא טובות, אני נותן מה שיש.

חנן פריצקי: נבדוק.

לאה פדידה: אתה רוצה שילדים לא יהיו בחוגים?

משה גפני: לאה, אני עוזר לך.

לאה פדידה: ילדים עם מצב סוציו-אקונומי נמוך לא ילכו לחוגים?

לאה פדידה: לא יהיו בחוגים?

חיים כץ: לעומת זה הוצאנו, שאחרים לא הוציאו, 290 תקנים נוספו ברשויות.

לאה פדידה: מה זה משנה?

חיים כץ: קיבלת, אל תגידי מה זה משנה.

לאה פדידה: כל ילד או ילדה צריכים חוג.

משה גפני: לאה, אמרת את הדברים, רגע, שנייה, אין לך סבלנות.

לאה פדידה: אני נולדתי בחודש שביעי.

משה גפני: חנן, אני מבקש.

חיים כץ: דבר אליי, אני אחראי עליו, דבר איתי.

משה גפני: אני אומר לך, אדוני השר, העלית את זה חברת הכנסת לאה פדידה, אני מבקש שתבדקו את העניין הזה.

חנן פריצקי: נבדוק את זה.

חיים כץ: תעבירי לי את זה בכתב.

משה גפני: אם הם פה זה נקרא בכתב.

לאה פדידה: תודה.

חיים כץ: לא, היא תכתוב לי כי אני בגילי לא כל כך זוכר.

משה גפני: לא זוכר את הגיל שלך.

לאה פדידה: לא גמיש, לא זוכר, אנחנו בבעיה.

משה גפני: בסדר, אבל יש לך פה את חנן שיבדוק את זה.

חיים כץ: היא תביא את זה, היא תקבל תשובה כתובה, עזוב אותך.

לאה פדידה: תודה רבה.

משה גפני: איתן, בבקשה.

משה גפני: אני רוצה להתקדם בגלל שמתחיל להיות מאוחר.

חיים כץ: למה?

משה גפני: למה מאוחר?

משה גפני: בגלל שיש עוד עבודה.

חיים כץ: עד ארבע יש לנו היום.

משה גפני: עד ארבע אני צריך לנהל משא ומתן בגלל הבחירות שלך.

חיים כץ: אה, טוב, הוא צריך לנהל משא ומתן.

חיים כץ: אתה רוצה להיות בכנסת, בוא נסגור את הישיבה.

משה גפני: לא, עוד לא, לא יפגע משרד העבודה והרווחה.

איתן ברושי: אדוני השר, כל דבר בעיתו.

איתן ברושי: קודם כול זה דיון חשוב, אני מתנצל שהייתי במקום אחר, אבל חלק מהעבודה גם בעוד מקומות.

איתן ברושי: המשרד חשוב, אני רוצה לומר שני דברים.

איתן ברושי: אחד, אני לא יודע אם עסקתם בזה, אני חושב שהיית עושה נכון אם היית מוותר על האחריות על הגיל הרך.

איתן ברושי: אני חושב שהאחריות על הגיל הרך צריכה לעבור לחינוך, זה לא עניין של פוליטיקה, וזאת הייתה טעות להשאיר את זה כל כך הרבה זמן במשרד הכלכלה, ואחר כך הם ישבו בכלכלה ועברו לרווחה.

איתן ברושי: זה משהו שהוא עקום.

איתן ברושי: ואני למדתי ששתיל ששותלים עקום לעולם לא יגדל ישר.

איתן ברושי: ויש תחום ענק למשרד הרווחה, הוא לא צריך את הגיל הרך, זה לא טבעי, צריך להעביר את זה לחינוך.

איתן ברושי: וילדים זה חינוך מלידה ועד בכלל.

איתן ברושי: זה רק יוסיף לך גם ברמה האישית וגם לתפקוד של המשרד.

איתן ברושי: אי-אפשר להיות מומחה להכול, וזה לא הגיוני המצב הזה.

איתן ברושי: אני קורא לך ממש לגלות פה מהלך דרמטי, אתה תהיה יקיר המדינה והחינוך אם תגלה אצילות ותוותר על התחום הזה, הוא לא שייך למשרד שלך, וזה לא מועיל לחינוך.

לאה פדידה: אני לא בעד.

מיקי לוי: הוא יוותר על גרוש?

משה גפני: לא להפריע, כל אחד אומר את דעתו.

איתן ברושי: דבר שני, אני חושב ששרים הם קודם כול מודל של אחריות.

איתן ברושי: הדבר השני שאני רוצה להתייחס אליו במגבלת הזמן זה נושא שטופל במשרדך בזכות המנכ"ל והצוות, אבל אני לא בטוח שהוא הושלם.

איתן ברושי: תראו, יש קושי בממשלה להבין את המרחב הכפרי, את החקלאות, את ההתיישבות, כל המועצות האזוריות, 54 מועצות זה 9%,8%, הלוואי שנגיע ל-10% מהאוכלוסייה.

איתן ברושי: כלומר, מרבית האוכלוסייה לא חיה במרחב הכפרי, היא לא מבינה את הבעיות של המרחב הכפרי, וכשמבינים לא מסכימים עם הפתרונות.

איתן ברושי: אלוף במילואים אורי שגיא שגר בכפר ביאליק תמיד אומר:

איתן ברושי: מיעוט נרדף.

