הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 210, 2018-04-30 11:06

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת את הישיבה בנושא מיגור תופעת שכחת ילדים ברכב.

יפעת שאשא ביטון: קצת מוזר לי המעמד, כי מצד אחד יש את החגיגיות של פתיחת המושב.

יפעת שאשא ביטון: זה תמיד כמו היום הראשון ללימודים שכולם חוזרים הנה, ומצד שני אנחנו פותחים את זה עם נושא מאוד כואב, אבל לא יכולנו שלא לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: כל הנושא של היערכות לקיץ ושכחת ילדים אלו נושאים שהונחו על סדר היום כבר במושב הקודם כחלק מתוכנית עבודה, ואני מוכרחה להודות שאני לא דמיינתי בשום שלב שאנחנו נגיע לפתיחת המושב כשמאחורינו כבר יש שלושה מקרים של ילדים שנשכחו למוות ברכב, ילדים שטבעו בזה אחר זה במקומות שבאמת היינו מצפים שלא יקרה, בסביבה הקרובה, בסביבה הטבעית, בבריכות פרטיות, בצימר, במקומות שבהם אנשים אמורים להרגיש בטוח או שמח ומוצאים את עצמם בסופו של דבר בלי הילד או הילדה, ולכן אנחנו החלטנו שזה יהיה הדיון הראשון בפתיחת המושב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל קצת עם נתונים.

יפעת שאשא ביטון: ארגון "בטרם" עם גלית.

יפעת שאשא ביטון: יושבים איתי כאן חברי הכנסת השותפים שלי לאורך כל הדרך, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, ויש לנו חבר כנסת חדש, ברוך הבא, יונס ואאל.

תמי ברנע: יש לנו פה קבוצה גדולה של סטודנטים למשפטים מאוניברסיטת תל אביב.

יפעת שאשא ביטון: אומרים לי שיש כאן קבוצה גדולה של סטודנטים מאוניברסיטת תל אביב, סטודנטים למשפטים.

יפעת שאשא ביטון: ברוכים הבאים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח עם גלית מ"בטרם", קצת נתונים ומשם אנחנו נתקדם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

גלית גלעד: שבוע טוב, ברוכים הבאים ותודה רבה על ההזדמנות שוב.

גלית גלעד: לצערי הרב אנחנו ו"בטרם" קוראים לאפריל 2018 "אפריל השחור".

גלית גלעד: אנחנו עוד לא התחלנו בכלל את הקיץ וכבר נהרגו שלושה ילדים כתוצאה משכחה ברכב, ועוד שלושה ילדים כתוצאה מטביעה בבריכות פרטיות, כולם, אגב, פעוטות עד גיל 4, שזאת אוכלוסיית הסיכון מספר 1 שלנו.

גלית גלעד: שלושת הילדים שנשכחו ברכב העלו את הנתון שלנו מ-2008 ל-30 ילדים הרוגים בשכחה ברכב, ויש לנו 661 מקרים שידועים לנו על השארה או לכידה של ילדים ברכב.

גלית גלעד: שלושת הילדים שטבעו למוות מצטרפים ל-160 ילדים שמתו מטביעה מאז 2008.

גלית גלעד: בנימה יותר אופטימית, ויושבת לצידי זהבה רומנו, אנחנו בשעה טובה נכנסנו להילוך מאוד גבוה בתוכנית הלאומית לבטיחות ילדים.

גלית גלעד: ארגון "בטרם" נבחר, וכבוד הוא לנו, ללוות את עבודת המשרדים השותפים.

גלית גלעד: אנחנו מקווים שאנחנו כבר נתחיל לראות תוצאות בחודשים הקרובים, שיצטרפו למאמצים של כולנו, כל מי שיושב פה בשולחן, להפחתת ההיפגעות ולהעלאת המודעות, לשנות לנו את תרבות הבטיחות בישראל ובעיקר בטיחות ילדים.

גלית גלעד: אנחנו יודעים שלכל מי שקשור פה למגזר הציבורי, המציאות היום-יומית שלו קשה, עמוסה, ויחד עם זה, שתדעו, הלב מתכווץ כשכל פעם שיוצרת איתנו קשר משפחה שאיבדה את הילד שלה, ואנחנו יודעים שהיה אפשר למנוע את זה.

גלית גלעד: נתנו לי את הכבוד לפתוח, אז אני פונה פה לכל מי שיושב, שיכול להירתם לתוכנית הלאומית, אנחנו עם כסף, בלי כסף, אפשר לעשות הרבה.

גלית גלעד: אני קוראת בעיקר לשותפים שלנו, למשרדים הממשלתיים ששותפים לתוכנית הזאת, וזהבה תרחיב אחר כך.

גלית גלעד: אנחנו יודעים בוודאות ש-32 מדינות בכל העולם כבר הוכיחו הפחתה ניכרת בהיפגעות ילדים, ואם הם יכולים, גם אנחנו יכולים.

גלית גלעד: אנחנו ישראל.

גלית גלעד: אנחנו רוצים לעצור את הסטטיסטיקה של 2018.

גלית גלעד: אנחנו לא רוצים להגיע עוד פעם ל-2017.

גלית גלעד: אני מזכירה לכם, הממוצע שלנו הוא 116 ילדים מתים בשנה.

גלית גלעד: את 2017 סיימנו ב-144 ילדים.

גלית גלעד: אנחנו מבקשים מכולם להירתם, לא לעבור לסדר היום ולראות איך אנחנו מוסיפים לסדר היום העמוס שלנו את הבטיחות של הילדים, ותודה ליפעת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, גלית.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר שאנחנו נדון בדיון הראשון בנושא של שכחת ילדים כנושא בפני עצמו.

יפעת שאשא ביטון: בדיון הבא אנחנו בעצם נדון בכל הנושא של היערכות לקיץ.

יפעת שאשא ביטון: בעניין של שכחת ילדים, כפי שאמרת, גלית, אנחנו כבר הבנו גם אחרי הדיונים הרבים שאנחנו חייבים רשת ביטחון רחבה שכל המשרדים חייבים להיות שותפים, אז קצת התווכחנו וקצת זעקנו.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הבנו שלכל אחד מאיתנו יש את היכולת לתרום משהו קטן כדי בעצם למנוע את האסון הבא.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לשתף אתכם שהיום, מעבר לאינטנסיביות של המועצה הלאומית לבטיחות בדרכים.

יפעת שאשא ביטון: באמת כששומעים את זה ממוקדם מאוד, ב-04:30 בבוקר היום הנעתי את הרכב, הרדיו דלק.

יפעת שאשא ביטון: שמעתי את התשדיר.

יפעת שאשא ביטון: גם השדרנים עצמם, זאת אומרת, אני שומעת בין השירים, שדרנים עצמם שמעלים את הנושא ומבקשים בעצם להיות מודעים, זאת אומרת שבאמת יש איזושהי תחושה שכל אחד מאיתנו יכול לתרום את תרומתו, אפילו אזרחים עוברי אורח ברחוב, ולכן אני מאוד מבקשת, אם אנחנו נצליח לקיים את הדיונים האלה בלי לחזור למלחמות שהיו לפני שנה, של מי אחראי, לא אחראי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו במקום שברור לכולנו שאנחנו חייבים להיות שותפים במאמץ הקולקטיבי ולתרום את תרומתנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את זהבה בהקשר הזה, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: זהבה מחליפה את מירי שליוותה אותנו בדיונים הקודמים, אז בהצלחה זהבה.

זהבה רומנו: התוכנית הלאומית לבטיחות בילדים החלה לפעול בליווי מקצועי של ארגון "בטרם" בשותפות חמישה משרדי ממשלה, משרד הבריאות שמוביל את התוכנית יחד עם משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד הכלכלה ומשרד התחבורה.

זהבה רומנו: משרד הבריאות בעצם נערך ופועל נחרצות לקידום התהליך עם אנשי המשרד ומול המשרדים השותפים.

זהבה רומנו: הנהלת המשרד ובראשה פרופ' איתמר גרוטו לקחו את האחריות על התוכנית הלאומית ועל המשימה החשובה ביותר של בטיחות ילדים.

זהבה רומנו: אחד מהערוצים החשובים שאנחנו רואים, של התוכנית, הוא ערוץ ההסברה במטרה להעלות מודעות בקרב הקהל הרחב לגבי סוגיה ומניעה של היפגעות ילדים.

זהבה רומנו: במסגרת ההסברה הלאומית לבטיחות ילדים התקבלה החלטה על ידי יושבת ראש הוועדה המיוחדת להסברה של התוכנית הלאומית, הגברת עינב שומרון, שהיא סמנכ"לית ההסברה והקשרים הבינלאומיים של משרד הבריאות, לקדם את הקמפיין של ההסברה להעלאת המודעות לשכחת ילדים ברכב וגם למניעת טביעות.

זהבה רומנו: הקמפיין יכלול פעילות תקשורתית לקהל הרחב דרך רשתות רדיו, דרך רשתות חברתיות וכן תקשורת בדיגיטל.

זהבה רומנו: תיעשה הסברה שהיא הסברה ממוקדת מול החברה הערבית ומול החברה החרדית, כמובן באמצעים ובכלים המתאימים למגזרים.

זהבה רומנו: בכוונתנו שהקמפיין יועבר, ימונף על ידי שאר משרדי הממשלה והשותפים בתוכנית.

זהבה רומנו: אנחנו מצפים מכולם להתגייס, לקחת את החומרים, להפיץ את החומרים בין הרשתות המקובלות בכל המשרדים השונים.

זהבה רומנו: במסגרת הפעילות של המשרדים החל כבר משרד החינוך מתחילת השנה להגביר את לימודי השחייה במגזר הערבי.

