ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 1015, 2018-04-23 11:35

משה גפני: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הכספים.

משה גפני: הנושא: אישור מסגרת ערבות מדינה לקרן הלוואות לעסקים קטנים ובינוניים.

משה גפני: בבקשה, מי מציג את אישור מסגרת ערבות מדינה?

עמית מרזאי: אני רכז ערבויות מדינה, באגף החשב הכללי.

עמית מרזאי: אנחנו פנינו לוועדה, ואנחנו פה היום מכוח סעיף 2 לחוק ערבות מטעם המדינה במטרה לבקש את אישור הוועדה להגדלת הפעילות בקרן לעסקים קטנים ובינוניים בערבות המדינה.

עמית מרזאי: יש לנו בקשה להגדלת הפעילות ל-560 מיליון שקלים נוספים.

עמית מרזאי: הקרן, אני מניח, היא הקרן שאתם מכירים כי אנחנו נפגשים לפחות אחת לשנתיים.

משה גפני: כמה יש לכם בקרן בסך הכול הכללי כי יש לכם ערבות, הרי יש מגבלה של ערבות.

עמית מרזאי: אני אציג.

עמית מרזאי: הקרן עובדת למעלה מעשור, האמת, אולי אפילו משני עשורים במתכונות שונות.

עמית מרזאי: המתכונת האחרונה משנת 2016, מרץ 2016.

עמית מרזאי: הקרן האחרונה שעבדה בין 2012 ל-2016, העמידה כ-9 מיליארד שקלים אשראי לעסקים קטנים.

עודד פורר: לא קרן מעמידה אשראי, נכון?

עודד פורר: הבנק מעמיד אשראי.

משה גפני: הקרן נותנת ערבות.

משה גפני: אתה לא צריך כל כך הרבה להסביר, בגלל שאתם באים עם כל כך הרבה ערבות, אנחנו כבר מכירים את זה בעל פה.

עמית מרזאי: המנגנון הוא כזה שבו הבנקים באמת מעמידים את האשראי מכספי הבנק.

עמית מרזאי: אנחנו ערבים לבנקים על הפסדי האשראי כאחוז מהתיק, כאחוז מהלוואה בודדת.

עמית מרזאי: פרסמנו ב-1 למרץ 2016 - - - ארבע שותפויות.

עמית מרזאי: זו הפעם הראשונה שבעצם אנחנו משלבים כוחות, והבאנו גם את הגופים המוסדיים וגם את הבנקים יחד לשולחן הזה של ועדת האשראי לאישור ההלוואות.

עמית מרזאי: אחת המטרות הייתה באמת להגדיל את התחרות באותו שוק.

משה גפני: מה זה ועדת אשראי?

עמית מרזאי: ועדת אשראי בבנקים.

עמית מרזאי: אחת המטרות הייתה באמת להגדיל את התחרות סביב האשראי לעסקים קטנים ובינוניים.

עמית מרזאי: אנחנו יודעים שהם מנוע צמיחה מרכזי במשק.

עודד פורר: כשאני מגיש בקשה, אני בעצם מגיש אותה לקרן, לא לבנק, והקרן בוחנת אותה.

עמית מרזאי: מוגשת בקשה דרך שני גופים מתאמים שמבצעים חיתום ראשוני על ההלוואות, לאחר מכן, הם מעבירים את הבקשות לארבעת הבנקים, או לארבע השותפויות שזכו במכרז.

משה גפני: צודק חבר הכנסת פורר שמגישים את הבקשה אליכם.

עודד פורר: אליכם כשהם בודקים.

עודד פורר: יכול להיות שאני לא עובר בכלל את המשוכה הזו.

עודד פורר: ברגע שעברתי את המשוכה הזו, הבנק יכול לתת לי אשראי בערבות המדינה.

עמית מרזאי: בהינתן שעברת את המשוכה השנייה גם של הבנק.

עמית מרזאי: הבנק מעביר את הבקשה חיתום אשראי נוסף, כך הבנק עובד.

עמית מרזאי: הכסף, כסף בנקאי, זה לא הכסף שלנו, אנחנו רק ערבים לבנק.

עודד פורר: הרי מה ההיגיון.

עודד פורר: אני אומר לך במקרה, יש קרן לא בהיקפים האלה, למשרד הקליטה, אני לא יודע אם אתם יודעים יש קרן לעסקים קטנים של עולים שנותנת - - -

עמית מרזאי: קליטת עלייה.

עודד פורר: ללא ערבים, ללא ביטחונות, מהסיבה הפשוטה שהיא אומרת – הרי אין שום סיכוי שבתנאים הקיימים של העולה שאין לו ערבים, אין לו ביטחונות, אף אחד לא מכיר אותו, הגיע הרי לפני חצי שנה לארץ – מי תמך בו?