איתן ברושי: חלק מאי-ההבנה נובעת מהמציאות של יישובים קטנים, מבודדים, מפוזרים, שגם שם יש קשישים וותיקים זקנים, וגם צרכים מיוחדים, וגם שם יש אוכלוסייה שזקוקה לכל המערכות שחלקם בתחום האחריות של המשרד שלך.

איתן ברושי: אני אתן דוגמה שטופלה על-ידי המנכ"ל במסירות, אבל לא הושלמה.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שההסעות למרכזי יום לקשיש או בנושאים אחרים יש מחיר לפיזור, יש מחיר לזה שאין תחבורה ציבורית, שמי שעולה עליה, קשיש בתל אביב משלם 50% כרטיס.

איתן ברושי: מי שעולה בעמק בית שאן אין לו אוטובוס לעלות לשלם עליו 50%, כי אין שם כמעט תחבורה כזאת.

איתן ברושי: ומי שצריך לנסוע מקריית שמונה ממעיין ברוך או ממנרה לבית חולים בצפת - - -

משה גפני: אבל זה שר התחבורה, זה לא הוא.

חיים כץ: לא חשוב, תן לו.

איתן ברושי: מרכזי יום לקשיש זה לא שר התחבורה.

איתן ברושי: למה אני אומר את זה?

איתן ברושי: הוא יודע, והמנכ"ל יודע.

איתן ברושי: נתנו סכום נמוך מדיי, והפיצוי היה עקרונית נכון אבל לא עונה, והייתה הבטחה שבתקציב השנתי יהיה ביטוי.

איתן ברושי: הם הוסיפו 760,000 שקל, לפני זה עוד איזושהי תוספת לעשרות מועצות, זה לא רק לאורך הגבול.

איתן ברושי: יש קיפוח שנובע בצורה מבנית מפיזור אוכלוסייה ביישובים קטנים ומבודדים, מפוזרים, והתקציב לא מספיק.

איתן ברושי: נתתי דוגמה של האחריות שלו, יש גם דוגמאות אחרות.

איתן ברושי: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, תשימו לב לעניין הזה, אי-אפשר לדבר על פיזור אוכלוסייה ולסגור מרפאות כי אין רוקח, מה שעכשיו היה.

איתן ברושי: לא שייך אליו, שייך להבנת הממשלה מה זה לחיות בפריפריה.

אביגדור קפלן: אבל, נתן, התקציב הזה לא נוצל במלואו.

חנן פריצקי: יש לנו תקציב ייעודי שנקרא הסעות למועצות אזוריות.

איתן ברושי: למרכזי יום.

חנן פריצקי: גם למרכזי יום.

חנן פריצקי: הייעוד המרכזי של התקציב הזה נועד לתת מעבר למה שאנחנו נותנים בתעריפים הרגילים.

לאה פדידה: לך יש תשובה.

חיים כץ: יהיה לו תשובה להכול.

חנן פריצקי: התקציב הזה לא נוצל במלואו, ואם יהיה צריך להוסיף שם תקציב אני מתחייב להוסיף שם תקציב, אין לנו בעיה עם התקציב הזה.

איתן ברושי: מה שאתה אומר, אין חיה כזאת, אבל אני מבקש שתעביר לי.

חנן פריצקי: אוקיי.

איתן ברושי: הטענה הפוכה, שהם מממנים את תקציבי המועצות האזוריות, את ההסעות – יש פה אי-הבנה.

חיים כץ: לאה, למה את הולכת, אני צריך אותך בעזרה לגיל הרך, ראיתי עם הראש שם מה שעשית, אל תעני לי.

משה גפני: איתן, תודה.

איתן ברושי: תודה.

משה גפני: עמר, בבקשה, אם אפשר בקצרה.

חיים כץ: איתן, אתה תקבל תשובה לגיל הרך עכשיו, חלק ממנה, חלק ממני.

משה גפני: אם אפשר בקצרה, עמר בר-לב, אנחנו מתקרבים לסיכום הדיון.

חיים כץ: תעני לו למה הגיל הרך לא צריך לצאת למשרד החינוך.

חיים כץ: אין תשובה?

חיים כץ: הוא לא מקבל תשובה?

איתן ברושי: אני לא הולך.

חיים כץ: תקבל תשובה עכשיו.

לאה פדידה: מהבחינה של הגיל הרך אני חייבת להגיד משהו.

חיים כץ: מה נעשה בשלוש שנים האחרונות?

לאה פדידה: מאז שזה עבר למשרד העבודה - - -

איתן ברושי: מה זה חשוב?

חיים כץ: מה זה חשוב?

חיים כץ: אתה דואג לגיל הרך?

חיים כץ: מה שנעשה בשלוש שנים האחרונות לא נעשה 20 שנה.

לאה פדידה: קיבלנו הצטיידות - - - ובנייה ופיתוח.

איתן ברושי: אז אולי נעביר לך גם את הביטחון?

חיים כץ: יכול להיות.

איתן ברושי: שמעתי אותו היום שהוא לא יכול.

איתן ברושי: אם אתה יודע לעשות הכול, נעביר לך את הכול.

חיים כץ: לא, אני לא יודע הכול, אבל בגיל הרך - - -

לאה פדידה: ההיגיון אומר, זה משפחות עובדות במעונות היום - - -

עמר בר-לב: תגיד, אתה עושה לנו בלגן בתוך הסיעה?