זהבה רומנו: אנחנו יודעים שמעל 3,500 תלמידים נוספים - - -

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, זהבה, אנחנו את הדיון הזה מקדישים רק לשכחת ילדים ברכב ובכוונה אני עושה את זה, כי זה נושא גדול בפני עצמו.

זהבה רומנו: יש לי כאן הנחיה.

זהבה רומנו: אני רוצה לספר על הנחיה של מינהל רפואה.

זהבה רומנו: מינהל רפואה מרכז את הנושא של מעונות ילדים שיקומיים.

זהבה רומנו: יצאה הנחיה למעונות שהגננת, אם ילד לא מגיע אל הגן, היא מחויבת ליצור קשר עם הנהג ולברר עם הנהג האם הילד עלה על ההסעה, ואם הילד לא עלה על ההסעה, היא מתקשרת להורים לברר מה קורה עם הילד.

זהבה רומנו: בתחילת השנה הועבר מסר באמצעות הנחיה להורים, שבחובתם לדווח אם הילד מגיע או לא מגיע לגן.

זהבה רומנו: ברגע שהילד לא מגיע לגן, הגננת יודעת מה עליה לעשות.

זהבה רומנו: כפי שאמרתי, היא מתקשרת לנהג, מבקשת מהנהג לבדוק ברכב האם נשארו ילדים.

זהבה רומנו: היא מתעדת את השיחה, היא מתעדת עם מי היא שוחחה.

זהבה רומנו: אם הנהג אומר או המלווה של ההסעה שהילד לא הגיע, היא מתקשרת להורה לברר מדוע הילד לא הגיע לגן, מתעדת את השיחה.

זהבה רומנו: יש 139 מעונות שיקומיים.

זהבה רומנו: בכל מעון יש בערך שישה-שבעה אנשי צוות.

זהבה רומנו: אנחנו מבינים ש-1,000 משפחות נחשפו לנושא, ואם יש 3,000 ילדים, אז זה עוד 3,000 משפחות שנחשפו לנושא.

זהבה רומנו: אנחנו מקווים שעצם אותם 4,000, הם יהיו גם השגרירים שיעבירו את המסר לסביבה שלהם.

זהבה רומנו: אני חושבת שהעבודה שנעשתה היא עבודה ברוכה.

זהבה רומנו: אני עוד אציין שהנושא הזה, ההנחיות האלה נבדקות במסגרת הבקרה.

זהבה רומנו: כאשר צוות הבקרה עושה בקרה על המעונות, הוא לוקח מספר מקרים, בודק האם יש ילדים שבעצם לא הגיעו לגן והאם זה מתועד.

זהבה רומנו: אני חושבת שזה מבורך שלקחנו את זה על עצמנו.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שטלפונים מצד מטפלים, אנשי חינוך, מי שבעצם אמון על הילדים בבוקר במסגרות השונות, הצילו ילדים שנשכחו ברכבי הסעות, ילדים שנשכחו ברכבים של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: זה בהחלט עוד חלק באותה רשת ביטחון שדיברנו עליה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, זהבה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת שאשא ביטון, אני מוכרחה להגיד לך כמי ששותפה יחד איתך לדיונים האלה מזה שלוש שנים.

איילת נחמיאס ורבין: באופן עקבי, אני, וגם דיברנו בשבוע שעבר, כי את ואני, כל מוות של ילד הוא מלווה אצלנו בשיחה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו לא עושים מספיק.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהמערכות הממשלתיות, עם כל הכבוד, זה בסדר שאנחנו יודעים להתקין מערכות כמו מוביליי כדי למנוע תאונות בכביש.

איילת נחמיאס ורבין: ישב כאן סגן השר ליצמן, אז לא היה שר, לפני שנתיים אם אני לא טועה, אחרי גם איזה חודש שחור כזה שבאמת כבר לא ידענו מה לעשות עם עצמנו.

איילת נחמיאס ורבין: הוא ישב פה והוא אמר, אני אביא פתרון.

איילת נחמיאס ורבין: בשנה שעבה את ואני פנינו אליו בשנית, בכתב.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מדברת בעל פה, בשיחות במליאה כמו שנהוג כאן.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: פנינו אליו בכתב.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול זה יפה שהוא מייד לקח את זה על עצמו, כי זה לא באופן מובהק אחריות של משרד הבריאות.

איילת נחמיאס ורבין: מצד שני, אני אומרת, העובדה היא שעם כל מה שעושים ברלב"ד ועם כל מה שעושים ב"בטרם", הרלב"ד עוד לא הציגו, אבל עם הפרסומות שאת דיברת עליהם ועם כל הדברים האלה, בסופו של דבר אנחנו יודעים שבחודש אחד שלושה ילדים נפטרו, ואנחנו עוד לא מדברים על שיא החום, ואני לא מדברת על הטביעות, כי גם על זה אנחנו דיברנו בינינו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדבר על זה בדיון הבא.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, על הצעת התקנות להתקנת מעקות בטיחות סביב בריכות פרטיות.

איילת נחמיאס ורבין: דיברת על הנושא של מעונות שיקומיים, זהבה.

איילת נחמיאס ורבין: יש עוד המון ילדים בישראל שהם בעצם, אנחנו יודעים, חשופים, לא מוגנים לצערי.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים שזה מאוד קשה בשבוע כזה אחרי אירוע קטסטרופלי כמו שהיה לנו בערבה, לדבר על בטיחות ילדים, אבל מצד שני, זה בדיוק השבוע לדבר על הדברים האלה, כי למרות שהם היו בני נוער, הם עדיין ילדים, כי אצלנו גם בישראל ילדים הם ילדים של מישהו, לכל החיים.

איילת נחמיאס ורבין: יש מערכות היום, וחלק מהמורכבות, דיברה על זה זהבה, התייחסה לנושא הגננות.

יפעת שאשא ביטון: המפתח הוא משרד התחבורה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רגע להגיד משהו.

איילת נחמיאס ורבין: התייחסה זהבה לנושא הגננות וגם את זה אנחנו עוברות איתן, כל מיני תהליכים.

איילת נחמיאס ורבין: עוד מעט אנחנו נעבור איתן את זה סביב הנושא של הילדים האלרגניים, של הוצאת הסייעות, זאת אומרת, אנחנו מכירות את התהליכים ובאמת אנחנו צריכים להחליט כמה עומס אנחנו יכולים להשית עליהם, כמה אחריות אנחנו יכולים להשתית עליהם.

איילת נחמיאס ורבין: יש היום מערכות טכנולוגיות, חלקן הוצגו בפנינו, שיודעות לבדוק בחצי אפליקציה האם נשאר ילד באוטו או לא נשאר ילד באוטו.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנשים לא מבינים כמה המוות הזה הוא נוראי.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שגם אם אנשים היו מבינים כמה המוות הזה נוראי, אז היו מתגייסים הרבה יותר במהירות, כי אומרים, מה, זה 30 ילדים מאז 2008.

איילת נחמיאס ורבין: אלוהים ישמור.

איילת נחמיאס ורבין: זאת זילות חיים מטורפת.

איילת נחמיאס ורבין: היו בינינו, אם את זוכרת, דיונים בשאלה מול משרד המשפטים, האם ההורים האלה צריכים להיות או לא צריכים להיות מועמדים לדין בגין גרימת מוות ברשלנות.

איילת נחמיאס ורבין: זה דיון שאני באמת לא רוצה להתייחס אליו היום, כי מה שמעסיק אותי זה הנושא של הבטיחות.

איילת נחמיאס ורבין: לפעמים אתה שואל את עצמך מה עושים עם ההרתעה.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, ובזה אני רוצה לסיים, זה אירועים מאוד קשים ואלה בדיוק האירועים שהמשרדים הרלוונטיים, בעיקר משרד התחבורה בעניין הזה, אין מה לעשות, צריכים להתגייס ולהגיד, אין מה לעשות, צריך לחייב התקנת מערכות, כי מוות אחד של ילד כזה הוא יותר מדי, וזה בסוף העניין, כי באים אלינו ואומרים לנו, מה, נחייב עוד מערכת?

איילת נחמיאס ורבין: זה הרי כל כך לא מסובך.

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא כן, איילת.

איילת נחמיאס ורבין: את זוכרת שהיה לנו דיון רק על טכנולוגיות?

איילת נחמיאס ורבין: אין ספור אפשרויות למנוע את הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו שלוש שנים אחרי עדיין נמצאות באותו מקום?

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שכן, התשובה, ואת יודעת את זה, תשובה ברורה לשאלה שלך היא כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לחייב בהתקנה של עזרים טכנולוגיים.

יפעת שאשא ביטון: ברור לנו, אמרנו את זה לאורך כל הדרך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נשמע את משרד החינוך, אנחנו נשמע את המשרדים השונים, אנחנו נשמע את משרד התחבורה.

יפעת שאשא ביטון: בלי משרד התחבורה אנחנו לא באמת נצליח למגר את הסיפור הזה עד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוכל לסייע, אנחנו נוכל כל אחד לתרום את תרומתו, אבל בסופו של דבר בשביל שתהיה מניעה אמיתית אנחנו חייבים את העזרים הטכנולוגיים.

יפעת שאשא ביטון: עוד אמירה שחשוב לי שהיא תירשם.

יפעת שאשא ביטון: כל השיח על עומס, אנחנו צריכים להשתחרר ממנו.

יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת את הדיון שאת ישבת כאן ואנחנו קצפנו שתינו.

יפעת שאשא ביטון: כשאת שואלת בן אדם אם עכשיו יש לו את היכולת להציל ילד, כן או לא, הוא לא יגיד לך לא, אני לא יכול, אני עמוס, וזה מה שצריך בעצם להנחות אותנו.

איילת נחמיאס ורבין: דיברנו על הנושא של הגננות.

איילת נחמיאס ורבין: אם משרד התחבורה יחייב התקנת מערכות, אני בהחלט מוכנה שיטילו את זה גם על הגננות.