עודד פורר: ולכן, באה הקרן ואומרת, אנחנו נותנים את הערבות הזו כדי להתגבר על תנאים שבבנק לא היו נותנים לו את האשראי.

עודד פורר: אם הוא היה מגיע לבנק והיו דוחפים אותו עוד פעם לפי הפרמטרים של הבנק, ברור שהוא לא יקבל אשראי, יקבל את האשראי בגלל הערבות.

עמית מרזאי: זה לא נכון, אני מתנצל.

עמית מרזאי: אני לא חושב שזה מדויק גם לגבי הקרן של משרד הקליטה, אבל זה לא העניין.

עמית מרזאי: זה לא נכון, כי בסופו של יום אנחנו מעמידים אשראי מעבר לאשראי הבנקאי, ואנחנו יודעים לומר את זה גם על סמך הכסף שאנחנו משלמים, הדיפולטים.

עמית מרזאי: אשראי בהגדרה הוא כסף שאתה צופה שיחזור.

עודד פורר: כשאתה עושה בדיקה, אתה בודק שיש התכנות שהכסף הזה יחזור.

עמית מרזאי: אני מסביר.

עמית מרזאי: הסוגיה כאן היא האם הכסף הוא כסף תוספתי על הכסף הבנקאי הרגיל, או הכסף שמעמידה מערכת הפיננסית כן או לא - אנחנו אומרים שכן, כי אנחנו משלמים היום על שיעורי דיפולט – בעצם שיעורי הדיפולט שלנו הרבה יותר גבוהים משיעורי הדיפולט במערכת הבנקאית, וזה אומר שאנחנו פונים לפלח שוק מסוכן בהכרח.

עמית מרזאי: זה אומר שגם בהינתן אותה מסננת ראשונה ושנייה, עדיין נכנסים עסקים שלא נכנסים לקרן אילולא המנגנון של ערבות המדינה ובטוחה נוספת שהעסקים מתקשים להעמיד בעצמם.

עודד פורר: יכול להיות שהבנקים קבעו לעצמם תחומים מסוימים שבהם הם לא יעניקו אשראי?

עמית מרזאי: לא.

עמית מרזאי: אין הדרה סקטוריאלית בקרן.

עמית מרזאי: יש ארבע שותפויות, כל אחד מהם בהתאם למתודולוגיה הבנקאית שלו, או נקרא לזה בהתאם לעקרונות העבודה שאותו בנק מעמיד את האשראי.

עמית מרזאי: אנחנו יודעים להגיד שכולם נכנסים, כולל אגב, ענף המסעדנות שדיברנו עליו קודם.

עודד פורר: אני רוצה בהקשר הזה להגיד, חבר הכנסת גפני, וזה מאוד חשוב לשמוע.

עודד פורר: אליי הגיעו פניות, ולא פניות מעטות.

עודד פורר: לבעלי העסקים שעוברים את החיתום הראשוני, מגישים אליהם, ומגיעים אחר כך לבנק, הבנק אומר סליחה, עם הענף הזה אני לא מתעסק.

עודד פורר: עכשיו ממה נפשך?

עודד פורר: הרי כל המטרה שאנחנו באים נותנים את ערבות המדינה היא בשביל הבנק, הסיכון לא עליך, הסיכון הוא על המדינה כי אנחנו רוצים להצמיח את העסקים הקטנים והבינוניים האלה.

עודד פורר: בדקנו אותם, עשינו איזשהו חיתום, אנחנו גם לוקחים את הערבות.

עודד פורר: המדינה לוקחת את הערבות, שאם חס וחלילה קורה משהו - - -

משה גפני: מה פירוש הם לא עוסקים בענף הזה?

עודד פורר: זה מה שהם אומרים.

משה גפני: הרי יש ערבות מדינה.

עודד פורר: זו בדיוק השאלה.

עמית מרזאי: כמו שאמרתי קודם, אין הדרה סקטוריאלית בקרן.

עמית מרזאי: מעבר לזה, במקומות שבהם בנק מסוים בוחר לא להעמיד את האשראי, מסיבותיו הוא, אני לא יודע אם מסיבה סקטוריאלית או אחרת, יכול העסק בהתאם לתנאי ההסכם לפנות לבנק אחר ולהעביר את בקשתו לקבל אשראי מבנק אחר.

עמית מרזאי: מה שיפה בקרן, בגלל הבטוחה של ערבות המדינה, היא הגמישות המימונית שהיא מאפשרת לעסק הקטן.

עמית מרזאי: אין קבילה לבנק ספציפי במסגרת - - - השוטף שהוא מעמיד לבנק מסוים.

משה גפני: מה קורה אם אף בנק לא נותן?