חיים כץ: שהוא ידע את האמת.

עמר בר-לב: הביטחון עכשיו נכנס לתקציב הביטחון שם בוועדה הסגורה.

איתן ברושי: אמרת לי אתמול שיש משבר.

לאה פדידה: בקיצור, הגיל הרך במקום טוב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עמר בר-לב.

חיים כץ: שמעת?

איתן ברושי: שמענו.

חיים כץ: יש מהפכה.

חיים כץ: אני נותן תשובות.

חיים כץ: באו אליי ההורים, הוועד של הגיל הרך לא רוצים לעבור, לא רוצים חינוך, לא רוצים כלום.

משה גפני: רוצים במשרד העבודה והרווחה?

חיים כץ: כן, כי נעשה משהו, כי פתאום נוגעים בהם ועושים ומלטפים, והקימו את המועצה.

איתן ברושי: בסדר.

איתן ברושי: עוד לא התכנסה פעם אחת.

חיים כץ: נכון, אבל נעשה משהו.

איתן ברושי: בסדר.

חיים כץ: נפתחו 15,000 מקומות חדשים.

לאה פדידה: החלק הפדגוגי נשאר בחינוך.

חיים כץ: נכון, אבל הבנייה פתאום נעשתה.

איתן ברושי: אני לא מתווכח עם היכולת שלך.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עמר בר-לב, בבקשה.

משה גפני: לא להפריע עכשיו.

עמר בר-לב: אדוני השר, שתי שאלות קצרות.

עמר בר-לב: יצאתי כאן אז יכול להיות שהתייחסת ופספסתי, אבל אני - - -

חיים כץ: בשבילך אני אחזור.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: דברים עקרוניים באמת.

עמר בר-לב: אתה יודע, לפי דו"ח העוני ילדים בישראל – 24.6% נמצאים מתחת לקו העוני, ב-OECD – 13.6%; וזקנים ומבוגרים וותיקים פשוט אותו דבר – 65 ומעלה, בישראל – 24.1%, שזה הרביעי בגודלו מלמטה מתוך 35 מדינות ה-OECD.

עמר בר-לב: אני יודע, אני מודע לזה שבתקופות שאתה שר זה הצטמצם.

עמר בר-לב: בפילוסופיה שלך כאן, לפחות בקטעים שהייתי נגעת ונגעו אחרים בכל מיני נושאים ספציפיים, השאלה באמת בגדול, ילדים מתחת לקו העוני, מבוגרים מתחת לקו העוני, כמה מהמאמצים שלך מושקעים בזה?

חיים כץ: תשמע, הייתה ירידה דרמטית בדו"ח העוני, למרות שהיא לא התבטאה כל כך.

חיים כץ: עכשיו פורסם דו"ח העוני 2016, לפני זה 2015, ב-2016 דגמו גם את הבדואים.

עמר בר-לב: ירד.

חיים כץ: יחד עם זה זה ירד.

חיים כץ: ב-2015 לא דגמו את הבדואים.

עמר בר-לב: נכון.

חיים כץ: במהלך של הנכים, בקצבאות הנכים 20,000 אזרחים ותיקים שהם גם נכים יצאו מקו העוני.

חיים כץ: בקו העוני של ה-OECD, אני לא נכנס לעומק העוני.

חיים כץ: יחד עם זה, אנחנו צריכים 660 מיליון.

חיים כץ: אם אנחנו מקבלים 660 מיליון ומשנים את ההצמדה מההצמדה למדד לשכר הממוצע במשק, אנחנו יוצרים מצב בו אנחנו מוציאים את כל אוכלוסיית האזרחים הוותיקים מעל קו העוני forever.

חיים כץ: אני מדבר, האוצר ישמע, אבל אם הצלחנו עם הנכים להכניס, ולו גם ב-22 או 21, את ההצמדה לשכר הממוצע במשק ואנחנו משיתים אותה על האזרחים הוותיקים, הלכת למהלך דרמטי שאתה מצמצם את העוני ב-10%.

חיים כץ: כי אם יש 1.8 ו-180 אזרחים ותיקים, אתה מצמצם ב-10%.

חיים כץ: ומה שיותר חשוב, אתה יוצר מצב שלעולם לא יהיה אזרח ותיק מתחת לקו העוני, וזה בכסף קטן.

עמר בר-לב: אז השאלה איך אתה עושה את זה.

חיים כץ: מה אמרתי?

חיים כץ: ביטוח לאומי, הקרב על הביטוח הלאומי.

חיים כץ: אם אני מנהל את הביטוח הלאומי במסגרת תפקידי כשר, ולא האוצר מנהל את הביטוח הלאומי.

עמר בר-לב: אתה אומר שזאת הדרך.

חיים כץ: זאת הדרך.

עמר בר-לב: ולגבי ילדים?

חיים כץ: לא נכנסתי לזה לעומק, אז אני לא רוצה לתת לך סתם תשובה.

משה גפני: אדוני השר, אני רוצה להתייחס גם כן לפני שאתה תשלים את הדברים.

עמר בר-לב: אבל ברור שזה נושא מרכזי.

חיים כץ: כן, ברור לי.