איילת נחמיאס ורבין: שמשרד התחבורה ייקח את האחריות.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שיש עזרים טכנולוגיים כל כך פשוטים, ממשרד התחבורה ממאן לקחת אחריות על הדבר הזה ואנחנו מייד נלך ונשית, ואת יודעת את העמדה הבסיסית שלי.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו לא משיתים על אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: הרבה מאוד גננות, איתנו או בלעדינו מרימות טלפון בבוקר לילדים שלא הגיעו.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, בוודאי.

פנינה תמנו: אבל זה להסתמך על רצון טוב של הגננות.

יפעת שאשא ביטון: אבל צריך גם לומר את זה וצריך שבסופו של דבר אנחנו כולנו נירתם עד שאנחנו נסגור את הפינה עם מכון התקנים ועם משרד התחבורה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נשמע את שני המשרדים ונוכל לראות לאן אנחנו מתקדמים, אבל זה המפתח וזה כרגע חונה במגרש שלהם.

יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה, בבקשה, איפה אנחנו עומדים עם הסיפור של התקינה?

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש הגמשה במכון התקנים, איזושהי התאמה של התקן כדי שיותר אנשים יוכלו להשתתף בזה.

יפעת שאשא ביטון: מה הסטטוס היום?

אבנר פלור: אבנר פלור, סמנכ"ל בכיר, תנועה, משרד התחבורה.

אבנר פלור: בהמשך לדיון מהשנה הקודמת, בעצם כמה דברים שהתקדמו.

אבנר פלור: אחד, בעצם ישנה תקנה בנוגע להתקנה ברכבי הסעות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה אנחנו יודעים.

אבנר פלור: מגיעים למכוני הרישוי כבר לבדיקת תקינות המערכות, כלומר כל נהג כזה אמור להגיע למכון עם אישור שהמערכת הזו תקינה.

אבנר פלור: בנושא של התקן, התקן הישראלי בפברואר כבר אושר, זאת אומרת התקן יכול ומאפשר לכל מיני יזמים או יצרנים כאלה ואחרים שיכולים לייצר, לפתח מערכות של שכחת ילדים.

אבנר פלור: הנושא השלישי שגם מפורט על ידי הרלב"ד זה הנושא של הקמפיין.

אבנר פלור: הוא הוכיח את עצמו בשנה הקודמת על פי הנתונים ועל פי המידע.

אבנר פלור: השנה גם הוא הוקדם מחודש מאי לחודש אפריל.

אבנר פלור: נושא נוסף – גם במסגרת הקמפיין הזה וגם בכלל, בשוק ישנן מערכות שהן לא עומדות בדרישות התקן אבל - - - ויזואליים, אפליקציות, מכשירים סלולאריים כאלה ואחרים שבעצם ניתן להשתמש ויש אחריות הורית שיכולים בעצם לרכוש את המערכות, יכולים להשתמש במערכות האלה.

אבנר פלור: בדיקה מול התקינה הבינלאומית, אני שוב חוזר על זה גם כן.

אבנר פלור: התקינה הבינלאומית, גם בשאר מדינות העולם לא מחייבים התקנת מערכות מהסוג הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אור לגויים, לא?

יפעת שאשא ביטון: למה שלא נהיה גם פה אור לגויים?

אבנר פלור: חשוב להדגיש שגם בתקינה הבינלאומית זה לא קיים ויש קושי לחייב למעלה משלושה מיליון כלי רכב בהתקנת מערכת שלא נדרשים לכך.

יפעת שאשא ביטון: אבנר, אני מבינה שאתה בתוך השטף אבל אני שואלת אותך אמיתי.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת, אנחנו כל הזמן אומרים שאנחנו אור לגויים.

יפעת שאשא ביטון: למה פתאום אנחנו מחכים שבעולם יעשו את זה ורק אחר כך אנחנו, אם אנחנו יכולים לעשות את זה כבר עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש מדינות שכבר היום מחייבות יצרני רכב שהרכבים שנכנסים אליהם כבר נכנסים עם זה בילד אין.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שהצענו בהתחלה כפשרה אפילו.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל אנחנו לא שם, כי אנחנו מבינים שזה מורכב, ועל השאלה הזאת של איך לחייב את כל הרכבים, איך לדעת שאנחנו לא מחייבים אדם שאין ילדים, כבר ענינו כמה וכמה פעמים.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך שרק מי שיש לו בוסטר או רכב של ילדים, של תינוק ברכב, ניתן יהיה לבדוק אם יש לו עזר טכנולוגי או אין לו עזר טכנולוגי ולפי זה גם הוא יקבל דוח או לא יקבל דוח.

יפעת שאשא ביטון: זו לא בעיה.

יפעת שאשא ביטון: גם לשם אנחנו הגענו, והתחושה שלי עוד פעם שאנחנו כאילו גוררים רגליים ואומרים, תקשיבו, זה עדיין לא בעולם ואנחנו לא רוצים.

יפעת שאשא ביטון: בוא אנחנו נוביל בעולם.

יפעת שאשא ביטון: אם אני אדע שאני הצלתי אחד מתוך השלושה, אני עשיתי את שלי, אז למי אנחנו מחכים?

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה להבין למי אנחנו מחכים.

אבנר פלור: אני אמרתי ושוב אני חוזר ואומר, אנחנו בניגוד גם למה שקורה בעולם, עובדה שיש תקן ישראלי ייחודי שלא קיים בשום מקום בעולם.

אבנר פלור: התקן הזה, עדכנו אותו בשנה האחרונה, שלא קיים בשום מקום בעולם.

יפעת שאשא ביטון: לרכבי הסעות.

אבנר פלור: לא, לא, לרכבים פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: אז למה אנחנו לא מחייבים?

אבנר פלור: ודאי.

אבנר פלור: כל יצרן, כל מפתח שרוצה, יש תקן ישראלי - - -

זהבה רומנו: אף אחד לא יודע על התקן הזה מבחינת רכבים פרטיים, מבחינה טכנולוגית.

אבנר פלור: למה?

אבנר פלור: הנה, עובדה שיש פה מפתחים.

זהבה רומנו: כמה הגיעו לבדוק?

אבנר פלור: אמרתי, התקן הזה הוא תקן שכבר לפני למעלה משנתיים ועדכנו אותו, עשינו לו רביזיה.

קריאה: אבל איך אתה מוריד את זה לשטח?

אבנר פלור: עובדה שגם אנחנו מחייבים בהסעות, שלא מחייבים בשום מקום בעולם.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, אנחנו רוצים להתקדם שלב נוסף.

אבנר פלור: יגיעו לפה רכבים שיהיו מחויבים על פי הדירקטיבה האירופאית, גם אנחנו נחייב אותם.

אבנר פלור: זה לא שמה שמחויב בדירקטיבה האירופאית או האמריקאית, אנחנו לא מחייבים.

אבנר פלור: As is, מה שמחויב באירופה, גם יחויב במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: אבנר, ביושר, למה לא נלך לכיוון של לחייב התקנת עזר טכנולוגי ברכבים שמסיעים ילדים, זאת אומרת במשפחות שיש להם ילדים?

אבנר פלור: עמדת המשרד היא שהקמפיין הפרסומי ביחד עם התקן הישראלי, לא רואים לנכון לחייב את כלל - - -

יפעת שאשא ביטון: זה עצוב.

אבנר פלור: נעשו המון פעולות - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא מספיק.

יעקב אשר: אבנר, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יעקב אשר: אם כל הבעיה היא רק באמת לא לחייב את מי שלא צריך, אם אתה עושה את זה כחובה ואתה עושה את זה בצורה כזאת שאם נגיד מישהו עובר ושוטר עוצר אותו רק לביקורת ובודק אם יש ילדים ואין את המתקן, הוא חוטף דוח, אנשים ידעו שיש על זה אכיפה.

יעקב אשר: אנשים ככה לומדים, דרך אכיפה בן אדם לומד.

יעקב אשר: מי שבאמת לא לוקח ילדים, שלא יעשה את זה, רק הוא ידע, אצלי לא נכנס תינוק לאוטו.

יפעת שאשא ביטון: חברים, תקשיבו, אנחנו בכלל לא במקום של האכיפה, אנחנו במקום שבכלל לא חייב, אז אין מה לאכוף פה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו מפספסים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, הוא אומר "אם".

יעקב אשר: גבירתי היושב ראש - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר לי לא?

יעקב אשר: אני אומר לך כן וגם מודה לך על הדיון הזה ועל הרבה דיונים שעשית בעניין.

יעקב אשר: הוא בא ואמר כאן טענה אחת.

יעקב אשר: הוא אמר, למה משרד התחבורה כל כך כביכול אטום?

יעקב אשר: אנחנו לא רוצים לחייב שלושה מיליון אנשים כשמתוכם אולי רק 10% צריכים את זה.

יעקב אשר: אני אומר, אפשר לפתור את זה באכיפה.

יעקב אשר: מי שאין לו תינוק אצלו באוטו, לא יקבל דוח על דבר כזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שהסיפור היה דוחות.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה שאנחנו נגיע לשלב של אם לתת דוח או לא לתת דוח.

יפעת שאשא ביטון: בואו קודם כול נציל את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא רלוונטי לי הסיפור של הדוחות, כן או לא.

יפעת שאשא ביטון: מה שרלוונטי לי זה אם אנחנו עדיין אומרים, לא, הפרסומות יעשו את שלהן, משרד החינוך יעשה את שלו, כולם יעשו את שלהם, אנחנו נמצאים בחוץ.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחזור למשרד התחבורה ולמועצה הלאומית לבטיחות בדרכים.

פנינה תמנו: ראשית, גבירתי היושבת ראש, דיברת ואמרת בפתח דברייך שלמרות שמחד, זה יום חגיגי, ומנגד, זה דיון מאוד קשה וטעון ונכון היה לקיים אותו, אני רוצה לברך אותך על זה שאת בחרת בנושא הזה כדי לפתוח את הוועדה בכנס הזה ובמושב הזה.