עמית מרזאי: אם אף בנק לא נותן, העסק לא יקבל אשראי.

עמית מרזאי: יש עסקים שנדחים.

יעקב גבאי: אני בעלים של חברה שנקראת "דיסקרט", חברה לאופנה הקיימת 32 שנה.

יעקב גבאי: יש לנו 60 חנויות ברחבי הארץ.

יעקב גבאי: לאחרונה, הקמנו מפעל בעזה – זה היה ב"ידיעות אחרונות" בשבת, מי שראה.

יעקב גבאי: הקמנו מפעל בעזה, התחלנו לעבוד מול עזה, ולצורך כך, התבקשנו להגדיל את כמות המועסקים.

יעקב גבאי: הגשתי תכנית עסקית להגדלה, לקניית ציוד, רכישת ציוד שחלק גדול ממנו אני מביא מכספי הפרטי.

יעקב גבאי: הגשנו לקרן, עברנו את כל התהליך, ארוך, שילמנו כסף.

יעקב גבאי: חברת ויזה בדקה, מצאה אותנו ראויים, קיבלנו המלצה חיובית ביותר.

יעקב גבאי: גם המגעים הראשונים מבנק לאומי מצאו שהחברה ראויה.

יעקב גבאי: חברה רווחית לאורך כל השנים, ואז, אפילו לא קיבלתי נימוק לתשובה שלילית מבנק לאומי בוועדת אשראי.

משה גפני: הלכת לבנק אחר?

יעקב גבאי: ניסיתי קודם כל דרך בנק לאומי, דחו את הבקשה.

משה גפני: מה היה הנימוק?

יעקב גבאי: דרך התאחדות התעשיינים.

יעקב גבאי: הם לא נתנו נימוק, הם לא מנמקים, זה חלק מהקריטריונים שלהם.

משה גפני: הלכת לבנק אחר, יש בנקים אחרים.

יעקב גבאי: לפני זה, פניתי לדוד ברודט, דרך התאחדות התעשיינים.

יעקב גבאי: מאז שמעתי – לענף האופנה אנחנו לא נותנים אשראי.

יעקב גבאי: ענף בסיכון לא נותנים.

יעקב גבאי: פנינו לבנק הפועלים, קיבלנו את אותה תשובה רק על הסף, מראש, אמרו אופנה לא, תודה, לא מעוניינים לתת לאופנה.

יעקב גבאי: אני לא מבין את הרעיון.

יעקב גבאי: אנחנו זקוקים לציוד הזה כדי להגדיל יצור בארץ.

יעקב גבאי: אני מביא מכספי, אני מביא חלק גדול.

יעקב גבאי: זו מכונה שעולה מיליון יורו, חצי מיליון יורו אני מביא מכספי.

יעקב גבאי: בקריטריון של הקרן, הם לא נותנים את כל הכסף, הרי חלק אנחנו צריכים גם שם להפקיד.

יעקב גבאי: אף אחד לא דיבר אתנו, לא נימקו, לא הסבירו, לא בנק לאומי ולא בנק הפועלים.

יעקב גבאי: קיבלתי תשובה ברורה, אל תיגש בכלל, אופנה לא נותנים אשראי.

משה גפני: מה אתה מציע לעשות?

עמית מרזאי: אני כמובן שומע את העניין פעם ראשונה.

עמית מרזאי: מעבר לזה, בנק פועלים לא נמצא בקרן.

עמית מרזאי: פנית לבנק הפועלים זה סיפור אחר.

עמית מרזאי: בנק פועלים לא זכה במכרז, מעבר לזה, נשמע שלא ניצלת את האפשרות הנוספת שלך לעבור לבנק אחר בשביל למצות את האפשרות לקבלת אשראי בו פעם אחת.

יעקב גבאי: הבנקים הזוכים, נאמר לי על ידי כולם, כאילו הם מתואמים ביניהם.

יעקב גבאי: הם יודעים משהו שאני אולי לא יודע - לאופנה לא נותנים אשראי.

משה גפני: אמרו את זה גם הבנקים האחרים, נשאר ארבעה בנקים.

יעקב גבאי: גם בנק מרכנתיל אמר את זה.

יעקב גבאי: גם אוצר החייל אמר את זה.

משה גפני: פנית אליהם?

יעקב גבאי: פניתי.

יעקב גבאי: הקרן לא מאפשרת לפנות ליותר מדיי בנקים – בנק אחד ולאחר מכן לעוד בנק, אז חסמו אותנו בעצם.

יעקב גבאי: מה שקרה כרגע, נתקעתי עם זה שנתתי דיפוזיט על המכונה – נשארתי באוויר.

משה גפני: אנחנו נצטרך להחליט.