חיים כץ: אבל תדע, אתה מתחיל באחד, אחד, אחד, אחד, כי אתה לא עושה הכול ביחד.

חיים כץ: זה הכי פתיר, ואתה רואה את זה בעיניים ואומר: וואלה, פתרתי, הורדתי.

חיים כץ: כשדו"ח העוני כל שנה יורד 0.2%, 0.3%, פתאום אתה אומר שזה דרמטי.

חיים כץ: 10% זה דרמטי, בכסף קטן.

חיים כץ: אז זה מהלך שצריך ללכת עליו.

עמר בר-לב: מה ההערכה?

משה גפני: הוא אמר.

חיים כץ: 662 מיליון והצמדה לשכר הממוצע במשק.

משה גפני: מיקי, בבקשה.

מיקי לוי: שתי מילים.

מיקי לוי: ברכות על העשייה.

חיים כץ: תודה.

משה גפני: מאה אחוז, כל הכבוד, יישר כוח.

משה גפני: אדוני השר, אני רוצה לומר שתחת הפיקוח שלך נמצאים המשפחתונים.

משה גפני: במשפחתונים נמצאות מטפלות במצב שהוא בלתי מתקבל על הדעת ובלתי נסבל.

משה גפני: מדובר על נשים מוחלשות מבחינה כלכלית, מדובר על דבר שהיה צריך לטפל בו מאז ומתמיד ולא טיפלנו בו.

משה גפני: עכשיו כשאתה השר אני מבקש ממך, כולנו הגשנו הצעת חוק שעליה חתומים - - -

חיים כץ: זה לא חשוב.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: הרבה מאוד חברי כנסת.

חיים כץ: אתה יכול להחתים את כולם, מה זה משנה.

משה גפני: זה לא תמיד ככה.

חיים כץ: תמיד.

חיים כץ: אם קשה לך אני אעזור לך בחתימות.

משה גפני: לא צריך.

משה גפני: אתה יודע, אני לא מראה לך את החתימות, אני מדבר על הנושא הזה.

משה גפני: אז עשיתי שהמשפחתונים לא יצטרכו לשלם את הביטוח, הן לא עצמאיות באופן מעשי, אתם קובעים להם את התנאים.

חיים כץ: זאת הבעיה, הן לא עצמאיות ולא שכירות.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: ואני אז עשיתי שהם לא יצטרכו לשלם את הביטוח הלאומי, ומשרד העבודה והרווחה מעביר למשרד האוצר, הם נכנסו לפרטים, שהפרטים האלה עזרו להן אבל לא פתרו את הבעיה.

משה גפני: בעצם המכשלה הזאת היא תחת ידכם.

משה גפני: אתם אחראים על המטפלות האלה, אתם קובעים להן את השכר, אתם קובעים להן את הדרך איך הן עובדות, את השעות, אתם קובעים את הכול, ובעצם אין להן תנאי עבודה.

משה גפני: למה אני מעלה את זה עכשיו?

משה גפני: בגלל שאתה מבין חברי הכנסת כמעט הרגיש ביותר לנושא של תנאי עבודה של עובדים.

משה גפני: מדובר על נשים שהן מבחינה כלכלית נשים מוחלשות, הן לא יכולות לעשות דבר וחצי דבר, הן היו פה כמה פעמים בדיונים, ליבי נכמר.

משה גפני: ולא אני היחיד, כולם, אתה בוודאי מכיר את זה.

משה גפני: אני מבקש, בואו תעשו אחת מהשתיים, או שאתם תמצאו לעניין הזה פתרון או שתתמכו בחוק הזה שאני אוכל להעביר אותו.

חיים כץ: מה אומר החוק הזה?

משה גפני: החוק אומר שיש להן תנאים.

חיים כץ: מה זה יש להן תנאים?

חיים כץ: מי נותן להן את התנאים?

משה גפני: אתה.

חיים כץ: איך אני?

משה גפני: "נהלי העבודה מפוקחים" – אני קורא לך.

חיים כץ: מי נותן להן את התנאים?

חיים כץ: אתה רוצה לפתור את הבעיה?

חיים כץ: ואללה, תשב איתי פגישה שעה, חצי שעה, נשב, נראה את הבעיות, נראה איך אנחנו פותרים אותן, לא בשיחה כזאת, כי מי ישלם להן?

חיים כץ: הורי התלמידים?

משה גפני: אתה.

חיים כץ: מי זה אני?

חיים כץ: מאיפה יש לי כסף?

חיים כץ: אני אקח מהחרדים?

משה גפני: מהאוצר.

חיים כץ: אם אני אקח מהחרדים, בסדר.

משה גפני: אין בעיה.

חיים כץ: אתה יודע למה, כי הרוב חרדים פה.

משה גפני: מה פתאום.

חיים כץ: חרדים וערבים.

משה גפני: מה אתה מדבר.

חיים כץ: כי הם לא בונים.

משה גפני: מה אתה מדבר, ישבו פה ויצ"ו ונעמ"ת וכולם.

חיים כץ: תקשיב, אתה יודע למה הרוב זה חרדים וערבים?

משה גפני: לא נכון.

חיים כץ: אתה רוצה להקשיב?

משה גפני: טוב.

חיים כץ: אין להם שטחים לבנות מעונות.

חיים כץ: הגופים האחרים בונים מעונות, כל מעון זה 75 ילדים.