פנינה תמנו: היו כאלה שהיו בטח בוחרים אחרת.

פנינה תמנו: הדבר הנוסף, אני רוצה לומר בכנות שאנחנו הפכנו להיות דור מסומם של מסכים.

פנינה תמנו: אפשר לדבר על מודעות ועל האחריות של משרדי הממשלה.

פנינה תמנו: אני חושבת שהכנסת גם צריכה לצאת בקריאה להורים ולהודות על האמת.

פנינה תמנו: אני גם כאימא צעירה אומרת לכם, מוצאת את עצמי לא אחת פשוט מהופנטת למסך וכמה פעמים קורה לנו כהורים שאנחנו מנסים להחזיק את עצמנו ולתת את תשומת הלב לילד ולשים בצד את הפלאפון, וזה הרבה פעמים יותר חזק מאיתנו.

פנינה תמנו: צריכה גם לצאת קריאה להורים.

פנינה תמנו: יכול להיות שצריך לגייס גם את ההורים שאיבדו את הילדים שלהם.

פנינה תמנו: אף אחד מאיתנו לא היה רוצה להיות במקומם.

פנינה תמנו: אני מכירה את אחד ההורים שהוא אחד באמת מופלא, נדיר, והוא שכח את ילדו.

פנינה תמנו: אני חושבת שצריך לראות איך אנחנו מגייסים אותם לתוך המודעות הזאת.

פנינה תמנו: צר לי ומצער אותי שאני באה ויושבת, באמת ציפיתי, וזהבה, לא חלילה כדי לשפוט.

פנינה תמנו: צריך לדון אדם לקו זכות, אבל כשאני שומעת אותך שאת מדברת על ילדי ההסעות וכשאני שומעת את משרד התחבורה, אני ממש מודאגת ואני שואלת האם יש בכלל סנכרון?

פנינה תמנו: מתי הפעם האחרונה שמשרד התחבורה עשה דיון על הטכנולוגיות?

פנינה תמנו: האם נותנים לכם באמת מקום, זהבה, להזיז דברים?

פנינה תמנו: כי אם לא, זה המקום להגיד.

פנינה תמנו: בוודאי שיש מקום לעשות.

פנינה תמנו: מעבר לזה שצריכה לצאת קריאה להורים, חברים, אנחנו מאבדים את עצמנו לדעת ואנחנו מאבדים ילדים.

פנינה תמנו: גם משרדי הממשלה.

פנינה תמנו: איזה מין דבר כזה לבוא ולומר, זה לא קורה בעולם.

פנינה תמנו: לא מעניין אותנו מה קורה בעולם.

פנינה תמנו: זה פשוט לא מעניין.

פנינה תמנו: כמישהי שהייתה בכנסת הקודמת, כמי שקידמה את התוכנית הלאומית וראיתי כמה זמן לקח בכלל להגיע לסיטואציה שמתייחסים לנושא הזה של בטיחות ילדים, זה ממש לא מעניין מה קורה בעולם.

פנינה תמנו: מעניין אותנו מילדי ישראל.

פנינה תמנו: אני חושבת שגם היה ראוי ואולי כדאי שנכנס גם את ועדת המדע יחד עם הוועדה לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: עשינו את זה כמה וכמה פעמים.

פנינה תמנו: עשיתם וצריך לעשות את זה עוד פעם.

פנינה תמנו: אולי להפעיל יותר מנופים על משרד התחבורה, כולל לראות איך מקדמים את התוכנית הלאומית.

פנינה תמנו: אני מאוד מקווה שהקיץ הזה, וכולנו צריכים להיות שותפים, אפילו לקחת אימהות, כולל אותנו חברות הכנסת כדי לצאת בקריאה להורים.

פנינה תמנו: אני מאוד מקווה שזה יהיה הילד האחרון ושלא יהיו טרגדיות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר, את הצטרפת בסוף המושב האחרון.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה הזו והחברים שיושבים כאן מלווים את הנושא כבר שלוש שנים, למעשה מתחילת הקדנציה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר אחרי העניין של יש עזרים, אין עזרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר אחרי העניין של יש תקן אבל צריך להגמיש אותו, והוא באמת עבר רביזיה והגמישו אותו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תקועים במקום אחד ואני גם התבטאתי בפעמים הקודמות בצורה אולי לא יפה, אבל אמיתית.

יפעת שאשא ביטון: כרגע זה על הראש של משרד התחבורה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה בצורה הכי קשה והכי ישירה, כי משרד התחבורה הוא היחיד שאומר, הנה, יש לנו תקן, יהיו עזרים טכנולוגיים, אבל אנחנו לא במקום של לחייב.

פנינה תמנו: מוכרים עזרים בחנויות?

קריאה: לא מוכרים.

יפעת שאשא ביטון: צריך לקדם לשם וברגע שמשרד התחבורה יחליט שהולכים לכיוון של התקנת תקנה, אז מין הסתם יאיצו את כל התהליך של יזמים שיבואו ויפיצו יציאה לשוק.

יפעת שאשא ביטון: הם יודעים לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: הם עשו את זה עם בוסטרים, הם עשו את זה עם אפוד זוהר, הם עושים את זה עם הרבה מאוד דברים.

יפעת שאשא ביטון: מה שקשור לחיים של הילדים שלנו, אנחנו תמיד אומרים, טוב, עם זה אנחנו נסתדר, יש פרסומות.

יפעת שאשא ביטון: באמת האמירה ממש מקוממת.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יונס ואאל.

ואאל יונס: גבירתי יושבת הראש, חברת הכנסת ביטון, אני אקצר.

ואאל יונס: אני פשוט רוצה לשאול את מר אבנר ממשרד התחבורה.

ואאל יונס: אתם לוקחים כל שנה אגרת רכב.

ואאל יונס: אני לא יודע למה לוקחים את זה.

ואאל יונס: אנחנו הולכים לעשות טסט, משלמים הרבה כסף.

ואאל יונס: אני לא יודע למה אנחנו משלמים את זה.

ואאל יונס: זה אחד.

ואאל יונס: אני חושב שצריך לחייב כל רכב בארץ ישראל להתקין מערכת כזו, כי אם אין לי ילדים קטנים, יש לי את הנכדים, ואם אין את הנכדים, יש את הנינים, אז אין כזה דבר שרכב בארץ ישראל לא יסיע תינוק יום אחד, אז לחייב את כל הרכבים להתקין, ולקחת את הכסף הזה מהאגרה של רישיון הרכב שאנחנו סתם משלמים את זה.

ואאל יונס: תשאלו את עצמכם למה אתם משלם 3,000, 4,000 שקל עבור טסט לשנה.

ואאל יונס: מה עושה משרד התחבורה בשביל שאתה תשלם להם את הכסף הזה?

ואאל יונס: אז באמת מיותר שאתם לוקחים את הכסף הזה וכדאי להשקיע בשביל להציל ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אקריא לפרוטוקול, כי יש לנו פה קטינים.

יפעת שאשא ביטון: כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, ימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים וככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק ולזולתו.

יפעת שאשא ביטון: מאי קורמן מכבדת אותנו בנוכחותה.

יפעת שאשא ביטון: היא פיתחה אפליקציה או עזר, את תיכף תספרי בעצמך, עזר טכנולוגי למניעת שכחת ילדים.

יפעת שאשא ביטון: מאי נמצאת גם כאן כי זו הוועדה לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת, אנחנו שומרים עליהם, אבל פעם שנייה, אנחנו גם נותנים להם את הבמה ואת המקום כשהם מעורבים בשמירה על הילדים עצמם, אז ספרי לנו בשתי מילים קצת עלייך ועל הכבוד שהיה לך ולמדינת ישראל בעצמאות האחרון, ואחר כך תראי לנו גם מה פיתחת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מאי קורמן: אני מאי קורמן מקריית חיים ליד חיפה.

מאי קורמן: אני בת 15, תלמידת תיכון בכיתה י'.

מאי קורמן: זכיתי להדליק משואה ביום העצמאות האחרון בשנת ה-70 לישראל בזכות בעצם המצאה שאני המצאתי, וזה כבוד ענק בשבילי ואני שמחה שעשיתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: ויש לך משהו להציג לנו, נכון?

יפעת שאשא ביטון: (הקרנת סרטון)

יפעת שאשא ביטון: נערה בת 15, אני מזכירה לכם.

יפעת שאשא ביטון: מאי, קודם כול תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על זה שבחרת לעסוק בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי לא טריוויאלי שבן או בת נוער בוחרים נושא כל כך כואב, לא מעולם הנעורים שלהם ובעצם נרתמים, ועל הרעיון שהוא באמת גאוני, אני שמעתי כאן את הקולות, ובהחלט משואה, שנות ה-70, מכובד מאוד אבל אני חושבת שבתחושה הפנימית שלנו מגיעה לך אפילו תודה הרבה יותר גדולה.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשותך חוזרת חזרה למשרד התחבורה, מכון התקנים והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

יפעת שאשא ביטון: ילדה בת 15, עזר טכנולוגי.

יפעת שאשא ביטון: זה אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: אנשים חושבים על זה.

יפעת שאשא ביטון: הגמשנו תקינה.

יפעת שאשא ביטון: אם מכון התקנים יוכל לספר אפילו לפני משרד התחבורה, כמה באמת אנשים נרתמו והגישו ויזמו, ומה מונע מאיתנו לעשות צעד אחד קדימה.

אילן כרמית: אילן כרמית, מ"מ מנכ"ל המכון.

אילן כרמית: התקן הגמיש יותר פורסם בפברואר כמו שאבנר אמר.

אילן כרמית: לצערי אף מערכת לא הוגשה לבדיקה.