עמית מרזאי: אני רק חייב לומר, פניות כאלה, הן פניות שהן אמירות שהן לגיטימיות וראוי לבדוק את הדברים שעסקים טוענים.

עמית מרזאי: אם תרצה לפנות אלינו אתה מוזמן.

משה גפני: אני מבקש שהוא יעביר אליך את הפנייה שלו, אני מבקש שתבדוק את זה.

משה גפני: אם המצב הוא כזה שבו אנחנו לא יכולים לעזור למקומות שבהם הבנקים מחליטים שזה מקום בסיכון, ולכן, בעצם כל הנושא של האשראי הופך להיות מיותר, מכיוון שלמי אתה רוצה לעזור?

משה גפני: אתה רוצה לעזור לכאלה שהבנקים אומרים אנחנו מעוניינים לתת לו הלוואה ושאנחנו יודעים שהכול בסדר.

רחל עזריה: מה נותנים לחתול לשמור על השמנת – ככה זה כאילו?

משה גפני: הרי המדינה נותנת אשראי.

משה גפני: ואז המציאות - - -

רחל עזריה: השומר בשער הוא - - -

משה גפני: הסיפור הזה יותר חמור.

משה גפני: מכיוון שבא הבנק שזכה במכרז והוא אומר, אני לא נותן לו הלוואה, מכיוון שהוא יש לו אופנה, ואופנה זה דבר בסיכון.

משה גפני: עכשיו נניח שזה דבר בסיכון – אז מה?

משה גפני: הרי בשביל זה יש את קרן האשראי.

משה גפני: המדינה אומרת לבנק, אם הוא לא יוכל לשלם לך בגלל שהוא ייפול או לא חשוב מה, אנחנו משלמים את זה.

רחל עזריה: - - - שיהיו מקומות עבודה.

משה גפני: זאת הבקשה.

משה גפני: אני מבקש ככה, אני מבקש שהוא יעביר אליך את הפנייה.

משה גפני: אני מבקש ממך שתבדוק את זה, ואני מבקש שתיתן לנו תשובה, בגלל שאם התברר שדווקא אלה שזקוקים לאשראי, אינם יכולים לקבל את זה מפני שהבנקים אומרים שיש סיכון, השאלה אם כדאי לעשות את זה.

רחל עזריה: אז מה הועילו חכמים בתקנתם.

עודד פורר: אני מבקש יותר מזה, אדוני.

עודד פורר: לקבל פילוח לא ספציפי, פרסונלי, אלא לפי ענפים על עסקים שקיבלו אשראי, כמה הגישו מכל תחום – מי שכבר קיבל, מה שנקרא עבר וקיבל, הכול בסדר.

עודד פורר: כמה עברו את המשוכה של החיתום שלכם, לא עברו את המשוכה של הבנקים ובפילוח לפי עסקים.

עודד פורר: זאת אומרת, אם אני אראה שמתוך 100 עסקים שלא עברו, 30% הם מסעדות, 30% הם אופנה והשאר זה כל מיני, אז ברור לחלוטין שיש פה אמירה.

משה גפני: תוכל להביא את זה?

עמית מרזאי: כמובן בשמחה.

עמית מרזאי: חברים, אני חייב לציין שני דברים.

משה גפני: מה אתה שמח כל כך על מה שהוא ביקש?

עמית מרזאי: כי זה לא מטריד אותי.

עמית מרזאי: המידע הוא מידע פומבי, נשמח להעביר אותו.

עמית מרזאי: שני דברים.

עמית מרזאי: יש פה מקרה שראוי שנתייחס אליו.

עמית מרזאי: אני חושב שלא צריך לעשות כאלה דברים בצורה גסה, וצריך להסתכל רגע על הקרן.

עמית מרזאי: יש פה קרן שמעמידה אשראי - - -

משה גפני: שנייה.

משה גפני: חבל להאריך בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו מאוד מעריכים את הקרן.

משה גפני: אנחנו תמיד כאשר באתם עם בקשות אישרנו אותן אם זה עמד בתנאים שבהם החוק מאפשר לתת את האשראי.

משה גפני: עולה פה נושא שהעלה אותו חבר הכנסת פורר, וזה מטיל איזה אור שאנחנו מקווים שהוא לא נכון, אבל אם הוא נכון, צריך לטפל בו.

משה גפני: לכן אנחנו מבקשים ממך שתבדוק את הבקשה הזאת לראות מה עניינה, ולהגיד לנו בנתונים כמה מבין אלה שעברו את החיתום אצלכם לא קיבלו בסופו של דבר את ההלוואה בבנק, ומה החלוקה לפי ענפים.

משה גפני: אז פתאום יכול להתברר לנו, יכול, אולי לא, האופנה לא מקבלים הלוואות בבנק, נצטרך להתמודד עם זה.