חיים כץ: אין בבני ברק שטחים אז הם עושים משפחתונים, כל משפחתון זה חמישה ילדים, ויש אלפי ילדים.

חיים כץ: אני מוכן לשבת.

משה גפני: מה זה רלוונטי?

משה גפני: היו פה ויצ"ו, היו נעמ"ת, היו פה כל ארגוני הנשים.

חיים כץ: עזוב שהיו.

משה גפני: הם מתלוננים על זה, אתה רוצה שאני אראה לך מה הם אמרו?

משה גפני: מי היועץ המשפטי שלך פה?

חיים כץ: אין לי יועץ משפטי פה.

איתן ברושי: יותר טוב ככה.

חיים כץ: מה אני צריך יועץ משפטי?

משה גפני: מהמשרד, מי?

חנן פריצקי: רינת וייגלר.

חיים כץ: היא לא פה.

חיים כץ: אתה רוצה לשבת איתי?

משה גפני: כן, רוצה.

חיים כץ: אז שב איתי, לא עם היועצים המשפטיים.

משה גפני: אז אני נותן לך את זה ויושב איתך.

איתן ברושי: חיים, גם רמת השכר.

חיים כץ: מה אתה נותן לי?

חיים כץ: את החתימות?

משה גפני: לא את החתימות, את החוק.

משה גפני: החוק פותר את הבעיה, כולם אמרו שהוא פותר את הבעיה.

איתן ברושי: חיים, רמת השכר בגיל הרך נמוכה, ורק חסר שם כוח אדם איכותי גם מעבר למה שיש.

איתן ברושי: אין להם סייעות כמו שצריך, הם לוקחים - - -

משה גפני: תגיד לי, אתה מנהל לי את הדיון?

משה גפני: הוא זרק איזה משהו ואתה - - -

איתן ברושי: הוא זורק הכול לחרדים.

משה גפני: מדובר על עיקרון של מדינת ישראל.

חיים כץ: ברושי, תלמד, ברגע ששכר המינימום היה 5,000 שקל אנחנו נתנו למטפלות 5,400, כשהאוצר מימן את זה כולל תנאים סוציאליים, ויחד עם זה לא ראינו תנועה גדולה של מטפלות, כי התקנים קשים.

חיים כץ: מאפס עד תשעה חודשים יש על כל שישה ילדים מטפלת אחת, לא יודעת לטפל.

חיים כץ: ואם יש עד גיל 24 חודש שתי מטפלות או - כמה מטפלות, יעל?

יעל אגמון: אני לא יודעת, את זה צריך לשאול את שיינין.

חיים כץ: שיינין הלך לדיון השני.

חיים כץ: יש חוסר של המטפלות, זה מטורף.

איתן ברושי: לך על עבודה מועדפת בחינוך, אתה תומך בזה.

משה גפני: חבר'ה, אני לא פותח את הדיון הזה.

חיים כץ: זה מוגדר מועדפת בחינוך?

איתן ברושי: כן.

חיים כץ: והמטפלות יבואו אחרי צבא?

איתן ברושי: כן.

חיים כץ: לא.

איתן ברושי: למה לא באים - - -

משה גפני: איתן, מספיק, אנחנו כבר לקראת סיום.

חיים כץ: אני אראה בחסות הנוער.

איתן ברושי: גמרנו, גפני.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: אמרת שיש לנו עד ארבע.

משה גפני: לא אמרתי את זה.

חיים כץ: בוא הנה, אמרת לי עד ארבע?

משה גפני: לא.

משה גפני: אם נשב פה עד ארבע הולכים לבחירות.

משה גפני: אדוני השר, התשובה של חרדים וערבים היא איננה תשובה.

משה גפני: מדובר על נושא עקרוני, צריך לטפל בו, עד היום השרים לא טיפלו בו והשאירו את זה לאוצר.

חיים כץ: למה לא טיפלו?

משה גפני: בגלל שהאוצר צריך להיות מעורב בזה.

חיים כץ: כי זה מסובך?

משה גפני: זה לא כל כך מסובך, זה בר פתרון.

משה גפני: זה פתיר, היום ב-24 שעות האחרונות מסתובבת מילה שאומרת זה פתיר.

משה גפני: איילת שקד אומרת זה פתיר, ורועי פולקמן אומר זה פתיר – הוא לא בא, רועי פולקמן.

חיים כץ: זה פתיר?

חיים כץ: אז למה הם לא פתרו?

משה גפני: או, בדיוק.

חיים כץ: למה לא פתרו את זה?

משה גפני: בגלל שאף אחד לא התאמץ.

חיים כץ: אה, הם לא התאמצו?

חיים כץ: אם זה פתיר לא צריך להתאמץ.

חיים כץ: זאת אומרת שהם יודעים את הפתרון.

משה גפני: זה פתיר ולא התאמצו.

משה גפני: זאת בושה.

איתן ברושי: אם זה לא השטחים הבית היהודי לא מתאמץ.

איתן ברושי: הם מתאמצים רק על עמונה.

משה גפני: איתן.

חיים כץ: הוא מדבר על רועי פולקמן.

חיים כץ: רועי פולקמן זה כולנו.

איתן ברושי: כי הבית היהודי, איילת שקד בבית היהודי, תן לה לטפל בעמונה, היא פותרת הכול.