אילן כרמית: אף מערכת לא הגיעה אלינו.

אילן כרמית: אני ראיתי פה את המערכת של מאי ואני רוצה להגיד לכם שאם היא תגיע אלינו, יש לנו הרבה מהנדסים, נעזור כדי שהיא תהיה מערכת בשלה ולהעביר את התקן.

אילן כרמית: אנחנו נעזור לה כדי שתהיה לפחות מערכת אחת שתוכל לעבוד והיתר כבר תלוי בכם, לדאוג שאנשים ירכשו אותה, ישימו אותה, אבל אנחנו נבצע את זה בהתנדבות כדי לעזור לפתח את הרעיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת צריכים לשאול את עצמנו למה יזמים נוספים לא ניגשים ואולי צריך לחשוב איך אנחנו מעודדים או באמצעות קולות קוראים או סיוע כזה או אחר.

יפעת שאשא ביטון: צריך לנסות להבין מה הסיבה שאנשים לא ניגשים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש מערכות, אני לא אומר את שמם, אני פשוט מקבלת כל הזמן במיילים וכאלה.

יפעת שאשא ביטון: יש רעיונות, הם לא מגיעים לכדי מיצוי.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול אני רוצה לברך אתכם, מכון התקנים, על היוזמה שאתם לוקחים, ומאי, אני ממש מבקשת לאמץ את הקריאה של מכון התקנים וכן לנסות לקדם את העזר הטכנולוגי הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול פה, אבנר, הנה יש לך שאלת מילוט.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שאנחנו נראה יותר יזמים או שאנחנו כבר נתקרב למוצרים שהם בהחלט יכולים להיות זמינים בשוק, אתם מוכנים לחשוב על העניין של התקנת תקנה שתחייב את הנהגים?

יפעת שאשא ביטון: תגיד לי שאתם מחכים לפחות לזה, שאני אדע שאני יכולה לדחוף בכיוון מסוים ואני אכשיר לכם את הדרך.

אבנר פלור: אני אמרתי את העמדה של המשרד.

אבנר פלור: יחד עם זאת, אני מוכן להעלות את זה בפני המנכ"לית וניתן לכם מענה פעם נוספת.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, שאנחנו נלך לכיוון של קידום מוצרים.

אבנר פלור: חשוב לי להדגיש את העמדה שלנו ואף אחד לא מתנער משום דבר ולא בורח.

אבנר פלור: ממש לא.

אבנר פלור: אנחנו חושבים, בנקודת זמן זו, היות ויש פה את הנושא של הקמפיין, היות ויש פה את הנושא של אחריות הורית, אנחנו לא רואים לנכון לחייב למעלה משלושה מיליון כלי רכב - - -

איילת נחמיאס ורבין: אבנר, אם לבן אדם אין רדיו ברכב ואין לו טלוויזיה בבית - - -

אבנר פלור: אבל סליחה - - -

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, עם כל הכבוד, אפשר להפריע לך.

איילת נחמיאס ורבין: אבנר, אתה לא קדוש.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני לא קדושה ומפריעים לך.

איילת נחמיאס ורבין: תירגע, זה בסדר גמור מה שאמרתי לך.

איילת נחמיאס ורבין: אם לבן אדם אין רדיו ואין לו טלוויזיה, אז הוא מנוע מלהבטיח את שלום ילדיו?

אבנר פלור: חברת הכנסת ורבין, אני מאוד מנומס, מאוד תרבותי.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני.

איילת נחמיאס ורבין: מותר לבקר אותך.

יפעת שאשא ביטון: יש פה ילדים, יש פה סטודנטים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אבנר, תגיד את הדברים.

אבנר פלור: אנחנו רואים לנכון שהקמפיין הפרסומי ביחד עם האחריות הורית, ביחד עם - - -

יפעת שאשא ביטון: לא מספיק, אבנר.

אבנר פלור: יחד עם זאת, אמרתי, אני אעלה פעם נוספת את הבקשה של הוועדה בפני המנכ"לית.

איילת נחמיאס ורבין: זה באמת מנומס, כי אתה בעצם אמרת לנו לא אחרי שלוש שנים שאנחנו מתעסקים עם זה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה פשוט אמרת לנו לא בצורה מנומסת.

איילת נחמיאס ורבין: על זה אני יכולה להסכים איתך.

יפעת שאשא ביטון: אבנר, כמו שאין לי את הזכות להחליט אם יהיה לי אפוד זוהר, כן או לא, וכמו שאין לי את הזכות לבחור אם אני שמה את הילד בכסא בטיחות, כן או לא, אני רוצה שבאותה מידה משרד התחבורה ילך לכיוון שברגע שאנחנו נקדם או יקודמו מוצרים לשוק ויאושרו על ידי מכון התקנים, אנחנו נלך לכיוון של התקנת התקנה.

יפעת שאשא ביטון: זאת הדרישה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רגע הצעה לסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אני דורשת שמנכ"לית משרד התחבורה תבוא לכאן לדיון בזמן שאת תקבעי, שתחשבי שזה הגיוני.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת שקרן טרנר תגיע לכאן והיא תסביר את עמדת המשרד.

איילת נחמיאס ורבין: אני בספק אם היא תניח את דעתנו, להערכתי לא, אבל אני חושבת שהיא צריכה להיות כאן, עם כל הכבוד, ואני באמת מעריכה, יש לי הערכה מקצועית רבה לאבנר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, איילת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת יעל פארן.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אלינו חבר הכנסת מסעוד גנאים וחבר הכנסת מקלב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: קודם כול אני מצטרפת לברכות לקיום הדיון החשוב הזה בפתח המושב ובפתח הקיץ.

יעל כהן-פארן: כל הכבוד לך, מאי, ריגשת גם בטקס המשואות וגם פה היום.

יעל כהן-פארן: אני גם רואה שאת מתרגשת.

יעל כהן-פארן: אני רואה שאת גם היית בדיון בוועדת המדע שהיושב ראש שלה נמצא כאן עכשיו, והצגת את זה עוד בשלבים יותר מוקדמים.

יעל כהן-פארן: זה מדהים שיש פתרונות וכמה יחסית בקלות אפשר להשיג אותם.

יעל כהן-פארן: הרי ברכב כשהילדים לא שמים חגורת בטיחות וזה מצפצף לך בצורה שאתה לא יכול לנהוג מרוב רעש שזה עושה, אז ברור שיש את המצב ההפוך, שזה יצפצף לך כשהוא זיהה שמישהו לא קם.

יעל כהן-פארן: אפשר לעשות את זה.

יעל כהן-פארן: זה פשוט היפוך של אותו מנגנון וזה קיים כבר ברכבים, או רכב שלא נכבה, אפשר לייצר כמו שמה שייצרת, אפשר גם שאי אפשר יהיה לנעול אותו בכלל, שהוא יצפצף, שהנעילה לא תהיה אפשרית.

יעל כהן-פארן: כל הדברים האלה כבר קיימים מבחינה טכנולוגית.

יעל כהן-פארן: אני בתחושה שזה לא קורה כי אף אחד לא רוצה לקחת אחריות.

יעל כהן-פארן: בשונה מהאפוד הזוהר, לא הייתי אז בכנסת אבל כולם יודעים שזה קודם על ידי חברה מסוימת שהיה לה אינטרס כלכלי, וגם אם זה מציל חיים וזה בסדר גמור - - -

יפעת שאשא ביטון: הצליחו שם.

יפעת שאשא ביטון: שום סיבה שלא יצליחו פה.

יעל כהן-פארן: היא לא תיתבע אם מישהו, האפוד שלו לא זהר מספיק, ופה יש אלמנט שנראה לי שהוא גם קשור לכך שאף אחד לא ניגש למכון התקנים לאשר את המערכת שלו, ואגב, זה גם קשור, אני זוכרת את הדיונים לפני שנה ושנתיים שהגננות חשבו לקחת אחריות ומה אם הן יפספסו, אז מה, זה אחריותן?

יעל כהן-פארן: מספיק כאב לב יהיה לה אם משהו חס וחלילה יקרה, אז גם עכשיו אחריות פלילית עליהן?

יפעת שאשא ביטון: אם היא תדע שהיא הצילה או שהיא יכלה להציל ילד, תאמיני לי שהיא לא תישן.

יפעת שאשא ביטון: באותה מידה, אף אחד לא מפיל אחריות פה על אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: זה עניין של התגייסות.

יעל כהן-פארן: זה לא מדויק.

יפעת שאשא ביטון: זה מדויק מאוד.

יפעת שאשא ביטון: יש פה הטלת אחריות.

יעל כהן-פארן: אם מישהו פותח בוסטר והוא מתפרק בתאונה, אז זו אחריות של מי שפיתח את הכיסא בוסטר חס וחלילה, ואם מישהו פיתח מערכת שלא עבדה, זאת תהיה אחריות שלו חס וחלילה אם היא לא תעבוד והוא נתן אותה לציבור, ולכן נראה לי שיש פה חשש.

יעל כהן-פארן: אני לא אומרת שהוא מוצדק, שבגללו הדברים תקועים, אבל מה שאני רוצה לומר, שבשונה מהאפוד הזוהר, שפה באה חברה ורצתה לקדם ואין לה שום אחריות, כאן המדינה רואה שאף אחד לא ניגש.

יעל כהן-פארן: היא צריכה לעשות הרבה יותר כדי שזה יקרה, כדי שמישהו ייגש, כדי שהדברים האלה יתקדמו יותר במהירות.

יעל כהן-פארן: כאן צריך להיות מצב של win win גם למפתח וגם למדינה והמדינה צריכה לדחוף את זה, כי היזמים לא רצים.

יעל כהן-פארן: הקריאה מכאן, אני מצטרפת אליה.

יעל כהן-פארן: משרד התחבורה, לא כל שלושה מיליון הרכבים שיש בארץ צריכים להתקין.