משה גפני: אני חושב שזה גם חשוב לכם שלא תעשו מצוות אנשים מלומדה.

משה גפני: זה הקרן, זה אשראי, זו הבקשה, יש את הבנק, ואני, מעבר לזה לא מעניין אותי.

משה גפני: לא צריך את תסמונת הראש הקטן.

משה גפני: צריך להתמודד עם הבעיה.

משה גפני: אנחנו רוצים שהאנשים יהיה להם את הקרן לעסקים קטנים, שיהיה להם את קרן האשראי שהם יוכלו להעסיק עובדים ולעבוד.

עודד פורר: גם לבדוק מול הבנקים את התשובה שהאדון קיבל.

משה גפני: אמרתי שני דברים.

משה גפני: האחד – ספציפית לגבי המקרה הזה, כמובן שצריך לבדוק את זה מול הבנקים.

משה גפני: שנית, את מה שביקשת, את הנושא הכללי לראות האם יש פה איזה כשל שאנחנו לא מודעים לו, או שגם אתם לא מודעים לו שיש איזה ענף או ענפים שהם אפילו שוברים את החיתום אצלכם, הם לא מקבלים את ההלוואה.

עמית מרזאי: אבל בואו נחדד את העניין, ואנחנו כמובן נתייחס לדברים.

עמית מרזאי: אנחנו מכירים את הסוגיות והן חוזרות מדי פעם לשולחננו וזה נכון.

עמית מרזאי: הקרן צריך להסתכל עליה לא מהפרט אל הכלל, אלא מהכלל אל הפרט, ולהבין שזאת קרן הלוואות ולא קרן מענקים.

עמית מרזאי: הערבות היא לא ערבות מאה אחוז, היא ערבות על 70% מההלוואה, כך מגדיר החוק, אגב, לא נותנים ערבות מלאה על הסכום בגלל עניין התמריצים.

עמית מרזאי: דבר שלישי - אשראי צריך להחזיר.

עמית מרזאי: מתוך כל העולם הזה אני מבקש לקחת את הדברים בקונספט הנכון.

משה גפני: כמה סך הכול הכללי יש, בחוק יש מגבלה.

עמית מרזאי: אנחנו מבקשים 560 מיליון שקלים.

משה גפני: את זה אני ראיתי.

משה גפני: אבל כמה יש אשראי בסך הכול הכללי מתקציב המדינה?

עמית מרזאי: אנחנו לא חורגים ממגבלת החוק.

משה גפני: כמה אשראי יש בסך הכול הכללי?

עמית מרזאי: כרגע עם המסגרת שאני מקווה שנגיע אליכם השנה עם התכניות החדשות יהיה למעלה מ-20 מיליארד שקלים.

משה גפני: כמה אפשר מבחינת החוק?

עמית מרזאי: עד 10% ללא תקציב פיתוח.

משה גפני: כמה כסף זה?

עמית מרזאי: באזור ה-30 מיליארד שקלים.

עמית מרזאי: זאת אומרת, אנחנו עדיין נמצאים בתוך המסגרת.

עודד פורר: זאת אומרת, אתם לא הגעתם למימוש מלא של כל הכסף שהוצע לכם ב-2015.

עמית מרזאי: הניהול של הערבויות נעשה בצורה אחראית.

עמית מרזאי: יש לנו מנגנונים שהם לא מתכלים.

עמית מרזאי: כך קרן ערבויות לעסקים קטנים ובינוניים בערבות מדינה, יש לנו פה היקף של כמעט 20 מיליארד שקלים אשראי, שזה בערך כמעט 2 מיליארד שקלים ערבות.

עמית מרזאי: יש לנו מנגנונים שהם מתחדשים ומתארכים בעולמות של סחר חוץ.

עמית מרזאי: יש לנו עולמות מחיר למשתכן שמתווספים כרגע, אז נכון להסתכל בראייה ארוכת טווח עם צפי.

עודד פורר: כנראה שאני לא כזה חכם.

עודד פורר: אני לא יודע, אם נתנו מסגרת לקרן הלוואות לעסקים קטנים לערבות מדינה בשנה ל-600 מיליון שקל, ומנצלים רק 440, זה מה שמופיע פה.

עודד פורר: זאת אומרת ש-160 מיליון לא נוצלו.

רחל עזריה: זה לא הגיוני.

עמית מרזאי: אנחנו מבקשים את ה-160 מיליון לנצל כבר כעת, כי יש בנק אחד שיוצא מהמשחק כבר חודש, לצערי, אנחנו מבקשים לאשר.

עודד פורר: אני מאוד מכבד אותך.

עודד פורר: בוא לא נעשה סיבוב.

עודד פורר: בוא נסתכל למציאות – אני לא בא לתקוף אותך.