חיים כץ: כולנו.

איתן ברושי: אז גם לא חסר כסף.

איתן ברושי: לעמונה לא חסר כסף.

חיים כץ: אתה לא תצליח להכניס פוליטיזציה לרווחה.

איתן ברושי: אויי.

חיים כץ: כי אנחנו נוגעים בכולם, אנחנו לא בודקים פה פוליטיזציה.

איתן ברושי: לא דיברנו על הרווחה עכשיו.

מיקי לוי: נראה לי שהיום הייתי צריך לבוא בשתיים-עשרה לוועדה.

משה גפני: מה בשתיים-עשרה?

משה גפני: היית צריך לבוא מוקדם בגלל שזה התחיל ממוקדם, חבל על הזמן.

חיים כץ: הוא בא, הוא היה.

משה גפני: נכון.

מיקי לוי: הייתי.

משה גפני: רבותיי, אני אומר לכם שמדובר על נושא מהמדרגה הראשונה.

איתן ברושי: אתה צודק.

משה גפני: צריך לטפל בזה.

משה גפני: היום אתה שר העבודה והרווחה, זה תחת הפיקוח שלך.

משה גפני: אם אין פתרון אין פתרון, אבל אם אתה תתאמץ יהיה פתרון, זה דבר אחד.

משה גפני: דבר שני, אני רוצה להגיד לכם, האוצר יושב ורוחץ בניקיון כפיו, יש בעיות שהיו יכולות להיפתר, בעיות שמשרד העבודה והרווחה מטפל בהן, שהן נוגעות לחיים המוסריים האמיתיים של החברה הישראלית.

משה גפני: יש אנשים שהגורל התאכזר אליהם, והמציאות היא שצריך לעזור להם, והרבה פעמים אין כסף.

משה גפני: כשהאוצר לקח את הכסף של משרד העבודה והרווחה, הלאים אותו, אני הייתי אז שותף, הצבעתי נגד.

משה גפני: אני זוכר את הדיון שהיה בגני התערוכה בתל אביב בוועדת הכספים, אני לא הייתי אז היושב-ראש, זה היה לפני הרבה שנים, הוא שם חשב מלווה, הוא לקח את הכסף.

משה גפני: מדובר על הרבה כסף.

חיים כץ: איפה חשב מלווה?

משה גפני: בביטוח הלאומי.

חיים כץ: בביטוח לאומי יש מרגל מלווה.

משה גפני: מרגל מלווה.

מוסי רז: אני אהבתי את הביטוי שאמרת: לא הייתי היושב-ראש, זה היה לפני הרבה שנים.

חיים כץ: לא חשב מלווה, מרגל מלווה.

משה גפני: אני הצבעתי נגד, זה לא מועיל שום דבר.

חיים כץ: איך יכול להיות ביטוח לאומי, גוף של 100 מיליארד שאין סמנכ"ל כספים?

משה גפני: יפה.

חיים כץ: איך זה יכול להיות?

חיים כץ: על מה אתה מדבר?

משה גפני: בגלל שהאוצר - - -

חיים כץ: אתה, בוא תקשיב, אתה ועדת הכספים.

משה גפני: אני אשם.

חיים כץ: ודאי.

משה גפני: אמרתי שלא?

משה גפני: כשאתם עוד לא הייתם בכנסת אני כבר הצבעתי נגד.

חיים כץ: יש מרגל מלווה.

חיים כץ: ואם יו"ר ועדת הכספים של הביטוח הלאומי לא מוצא חן בעיני החשב הוא מונע ממנו כבר שנה לקבל תשלומים בגין ישיבות, לא שהוא צריך את הכסף הזה.

חיים כץ: לא שהוא צריך את ה-5,000 שקל האלו.

משה גפני: גם על זה אני מדבר.

חיים כץ: כי הוא בא ממשרד רואה חשבון פרטי, ובגלל שהוא לא הולך שבי אחרייך, הוא לוקח לו את הכסף ולא נתן לו שנה.

חיים כץ: בושה.

איתן ברושי: זאת תהיה הכותרת של הדיון, מרגל מלווה.

איתן ברושי: מזמן לא הייתה כותרת כזאת.

חיים כץ: בסדר, זה מה יש.

חיים כץ: הוא מדווח לאוצר את כל מה שרוצה הביטוח הלאומי לעזור לאזרחים, בשביל שיוכלו לטרפד.

איתן ברושי: אז תתייעץ עם אמסלם איך קוראים לזה.

חיים כץ: אני לא מבין בזה.

משה גפני: אני רוצה שתקציבו של משרד העבודה והרווחה יגדל.

חיים כץ: אתה מבקש.

משה גפני: שהוא ייתן לשירותים החיוניים לאזרחי ישראל.

משה גפני: האזרחים שילמו לביטוח הלאומי כל הזמן, זה ביטוח שתפקידו לתת גם כספים שמיועדים לציבור אזרחי ישראל, ומשרד האוצר מחליט.

משה גפני: הוא אפילו לא נותן נימוקים, זה בכלל לא רלוונטי.

משה גפני: הסיפור שאמרתי על קמחא דפסחא זאת הדוגמה, הדוגמית הקטנה שהם מחליטים.

חיים כץ: אני רוצה שתבטל לי את הפלט, כי לא יכול להיות שאתה מדבר על קמחא דפסחא.