יעל כהן-פארן: מי שיש לו כיסא תינוק וכיסא בוסטר, הוא צריך שיהיה לו ברכב את הדבר הזה.

יעל כהן-פארן: לא למי שאין את הילד הקטן.

יעל כהן-פארן: ילד יותר גדול שלא צריך בוסטר, אז אנחנו רואים שהשכחה ברכב בגיל הזה לא רלוונטית, אז באמת אני מצטרפת לקריאה לעשות הרבה יותר וזה דחוף.

יעל כהן-פארן: הקמפיין טוב.

יעל כהן-פארן: זה לא שהוא רע.

יעל כהן-פארן: הוא חשוב, הוא לא מספיק.

יעל כהן-פארן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך חברת הכנסת פארן.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אזכיר פה לנוכחים, דיברנו על זה גם בדיונים הקודמים.

יפעת שאשא ביטון: הבייביסנס, כל הורה קונה.

יפעת שאשא ביטון: הם לא חייבים, הם יודעים שזה קיים, הם יודעים שזה יכול אולי להציל.

זאב גולדבלט: זה פשוט על המדף ואפשר לקנות את זה.

זאב גולדבלט: זה ההבדל.

יפעת שאשא ביטון: ואף אחד לא אומר, אה, אבל אם הוא לא יצפצף, של מי האחריות?

יפעת שאשא ביטון: חברים, אם אנחנו נקדם את זה שיהיו פה יותר עזרים טכנולוגיים בדחיפה של המדינה, המציאות שלנו יכול להשתנות גם אם לא ב-180 מעלות ורק ב-90 בתור התחלה, אז אני חושבת שאנחנו נהיה במקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד ואחר כך חבר הכנסת אשר.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך ההורים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

לירון אשל: תודה, גבירתי.

לירון אשל: שלוש שנים אנחנו יושבים פה בדיונים.

לירון אשל: לפני שנה בדיוק ישבנו פה ב-15 במאי.

לירון אשל: חברת הכנסת שאשא ביטון אמרה "אם לא תצא תקנה בקרוב, זה יהיה על הראש שלנו", וזה על הראש שלכם, משרד התחבורה, כרגע, לצד האחריות של ההורים ושל הגננות.

לירון אשל: ההבדל בין מאי, ילדה בת 15, זה לא רק בפיתוח האלמנט, אלא זה גם בהבנה מה היא קדושת החיים.

לירון אשל: שלושה ילדים לא מתו, נשרפו חיים או נחנקו חיים במכוניות בחודשים האחרונים.

לירון אשל: 30 ילדים מתו בעשור האחרון, והתשובות שמתקבלות פה ממשרד התחבורה הן תשובות ממוחזרות, בדיוק התשובות שנאמרו פה בדיון האחרון לפני שנה.

לירון אשל: לא יתכן להמשיך שוב פעם באותם דיונים ומשרד התחבורה אומר, גם היום אנחנו מוכנים לחשוב על זה.

לירון אשל: מתי?

לירון אשל: עד הילד הבא?

לירון אשל: מתי תחשבו על זה?

לירון אשל: למה זה לא מדיר שינה מעיניכם?

לירון אשל: מה זה "אנחנו מוכנים לשמוע?

לירון אשל: " אתם הכנסתם את זה בתקינה מחייבת בהסעות.

לירון אשל: האבסורד הוא ש-87% מהמקרים האלה על פי הנתונים של "בטרם" קורים ברכבים פרטיים.

לירון אשל: מה צריך לקרות כדי שהדברים ישתנו?

לירון אשל: שלושה ילדים.

לירון אשל: מתו זו מילה יפה.

לירון אשל: נשרפו בחיים בתוך הרכבים.

לירון אשל: המועצה לשלום הילד פועלת כבר שנתיים מול משרד התחבורה.

לירון אשל: רק בשבוע שעבר מנכ"לית המועצה הוציאה מכתב שלישי שלא זכה לתגובה עניינית.

לירון אשל: אנחנו מבקשים פה, מעבר לתקנים, התשובות של משרד התחבורה זה לא אם יש תקן או אין תקן.

לירון אשל: אתם לא מעוניינים בזה.

לירון אשל: זה הילדים שלנו.

לירון אשל: מה צריך לקרות?

לירון אשל: עוד פעם נשב בעוד חצי שנה ונספור את הילדים, לא 30, 35?

לירון אשל: עוד שנה?

לירון אשל: מה צריך לקרות פה?

לירון אשל: אני באמת שואלת.

איילת נחמיאס ורבין: לא צריכה לעבור שנה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת הטרגדיה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, לירון.

יפעת שאשא ביטון: התשובות הן הרבה יותר מקוממות כשאומרים לי, אה, הסברה תעשה את שלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כרגע לא צריכים לעשות כלום.

יפעת שאשא ביטון: זה הרבה יותר מקומם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת אשר, אבל בקצרה, כי אתה גם קודם אמרת את דבריך, כדי שנוכל לתת לאחרים.

יעקב אשר: גבירתי היושבת ראש, קודם כול תודה על הדיון הזה.

יעקב אשר: מי שהיה גם בקדנציה הקודמת יודע שבשולחן הזה כבר היו הרבה ועדות בקדנציה הזאת, כמה וכמה דיונים.

יעקב אשר: היו בוועדת המדע כמה וכמה דיונים.

יעקב אשר: בקדנציה הקודמת אני זוכר כאן דיון סוער בעניין הזה ודיונים משותפים של שתי הוועדות, והיו אין ספור דיונים ואין ספור דברים ואנחנו נמצאים כמעט בנקודת ההתחלה ואני אסביר גם למה.

יעקב אשר: יש פה בעצם דבר שגורר דבר.

יעקב אשר: אנחנו באים ואומרים שאין עזרים, וגם אם יש כבר פיתוחים, אז אף אחד.

יעקב אשר: אני לא מכיר מפתח שחושב שהוא הולך להרוויח כשהוא לא מתקדם עם זה.

יעקב אשר: הסיבות שלא מתקדמים עם זה, צריך לבדוק טוב את השוק הזה, אבל ברור דבר אחד, שאם לא תהיה חובה בסופו של דבר, והאמן לי, אבנר, אנחנו יודעים בוועדת כלכלה.

יעקב אשר: אתם מגיעים עם תקנות.

יעקב אשר: אנחנו מעלים קנסות.

יעקב אשר: אתה יודע טוב מאוד.

יעקב אשר: אמרתי את זה פעם בוועדת כלכלה.

יעקב אשר: אנחנו בעצם משיתים על הציבור קנסות.

יעקב אשר: אנחנו עושים את זה בלב שלם כי אנחנו יודעים שאנחנו מצילים אנשים.

יעקב אשר: אנחנו כל היום מטילים רגולציות בלי סוף על נהגים, על חברות וכו' וכו'.

יעקב אשר: הדבר הכול כך פשוט הזה שבאכיפה נכונה הוא גם יגיע לציבור שבאמת חייב את זה.

יעקב אשר: הרי אתה לא תצא בקמפיין שבא ואומר שמי שלא עובר באור אדום לא יקבל קנס, אבל אני מנסה לשכנע אותך שתעבור באור אדום.

יעקב אשר: אין דבר כזה, כי הרי כולם יודעים שהרגעיות הזאת שאדם שוכח את הילד שלו, הדבר הכי יקר לו, זה קורה מאיזה בלק אאוט שהוא כנראה מובנה באיזושהי צורה.

יעקב אשר: כשאדם בסיטואציה מסוימת זה יכול לקרות לו.

יעקב אשר: הדבר היחיד שיכול לגרום, זה משהו טכני שיעזור לו לצאת מהבלק אאוט הזה באותה שנייה שהוא רץ למשהו ושכח בשנייה אחת את הדבר הכי יקר לו, אז דבר כזה לא נחייב?

יעקב אשר: פה אנשים יקרסו כלכלית?

יעקב אשר: פה תקרה הקריסה של המשפחות מתחת לקו העוני?

יעקב אשר: זה יביא אנשים מתחת לקו העוני?

יעקב אשר: מדובר כאן על משפחות בעלי רכבים.

יעקב אשר: אני אומר לכם, זה הכול מתחיל, גבירתי היושבת ראש, ונגמר בסופו של דבר בהחלטה מנהלית שלכם.

יעקב אשר: אתם יודעים, תקבלו מאיתנו את כל הגיבוי.

יעקב אשר: אתם לא תהיו הרעים.

יעקב אשר: אנחנו נהיה הרעים.

יעקב אשר: תצאו בהכרזה שתוך חצי שנה אתם הולכים להכניס את זה לתקן.

יעקב אשר: אתם תראו כמה יבואו אליכם עם הרעיונות וכמה יבואו למכון התקנים כדי לגמור את הסאגה הזאת של העזרים.

יעקב אשר: לא ילך דרך אחרת.

יעקב אשר: אנחנו מדברים כאן וילדים נהרגים וזה באמת מוות אכזרי בצורה שאין לה אח ורע.

יעקב אשר: זה לא יגמר בלי רגולציה.

יעקב אשר: פה אנחנו חברי הכנסת מבקשים רגולציה, מבקשים אכיפה על הציבור.

יעקב אשר: אנחנו רוצים להיות נחמדים לציבור.

יעקב אשר: הנה, אנחנו הרעים.

יעקב אשר: אתם תהיו הנחמדים.

יעקב אשר: תעשו את זה, תזרקו את זה עלינו.

פנינה תמנו: שיחייבו חצי מאגרת הרכב לזה.

פנינה תמנו: חצי מאגרת הרכב שתלך לטובת הטכנולוגיה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: הציע חבר הכנסת ואאל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אשר.