עודד פורר: ברמה האישית אני לא חושב שיש לך איזשהו רצון לא לתת את הערבות, אבל אנחנו רוצים לדעת את המצב האמתי.

עודד פורר: אם 160 מיליון שקל, לפחות בנתונים שאתם שמתם לגבי 2015, 2016, אני לא רואה פה את הנתון.

עודד פורר: 160 מיליון שקל לא נוצלו.

עודד פורר: נוצלו או לא נוצלו, אם זה נוצל למשהו אחר אז זה לא נוצל.

עודד פורר: כשהכנסת הצביעה על 600 מיליון שקל ערבות לעסקים קטנים ובינוניים, היא רוצה לדעת האם נוצלו 600 מיליון שקל ערבות לעסקים קטנים ובינוניים מתוך הסכום הזה.

משה גפני: למה זה לא נוצל?

עמית מרזאי: קצב הניצול הוא בהתאם להיקף הבקשות שמגיע מהציבור, ולהעמדות שהועמדו על ידי הבנקים.

עודד פורר: שום בקשות יותר מ-440 מיליון.

רחל עזריה: תשמע, לא יכול להיות שמצד אחד אנחנו, ואני חושבת שכל היושבים פה, אנחנו שותף בעניין הזה, שומעים את הקושי של העסקים מהבוקר עד הערב.

רחל עזריה: באמת, יש קושי מאוד גדול.

רחל עזריה: אחד הדרכים שהמדינה באה לקראת, היא אומרת, אני שמה פה הרבה מאוד כסף.

רחל עזריה: הכסף הזה היה צריך להיות לא רק מנוצל, אלא להישתות כאילו בקשית, והייתם צריכים לבוא ולבקש עוד כסף.

מיקי לוי: אבל הוא בא לבקש היום עוד כסף.

רחל עזריה: אבל אתה לא מנצל אותו עד תום.

עמית מרזאי: אני לא מנצל את האשראי, העסקים מנצלים את האשראי.

מיקי לוי: הוא לא שולט במי בא לבקש ומי לא בא לבקש.

עודד פורר: רגע, אני לא מבין.

עודד פורר: ביקשו 440, קיבלו 440.

רחל עזריה: לא, ביקשו יותר.

מיקי לוי: יכול להיות שלא עמדו בקריטריונים.

עמית מרזאי: אתם מערבבים הרבה נושאים בתוך שאלה אחת.

עמית מרזאי: 440 מיליון שקלים מוקצים לבנקים.

עמית מרזאי: 440 מיליון שקלים מוכפלים בהתאם לתנאי ההסכם.

עמית מרזאי: הבנק מקבל מכסה, קוראים לזה מנות, כל בנק מקבל מנה בהתאם למקום זכייתו במכרז.

עמית מרזאי: בנק שניצל את המנה, כלומר, עסקים שפנו אליו, ביקשו את האשראי והאשראי הועמד, פונה אלינו חזרה ואומר, האשראי צפוי להסתיים, אנא אשרו לנו אשראי נוסף.

עמית מרזאי: במסגרת ההסכם, יש לנו את הסמכות לעשות זאת, אלא שבשביל לעשות זאת, אנחנו צריכים לפנות אליכם.

עמית מרזאי: מה שאנחנו עושים – בעצם זה מה שעשינו גם ב-2015, ביקשנו את מנת הערבות הראשונה – 600 מיליון שקלים, לא נוצלה במלואה.

משה גפני: למה לא נוצל?

עמית מרזאי: כי זה השוק.

עמית מרזאי: אנחנו מעדיפים לבקש יותר ולא להיתקע.

משה גפני: תקשיב למה שמדברים אליך.

משה גפני: ביקשת 600 מיליון שקלים – אישרנו.

משה גפני: אתה אומר ש-160 מיליון מתוך ה-600 מיליון שקלים לא נוצל – למה?

עמית מרזאי: האמת היא שהיה פה הפרש של חודש, יכול להיות שהיינו יכולים לקזז עוד 60 מיליון שקל מהכסף.

עמית מרזאי: אבל למה זה לא נוצל?

עמית מרזאי: כי קצב העמדת ההלוואות בבנקים בתוך השנתיים האלה ניצל 440 מיליון שקלים ולא 600 מיליון שקלים.

רחל עזריה: אבל מה הצפי שלך, מה היה אמור לקרות?

רחל עזריה: אתה מרוצה מהקצב?

עמית מרזאי: אני חושב שכן.

עמית מרזאי: כי בסופו של יום כשאנחנו מסתכלים על השנים האחרונות יש לנו קצב של מיליארד וחצי, שני מיליארד שקלים כל שנה לעסקים קטנים ובינוניים, זה ה"סטדי סטייט" שאנחנו נמצאים בו.