משה גפני: לא מדבר על קמחא דפסחא.

חיים כץ: אני אמרתי: אל תוסיף לי שקל, אבל תבטל לי את הפלט.

משה גפני: יגיע הפלט, נראה.

חיים כץ: לא יכול להיות שאני מקבל לעניים ואני אומר להם שבשבת תהיה להם חלה, והם מורידים את החלה.

משה גפני: בושה, בושה.

מוסי רז: רק מורידים פרוסה אחת מהחלה.

חיים כץ: את כל החלה.

משה גפני: אני חושב שהדבר הזה צריך להשתנות, ושמחתי כשהתחלת את הדיון, כשדיברת על הנושא של הביטוח הלאומי.

משה גפני: אנחנו כמובן, ועדת הכספים, נעשה כל מאמץ לעזור לך בעניין הזה.

חיים כץ: ויפה שעה אחת קודם.

משה גפני: ויפה שעה אחת קודם, אני מסכים.

משה גפני: היינו אמורים לדון, וזה כבר היה בסדר-היום, שיפוי של המוסד לביטוח לאומי שנמצא בחוק ההסדרים.

משה גפני: בינתיים האוצר ביטל את זה מכיוון שעדיין הם לא יודעים כמה צריך לשפות, היות שלא נגמרו הדיונים בעניין הזה של הכסף של הביטוח הלאומי, ולכן אנחנו לא מקיימים את הדיון.

משה גפני: אין לזה קשר לכל הנושאים האחרים שאנחנו מדברים עליהם.

משה גפני: זה היה בסדר-היום, הדיון הזה היה מתקיים לו משרד האוצר היה מסכים לדיון.

משה גפני: ולסיום, היות שאלון מסר לא פה, ואת נמצאת פה, והוא כתב לי ב-SMS - - -

חיים כץ: והיא לא דלת אמצעים ביכולות.

חיים כץ: קיבלת את המחמאה שלך.

משה גפני: הוא אמר לי: הרכזת שלי יעל אגמון תשב איתכם.

משה גפני: זאת אומרת, אחרי הישיבה, את והמנכ"ל אביגדור קפלן ואני, אז החלטתי שאין ישיבה אחרי הישיבה הזו, העליתי את זה כאן, אני חשבתי שנגמור את זה בשיחה כזאת שקטה.

משה גפני: כנראה שנגמרו הימים שגומרים משהו בשיחה שקטה, אז המצב הוא שאם אתם לא מעבירים את הכסף הזה - - -

חיים כץ: הוא מדבר על ה-14 פלוס הפלט.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: אם אתם לא מעבירים את הכסף הזה בנושא של קמחא דפסחא אחרי שברור שאין - - -

חיים כץ: לא רק קמחא דפסחא, גם הפלט.

ואאל יונס: עוד 20%.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אין לי מה לאיים עליכם, בגלל שאת התקציב בלאו הכי אני לא מעביר בגלל הסיפור של הגיוס, וכשיגיע, אם זה ייפתר אז בלאו הכי אתם תגידו שאי-אפשר.

משה גפני: אני אומר לכם, זה מתחיל עידן חדש.

משה גפני: היו לי כמה דיונים בשבוע האחרון לגבי כמה דברים, רשות שדות התעופה ועוד אחרים, דברים שיש לי עסק איתכם, אם אתם רוצים בדרך הזאת – יוגב, אתה צריך לשמוע איזו התנהלות מתנהלת עם – טוב, לא חשוב.

חיים כץ: או, ברוך הבא.

חיים כץ: הנה, ביטוח לאומי הגיע.

משה גפני: חכה מה שנעשה בביטוח הלאומי, גם השר וגם אני.

משה גפני: יעל אגמון, 14 מיליון שקל האלה פלוס המקדם שיועברו למשרד העבודה והרווחה, אחרת המצב יהיה שכל עוד שאני חבר בקואליציה יוצא שאנחנו פוגעים באנשים הכי חלשים, הכי מסכנים.

משה גפני: אני מבקש לבדוק את החוק הזה, אדוני השר, תסכם, אנחנו מסיימים.

חיים כץ: קודם כול, שמחתי לבוא לפה, אני מקווה שהתקציב אכן יעבור.

חיים כץ: כמו שאמרתי, אני לא מבקש מחברי הכנסת – יעל, אני מדבר אלייך – ישפרו לי את התקציב שסיכמתי עליו ולו גם בשקל אחד, כי מה שסיכמתי סיכמתי.

חיים כץ: אבל אחרי שסיכמתי כפו עליי הר כגיגית, ואמרו לי: נוריד לך ככה ונוריד לך ככה, אז ועדת הכספים, נראה את היכולות שלך להחזיר לי את מה שלקחו לאוכלוסיות המוחלשות.

מיקי לוי: זה ל-2019?

משה גפני: כן, הכול ל-2019.

חנן פריצקי: כן.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: מה זה משנה, לקחו, תשמע, גם ככה התקציב שלי בחסר.

חיים כץ: כשאני יושב ומחליט למה שאני נותן את התקציב, אני אומר לך, אני נקרע.

חיים כץ: כשאני יושב ואומר: יש לי ככה וככה, למה אני מייעד אותו?

חיים כץ: "נושמים לרווחה"?