יפעת שאשא ביטון: נציג ההורים, אבל בבקשה בקצרה כדי שנוכל לשמוע גם את חברי הכנסת וגם יש פה משרדים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

זאב גולדבלט: תופעת שכחת הילדים ברכב רובצת קודם כול לפתחינו, אנחנו ההורים, לפני כל אחד אחר.

זאב גולדבלט: ברור לנו כמו שלכם, המחוקקים, שענישה חמורה ככל שתהא זה לא הפתרון, כי אף אחד הרי מאיתנו ההורים, כולל אתם, לא שוכח ילד מתוך כוונה לוותר עליו.

זאב גולדבלט: זה באמת נעשה מתוך חוסר ריכוז, חוסר תשומת לב, היסח דעת, בין השאר דרך אגב, על מה שחברת הכנסת פנינה אמרה.

זאב גולדבלט: אנחנו כולנו מחוברים למסכים ואנחנו כושלים בזה.

זאב גולדבלט: המענה, ואנחנו לא הולכים להמציא כאן את הגלגל, זה באמת הסברה ופרסום מאסיביים ועל זה אני מברך את משרד התחבורה וכל מי שמעורב בפרסום הזה, אבל חובה להתקין בחקיקה מכשירי עזר במכוניות, כחובה, לא כרשות, בדיוק כפי שהורים חויבו להתקין בזמנו את המושבים הבטיחותיים לפעוטות וכן הלאה.

זאב גולדבלט: אם המדינה רוצה להתערב, אז שגם תסבסד את זה, זה בכלל יהיה טוב, אבל קודם כול להתקין את זה בחקיקה ראשית.

זאב גולדבלט: ניתן לחייב את ההורים להחזיר את המתקן אחרי שש שנים ועל ידי זה לוודא שבאמת חבר'ה שאין להם ילדים, לא יהיה להם את המתקן, אבל בשלב ראשון לפחות תאשרו ותזרימו את המערכות האלה לשוק כדי שהורים שמעוניינים, יוכלו לרכוש אותם.

זאב גולדבלט: היום המכשירים לא זמינים.

זאב גולדבלט: זה לא שאין פתרונות, יש פתרונות, רק שהם לא נגישים להורים.

זאב גולדבלט: דיברה על זה קודם חברת הכנסת שאשא ביטון, בדיוק על אותו מכשיר שאנחנו מתריעים על זה שילד מפסיק לנשום במיטה או ילד שעושה קולות, ואנחנו קונים את זה לבד.

זאב גולדבלט: לא צריכים רגולציה כי זה נמצא, זה קיים.

זאב גולדבלט: אנחנו פוחדים ממוות בעריסה, אז אנחנו קונים את זה.

זאב גולדבלט: קל וחומר שילד לא יתבשל חי באוטו בגלל חוסר תשומת לב, ולכן אני בפירוש קורא לכם קודם כול בשלב ראשון לפני כל דבר, תאפשרו למפתחים להזרים את המכשירים האלה לשוק.

זאב גולדבלט: במקביל, תעסקו גם ברגולציה ובתקנון ואפילו בחקיקה, ואם משרד התחבורה לא מרים את הכפפה, אז אני קורא לוועדה ולחברת הכנסת שאשא ביטון ליזום חקיקה משל עצמה.

זאב גולדבלט: זו לא חקיקה דרקונית, דרך אגב.

זאב גולדבלט: אנחנו ההורים מברכים על זה.

יפעת שאשא ביטון: זאב, ברשותך, אנחנו גם צריכים להגיד את הדברים שאנחנו נוכל לעמוד מאחוריהם.

יפעת שאשא ביטון: חקיקה ראשית זה סיפור אחר לגמרי מאשר תקנה שמשרד התחבורה לוקח ומתקין.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לחוקק כמה שאני רוצה.

יפעת שאשא ביטון: אם אין לי עזרים טכנולוגיים בשוק, אז מה ההורים יקנו בעצם?

זאב גולדבלט: על זה דיברתי קודם.

יפעת שאשא ביטון: ובגלל זה אני אומרת שבלי ההתערבות של משרד התחבורה שיקדם יוזמות וייצור של עזרים כאלה, יסייע לאנשים שנמצאים בשוק.

יפעת שאשא ביטון: הנה, אמר מכון התקנים למאי, בואי, אנחנו מוכנים בהתנדבות לעזור לך וללוות אותך ולעשות את כל מה שצריך כדי שהדבר הזה יהפוך למשהו ממשי בשוק.

זאב גולדבלט: ואנחנו מברכים על זה, שלא יהיו אי הבנות.

זאב גולדבלט: מברכים ומחבקים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נדחוף למקום הזה, שום חקיקה לא תסייע, ולכן אני חושבת שהסיפור של משרד התחבורה הוא הרבה מעבר לעוד תקנה.

יפעת שאשא ביטון: הוא בכלל לייצר את כל התהליך הזה ומהר כדי שאנחנו נוכל להגיע למקום שאנחנו רוצים.

אביטל אפל-פנקס: חברת הכנסת שאשא ביטון, אני רק רוצה להגיד, אנחנו בהחלט ניפגש עם המנכ"לית בחודש הקרוב במסגרת התוכנית הלאומית ואנחנו נבקש להקצות חלק מהתקציב של התוכנית הלאומית לקידום של הנושא, כמובן אם היא תחליט שזה בסדר העדיפות שלה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו נעזור להם להחליט שזה בסדר העדיפויות לא שלהם, של עם ישראל.

יפעת שאשא ביטון: ילדים פה מתים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא יהיה בסדר העדיפויות, אז מה כן?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה גבירתי היושבת ראש.

אורי מקלב: ודאי תודה רבה על כך שאת הדיון הראשון של המושב הזה את פתחת בדיון העצוב הזה, אבל צריך להגיד שזה שמגיע לך תודות, זה נכון, אבל זה מצער מאוד שאת נאלצת בעצם לקיים את הדיון הזה לאור מה שקרה, האירועים המצמררים.

אורי מקלב: כל פעם כשאני חושב מה קרה לילד ומה הוא עשה ואיך הוא צעק ולא היה לו מענה עד התוצאה הסופית, מצמרר ועצוב מאוד, לכן אנחנו צריכים שהדיון הזה גם לאחר לא מעט דיונים שכבר קיימנו, זה לא דיון מקדמי.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על דיון של תוצאה.

אורי מקלב: זה לא דיון שאנחנו נעשה ככה ונפעל ככה.

אורי מקלב: אנחנו כבר מדברים על תוצאה.

אורי מקלב: במבחן התוצאה שלנו אנחנו נכשלנו.

אורי מקלב: אנחנו יודעים היום שאנחנו לא מצליחים ולא באנו לפתרון והכול טוב.

אורי מקלב: יכול להיות שאולי יש שמחה שנמנעו הרבה דברים, אבל בסופו של דבר קורים הדברים האלה.

אורי מקלב: אנחנו היום מתמצתים את כל הדיונים שהיינו.

אורי מקלב: אנחנו באמת מצרים על כך שלא היה כלום.

אורי מקלב: הציבור חשב שצריך לחייב בצורה כזאת או בצורה אחרת ודיברו על כך.

אורי מקלב: אנחנו לא מחייבים את כלל המכוניות.

יפעת שאשא ביטון: חוץ ממשרד התחבורה כולם בטוחים, משוכנעים, מאמינים שרק התקנה של עזרים טכנולוגיים מסייעים.

אורי מקלב: וצריך להגיד ששר התחבורה ייצג את הדברים האלה ויצאה העמדה שלו, שאנחנו חנוקים על אף שכיבדו את הדברים בהנחה וברצון שבאמת יעזרו הפעולות האחרות, אבל לצערי הפעולות האחרות לא עזרו.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד שבסופו של דבר לא מדברים על כלל הנהגים, על כלל המכוניות, מדברים על אוכלוסייה מאוד ממוקדמת.

אורי מקלב: כיסא בטיחות הוא דבר שאנחנו מחייבים אותו.

אורי מקלב: התקן על כיסא בטיחות זה המשך לכיסא הבטיחות.

אורי מקלב: יש היום שילוב של דברים שהם מאוד ישימים ולא יקרים שאפשר ליישם אותם.

אורי מקלב: דיברנו שתיעשה רביזיה בתקן.

קריאה: עשו.

אורי מקלב: אבל אמרנו שזה לא מספיק לבד הרביזיה, אנחנו רוצים להיות שותפים בעלות, בתמריצים, בהשתתפות, בתמיכה בעניין הזה כדי שבסופו של דבר יהיה מוצר של מדף, שאני אוכל להגיד לילדים שלי, בשביל הנכדים שלי, תלכו לחנות אביזרי רכב, תלכו לכל מקום אחר, תיקנו.

אורי מקלב: הם שואלים אותי, אני לא יודע מה להגיד להם.

אורי מקלב: דווקא הנסיעות האלה שהן כמעט נסיעות שלא משתמשים בווייס, כשלוקחים מהבית לגנון זה דווקא נסיעות שעל פי רוב לא משתמשים בווייס, ישנם פתרונות שיעזרו גם.

אורי מקלב: כדי שנוכל למצות את כל היכולות וכל הפיתוחים שחלקם עשו את זה מהיבט מסחרי, חלקם מהיבט וולונטרי, לשלב בין כל ההמצאות, לעשות שולחן עגול.

אורי מקלב: הרי באו אלינו כאן יצרנים וממציאים, מפתחים, אמרו, לא מדברים איתנו.

אורי מקלב: הציגו בפנינו.

אורי מקלב: את טיפלת בנושא של הרגולציה, זכויות הילד ואנחנו קצת דיברנו בחלק הטכנולוגי של העניין וגם עשינו דיונים משולבים.

אורי מקלב: בסופו של דבר אנחנו יודעים שיש פתרונות יישומיים, והם לא פתרונות שהם בשמיים והם לא פתרונות עם עלויות שאי אפשר היום לחייב.

אורי מקלב: לעשות אותם מוצר מדף.