משה גפני: ה-160 מיליון לא נוצלו בגלל שזה בתהליך בבנקים.

עמית מרזאי: אנחנו מעמידים את הכסף בהתאם לדרישת השוק.

עמית מרזאי: ברגע שהשוק מנצל את המנה הראשונה, אנחנו מורידים את המנה השנייה, לא עלתה דרישה נוספת.

עודד פורר: יש פה כמה אפשרויות.

עודד פורר: או שלא הגישו מספיק, ואז צריך לבדוק למה לא הגישו, או שהרבה הגישו וסורבו – צריך לבדוק את עניין הזה.

עודד פורר: אתה מתפקידך זה לבדוק את הנקודה הזאת, ולהגיד, חבר'ה, יש פה בעיה, או שאני לא משווק מספיק לעסקים והעסקים לא מכירים את הקרנות האלה, או שאני לא נגיש מספיק לעסקים, והעסקים לא מגישים אליי מספיק בקשות, או שהבנקים חוסמים עסקים בתחומים מסוימים, אלה האפשרויות פה בסוף הסיפור הזה.

רחל עזריה: זה לא יכול להיות כשיש שרות שהציבור לפחות ברמה העקרונית מתלונן עליו, והמדינה מספקת את השרות, והשרות אם הוא היה מנוצל במלואו הם היו אומרים, אין לנו עוד כסף, זה עניין אחד, אבל כשהשרות לא מנוצל במלואו, אז יש פה איזשהו כשל בדרך – או שאנשים לא יודעים שיש את השרות הזה, לא מגישים בקשות, או שמישהו מקשה עליהם בקבלת הבקשה.

עודד פורר: אתן לך דוגמה.

עודד פורר: ברשות מקומית מסוימת במוקד הפניות, מוקד 106 אפס פניות.

עודד פורר: אז אתה יכול לחשוב שהרשות - - - אבל אתה יודע למה יש לה אפס פניות?

עודד פורר: כי התושבים אמרו, זה לא משנה, פונה, לא פונה, אף אחד לא מטפל בזה - הפסיקו לפנות, וזה סיפור אמתי.

עודד פורר: וכשהרשות עובדת, יש לה הרבה מאוד פניות, היא גם סוגרת הרבה פניות, זה בדיוק ההבדל.

עמית מרזאי: זה לא המקרה.

עמית מרזאי: אני אומר בדיוק את הדבר ההפוך, אני אומר בדיוק את מה שאתם אומרים.

עודד פורר: אם הייתי מביא לפה ניצול תקציבי של תקציב המדינה שני שליש, אתם הייתם חותכים את משרד האוצר ואת משרדי הממשלה ובצדק.

עמית מרזאי: חבר'ה, זה הסכם, זה תרבות, זה לא תקציב.

מיקי לוי: לא מדובר בכסף מדינה, זה אשראי שהבנקים מעמידים.

מיקי לוי: אני לא מבין מה, אתם לא רוצים להצביע?

מיקי לוי: תצביע ותעשה רביזיה.

עמית מרזאי: אני חושב שאין בעיה, אבל אני אשמח גם להסביר אחר כך אם צריך.

עודד פורר: אם אתה חושב שאין בעיה, אז אנחנו בבעיה אני אומר לך.

עודד פורר: פה מתחילה הבעיה, אתה כנראה לא שומע ולא מכיר את הבעיות שלנו.

עמית מרזאי: זה לא נכון, אנחנו מכירים את העסקים טוב.

שמואל חרסט: אני נציג "להב".

שמואל חרסט: חלק מהסיבות שלא פונים לבקש את הכסף הזה, זו הביורוקרטיה, זה תשלום ליועצים, זה מילוי טפסים, זה בניית תכנית כלכלית, תכנית עסקית.

שמואל חרסט: קודם כל דמי פתיחת טופס 2,000 שקלים, ואם תקבל את הכסף הם לוקחים 15 אלף שקל.

שמואל חרסט: הבנק משאיר אצלו מתוך חצי מיליון 150 אלף שקל.

שמואל חרסט: בקיצור, אתה נכנס לכזה בלגאן שאתה מוותר מראש.

שמואל חרסט: אולי חלק מהפתרון זה הלוואות קטנות לעסקים קטנים בסדר גודל של 50 אלף שקל, בלי יועצים, בלי תכניות ארוכות טווח ובלי כל הסיפורים האלה.

שמואל חרסט: דף אחד פשוט שאני בעל עסק כזה וכזה, אני מבקש הלוואה של 50 אלף שקל, זה הכול – אז ירוצו וייקחו את הכסף הזה, אבל ללכת ולקחת יועצים, ולמלא טפסים, וועדות, ויש ועדה של הבנק, והבנק מעביר את זה לוועדה של משרד האוצר – הפרוצדורה הזאת גורמת מראש לוותר על זה.