חיים כץ: מופ"ת?

חיים כץ: ילדים בסיכון?

חיים כץ: אוטיזם?

חיים כץ: עזרה בהכשרה לעבודה?

חיים כץ: תשמע, אני מסתכל, והוא גדל בערך ב-60% בשלוש שנים האחרונות, כי הוא היה חסר.

חיים כץ: העובדים שלי התחילו בדרגה 14, אין כזאת דרגה במשק.

חיים כץ: עכשיו העליתי את המתחילים ל-17, כי גם לעובדים היה חשוב, כי אני מבקש מהם תוצרת.

חיים כץ: אני נותן להם, אני רוצה גם שייתנו לי תפוקות.

חיים כץ: גם הם היום היו בשכר מתחת למינימום, וגם היום, אבל הם רואים התייחסות.

חיים כץ: וברגע שהם רואים התייחסות הם מחזירים, אני אומר לך שהם מחזירים.

חיים כץ: התפוקה בלי שקל תוספת, למה בלי שקל תוספת?

חיים כץ: כי הייתה להם השלמה לשכר מינימום, לאוצר זה לא עלה כסף, אבל העובדים רואים התייחסות והם מחזירים תפוקה.

חיים כץ: אז עשינו תקציב, הלכנו צעד גדול קדימה.

חיים כץ: אי-אפשר לבלוע הכול בבת אחת, אי-אפשר, כי תהליכים כאלה, כשאתה בא ומשנה סדרי בראשית – ואני חושב ששינינו סדרי בראשית במשרד הזה, עשינו שינויים דרמטיים – כשבממשלה רגילים לקבל על זה בונוסים, כי הם קוראים לזה רפורמות.

חיים כץ: אני באתי אל העובדים ואמרתי להם: נתתי לכם דרגות, אלה צורכי העבודה, אין לא רפורמות, לא סיפורים, זה מה שצריך, ועשינו.

משה גפני: דיברת על זה.

משה גפני: מאה אחוז.

חיים כץ: יחד עם זה, כשבנינו את התקציב וקיבלנו אותו בחסר, אני חושב שכל הפלטים היו מיותרים, ולא בכדי האוצר הבין שזה מיותר ואמר: 50% נספוג.

חיים כץ: אז אתה כיו"ר ועדת הכספים, אחת הוועדות החשובות בכנסת, ה-.

עמר בר-לב: הכי, מזה זה ה-?

קריאה: חותם על הצ'קים.

חיים כץ: אני מבקש ממך, וואלה, אל תחתום על התקציב, לא רק בגלל הגיוס, גם בגלל הפגיעה באוכלוסיות המוחלשות, ותחזיר לי את הפלט.

חיים כץ: זה מה שאני רוצה ממך, וקמחא דפסחא.

משה גפני: גברותיי ורבותיי, אני מודה לשר העבודה והרווחה חיים כץ, שכמו תמיד מעניין איתו, ושהוא עושה דברים חשובים מאוד, במיוחד בשכבות החלשות שבהן עוסק המשרד בנושאים רבים מאוד.

משה גפני: התקציב מאוד גדל, הדרך שבה הצוות של המשרד עובד, עבודה יוצאת מן הכלל שאני יכול להעיד באופן אישי, כשיש פניות ובעיות המשרד מטפל באופן מסודר.

משה גפני: אני כמובן, יחד עם כל חברי הוועדה מכל המפלגות, נשתדל לעזור לך בכל הדרכים האלה.

משה גפני: כשיגיע הדיון של שיפוי המוסד לביטוח לאומי אני כמובן אודיע לך, וברצונך אם תשתתף בדיון הזה.

חיים כץ: איזו שאלה.

משה גפני: בסדר, אני אודיע לך.

חיים כץ: אני אהיה בכל דיון, בכל פגישה בנושא.

משה גפני: אני פונה לאוצר פעם נוספת, ברגע שתביאו את הדיון הזה, נקיים דיון על הביטוח הלאומי, על כל מה שעלה.

חיים כץ: למה הם צריכים להביא ואנחנו לא ניזום?

משה גפני: בגלל שיש חוק בחוק ההסדרים, - - - זמן.

מיקי לוי: הוא רוצה להכניס את זה לתוך החוק כסעיף.

משה גפני: יש חוק, אבל זה כבר היה על סדר-היום.

חיים כץ: תקשיב, תעשה את זה איזה ערב, תבוא משמונה בערב, משבע בערב עד אחת-עשרה, אחת-עשרה וחצי, לא צריך כל הלילה.

חיים כץ: בוא, נבלה פה על זה, זה שווה, זה חשוב.

משה גפני: יכול להיות.

משה גפני: אדוני השר, הסעיף הזה הוא סעיף בחוק ההסדרים, ולכן אני כל הזמן מזכיר אותו.

מיקי לוי: זה יותר טוב, זה יותר עוצמתי.

משה גפני: אני לא דוחה את הדברים שאמרת.

חיים כץ: כן, נשב.

משה גפני: יכול מאוד להיות שנעשה דיון מיוחד על הנושא הזה.

משה גפני: בכל מקרה, אני מודה לכם על ההשתתפות.

משה גפני: אני מודה לך, אדוני השר.

חיים כץ: תודה רבה.

משה גפני: אני מודה לכם.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.