משה גפני: מה אתה אומר?

עמית מרזאי: שהוא לא מדייק, לצערי.

עמית מרזאי: אין לו ועדה במשרד האוצר, פעם אחת.

עמית מרזאי: פעם שנייה, אנחנו לא מעסיקים יועצים.

עמית מרזאי: העסקים מתנהלים - - -

שמואל חרסט: לא אתם מעסיקים.

עמית מרזאי: אי אפשר להטיל את הפרוצדורה על מי שלא מייצר אותם.

עודד פורר: אתה מייצר פרוצדורה כשבעל חנות מכולת רוצה לבקש הלוואה, הוא לא יכול לבד כי אין לו את היכולות בכלל לעמוד בתוך סבך הביורוקרטיה, הוא חייב לקחת חברה.

עודד פורר: החברה לוקחת לו בין 5,000 ל-15,000 שקלים.

עמית מרזאי: בהקשר הזה יש מערך - - -

משה גפני: תגיד לי, אתה באת לפה רק להגיד, או גם לשמוע?

משה גפני: בגלל שיש טענות נגדכם, עם כל הכבוד.

משה גפני: אתה תקשיב מה שמדברים אתך.

משה גפני: אני מבקש מחברי הוועדה לאשר את הערבות.

משה גפני: אנחנו צריכים לאשר את הערבות, בגלל שאנחנו צריכים לאפשר את ההלוואות האלה.

משה גפני: אני מבקש שלושה דברים מכם.

משה גפני: הדבר האחד – הנושא הזה שדיברנו קודם לגבי האופנה.

משה גפני: הדבר השני - לדעת מה כאלה שעברו את החיתום אצלכם, ובסופו של דבר לא קיבלו את ההלוואה בבנק, ולפי איזו חלוקה זה קרה.

משה גפני: דבר שלישי – אני מבקש שתיקחו את זה ברצינות, בגלל שאז זה מעלה ספקות לגבי ההמשך.

משה גפני: אני מבקש לדעת האם יש אפשרות, לא שאתם תחזיקו יועצים, אתם לא מחזיקים יועצים, אתם מחזיקים פקידים שמשלמים משכורת.

משה גפני: אלה שצריכים את ההלוואה, שיש להם בעיה עם אשראי, יש כאלה שלא רוצים לבקש בגלל שזה עולה כסף – הוא צריך להחזיק יועץ, הוא צריך למלא טפסים, ביורוקרטיה, סיפור שלם.

משה גפני: האם יש אפשרות להוריד את הביורוקרטיה הזאת, לאפשר לקחת הלוואות או אשראי מהסוג הזה שאתם נותנים להלוואות שהסכומים הם יותר קטנים, אבל הוא ממלא טופס וזה נגמר כמו שהוא אמר.

משה גפני: האם אתם יכולים לעשות את זה?

משה גפני: אני רוצה גם על זה תשובה.

משה גפני: זה עלה על סדר היום, זו מציאות שמתברר בדרך אגב שזו בעיה.

משה גפני: העובדה היא כמו שאמרה רחל עזריה, שיש שיטפון של בקשות מעסקים קטנים ובינוניים, או בכלל מהעניין הזה של עסקים שנמצאים במצוקה וצריך את האשראי הזה, בסוף מתברר שאישרנו 600 מיליון, ורק 440 מיליון נוצל.

משה גפני: זה נראה לנו מוזר.

משה גפני: יכול להיות שאתה צודק.

משה גפני: יכול להיות שזה לוקח זמן.

משה גפני: אבל אומר לך נציג "להב", הוא אומר לך, יש בעיה של כאלה שלא מגישים בקשות, מפני שהביורוקרטיה היא גדולה וקשה ועולה הרבה כסף.

משה גפני: אני מבקש תשובות על שלושת הדברים האלה.

משה גפני: אני מאשר עכשיו, אבל אני מבקש בתוך חודש תשובה.

משה גפני: שתהיה תשובה, בגלל שאנחנו שמנו עין על העניין הזה של הביורוקרטיה פה שהיא באמת יכולה להיות בעייתית.

משה גפני: אישור מסגרת ערבות מדינה לקרן הלוואות לעסקים קטנים ובינוניים, כפוף למה שאמרתי, שלושת הדברים שצריך להביא לנו בתוך חודש.

משה גפני: מי בעד אישור מסגרת הערבות ירים את ידו?

משה גפני: בעד – רוב

משה גפני: נמנעים – אין

משה גפני: הערבות אושרה.

משה גפני: אנחנו נרצה תשובות.

משה גפני: תודה רבה לכולם.