אורי מקלב: מדוע היום אי אפשר ללכת, מוצר אחד, שהוא יכול להיות בטיחותי מספיק כדי שנוכל להגיד להורים מה לקנות, וזה לא נמצא, ואם זה לא נמצא, כאן הכשל נמצא וזו רשלנות ולא רק כשל.

אורי מקלב: אם תחשבו שאנחנו ממציאים את הדבר, ואני בזה אסיים, הבריחה מאחריות, נראה לנו בעניין הזה שזה המוטו של הדבר.

אורי מקלב: אני לא מבין.

יפעת שאשא ביטון: כולם מפחדים לגעת בזה ולהרגיש שהם אחראים.

אורי מקלב: אולי יצא משהו ומישהו יתבע אותנו.

אורי מקלב: תובעים אתכם על הדברים האלה.

אורי מקלב: אנחנו מכירים את זה בחיישן הרברס.

אורי מקלב: יש חיישן רברס.

אורי מקלב: גם היום תאונות חצר, יש בין 12 או 13 הרוגים בשנה, ילדים בעיקר במגזר הערבי מתאונות חצר.

אורי מקלב: הפתרון הזה, כולם אומרים שזה נושא של חיישן רברס.

אורי מקלב: התשובות שקיבלנו פה, מה יקרה אם החיישן רברס לא יעבוד?

אורי מקלב: אז יאשימו אותנו.

אורי מקלב: כל שנה 12-13 הרוגים יהיו, אבל מכיוון שלא פיתחו, ואתה מכיר את זה על המגזר הערבי, תאונות חצר האלה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על מכוניות חדשות שמייבאים אותם לארץ, לדרוש חיישן רברס שאין בזה עלות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נדבר על הנושא של תאונות בכלל, אבל אני רוצה רגע לחזור ולמקד את זה בשכחת ילדים ולהתחבר גם לדברים שלך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ישבנו כאן בדיונים משותפים וראינו עזרים מאוד פשוטים גם עם עלויות מאוד קטנות, אם בכלל, וזה משהו שאני חושבת שאנחנו כן נקדם לידיעת הציבור.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מההמלצות שתוך כדי דיון רשמתי ל"בטרם".

יפעת שאשא ביטון: שנה שעברה אתם פרסמתם באתר את כל מה שהוצג כדי לתת להורים רעיונות עד אשר נתקן תקנה.

אביטל אפל-פנקס: אנחנו כבר לא עושים את זה לצערי הרב, כי נאסר עלינו מאחר והם לא עומדים בתקן.

אביטל אפל-פנקס: יש סוג של הטעיית הציבור.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי, זאת אומרת שאנחנו אומרים, חברים, הורים, תמשיכו להתמודד לבד, אנחנו נמשיך לספור את הילדים ויבוא יום, אולי נחשוב אחרת.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני חייבת להגיד לכם שזה מזעזע.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם אני יכולה לבטא במילים את מה שקורה לי בגוף.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה הכי אמיתי, אבל אני ממש מתאפקת.

יפעת שאשא ביטון: כאילו אנחנו כולנו מושכים את עצמנו, אנחנו נצא מפה, מהחדר, ונתפלל שלא נגיע לידיעה הבאה על ילד שניצלה ברכב.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני כולי מצומררת, אבל אני גם לא מוכנה להרפות ואני גם לא מוכנה לוותר.

יפעת שאשא ביטון: זה אני אומרת לכל אחד מאלה שיושבים סביב השולחן, ואם נצטרך לצאת למלחמות על זה, אז אנחנו גם נילחם על זה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אני רק אומרת לפני שאני נותנת את רשות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: נאמר כאן שאנחנו בנקודת ההתחלה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לומר ביושר, אנחנו לא בנקודת ההתחלה, אנחנו בטח לא בישורת האחרונה, אבל אנחנו עשינו כברת דרך גם עניין של המודעות, גם בעניין של ההצטרפות וההבנה שאנחנו באמת לא מחפשים אף אחד שהוא אחראי ואף אחד שהוא אשם.

יפעת שאשא ביטון: האחריות היא קודם כול על ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בסך הכול רוצים את העזרה של משרד החינוך, את העזרה של שוטרי סיור שמסתובבים ויכולים להציץ לרכב ולראות שאף אחד לא נשכח, את העזרה של פקחים עירוניים שגם הם מסתובבים ברחובות ויכולים להציץ לרכב.

יפעת שאשא ביטון: זו לא אחריות שלהם, אבל הם יראו שאף אחד לא נשכח.

יפעת שאשא ביטון: שכנים שיורדים, עוברי אורח, אזרחים.

יפעת שאשא ביטון: כל אחד מאיתנו יכול לתרום תרומה קטנה.

יפעת שאשא ביטון: עם משרד החינוך בעיקר עשינו דרך מאוד משמעותית, אז אני אשמח לקבל עדכון מכם אם אתם מתכוונים לצאת שוב בקריאה שיצאתם בשנה שעברה והיא מבורכת.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, מה קורה עם האפליקציות?

יפעת שאשא ביטון: יש כל מיני עזרים טכנולוגיים שאני יודעת שבגנים הפרטיים הכניסו ומסייעים מאוד לצוות החינוכי, כך שהוא גם לא צריך להתעסק בזה.

יפעת שאשא ביטון: איפה אתם בסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אורה גולדהירש: אני יכולה להגיד שבאגף לחינוך קדם יסודי אנחנו שותפים לוועדה הזאת כבר מתחילתה ובהחלט גם התקדמנו במסרים לצוותים החינוכיים, אבל מה שחשוב יותר זה שהצוותים החינוכיים באמת עושים הרבה מאוד, מעל ומעבר כדי למנוע תאונות בכלל ושכחת ילדים ברכב.

אורה גולדהירש: מה שעשינו זה בעצם משהו שהוא פנייה גם לגננות אבל באמצעותם גם להורים לא רק כהסברה אלא באמת כהעלאת מודעות.

אורה גולדהירש: התקיימו הרבה מאוד מעגלי שיח של הורים, מה שנקרא חוכמת ההמונים, כשנתנו הורים אחד לשני כל מיני רעיונות ללא עזרים טכנולוגיים, איך שלא יקרה לנו האסון הזה.

אורה גולדהירש: מה שבעצם הראה לנו, שכשחוברים יחד צוותי חינוך והורים, כן מקדמים את המהלכים האלה של הגברת מודעות, ואין מה לעשות, הגברת מודעות זה מעבר למה שאנחנו אומרים הסברה, זה משהו שהוא הרבה יותר מוטמע גם בקרב הצוותים החינוכיים וגם בקרב ההורים.

אורה גולדהירש: הדבר המרכזי שביקשנו בשיתוף פעולה הזה בין גננות והורים זה אחריות הדדית.

אורה גולדהירש: כשהורה יודע שהילד חולה ולא יגיע מחר לגן, להתקשר, לשלוח מסרון לגננת.

יפעת שאשא ביטון: נכון, חד משמעית.

אורה גולדהירש: ואנחנו יכולים להגיד שהרבה מאוד הורים הבינו את זה ואכן עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: שיתוף הפעולה מאוד חשוב.

אורה גולדהירש: ולכן מה שקורה, שמצטמצם מאוד מספר הילדים שהגננת לא יודעת למה הם לא בגן, בעיקר בתקופות החורף שהרבה ילדים חולים בגן.

אורה גולדהירש: רוב ההורים הודיעו, שני הורים נניח לא, אז מיוזמתה ובלי שמטילים עליה אחריות, בלי שמנחים אותה בנוהל, היא עושה את זה, כי נשארו שני ילדים שהיא לא יודעת למה הם לא הגיעו.

אורה גולדהירש: במובן הזה אנחנו באמת גאים בצוותים שלנו שהם פועלים בכיוון הזה.

אורה גולדהירש: אני חושבת שזה משהו שאנחנו רואים בו ברכה.

אורה גולדהירש: אחרי ל"ג בעומר אנחנו יוצאים מחדש עם כל המסמכים ששלחנו בשנה שעברה, קושרים גם את כל האזהרות לתאונות קיץ יחד עם שכחת ילדים ברכב.

אורה גולדהירש: בנינו סדנא שאפשר לעבוד איתה עם הורים.

אורה גולדהירש: גם את הסדנא הזאת לגננות שירצו, אנחנו חוזרים ושולחים.

אורה גולדהירש: בעצם העמדה שלנו היא אותה עמדה.

אורה גולדהירש: אנחנו מאוד רוצים שהצוותים וההורים יהיו בשיתוף פעולה כזה שימנע אסון.

אורה גולדהירש: כל הנושא של כן אחריות ואם היא לא תתקשר וכו', מאוד ירד, כי הבנו שזה לא בא באיזשהו מסר של מה יקרה לך אם לא תעשי את זה, וגננות עושות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אורה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לחדד גם שאנחנו כבר לא במקום בשיח עם ההורים, של לי זה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: זה היה שיח לפני שנתיים ושלוש ואנחנו רואים יותר ויותר הורים שמבינים שזה באמת יכול לקרות לכל אחד.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו צריכים להתחיל בשנה הבאה, לצערנו הרב, מהניסיון של השנה הזו, את כל העניין של המסרים, כנראה באפריל או לפני חופשת הפסח.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר לך חבר הכנסת מקלב, כשאני קבעתי את התאריך לדיון הזה, זה היה מתוך מקום אופטימי שנצליח גם השנה כמו בשנה שעברה למנוע, אבל האסונות הקדימו אותנו ואנחנו מוצאים את עצמנו מדברים על זה כשכבר שלושה ילדים מצאו את אותם הטראגי.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך איחוד הצלה, רווחה ורלב"ד, ובקצרה.

מסעוד גנאים: בקצרה גבירתי היושבת ראש.

מסעוד גנאים: את הנושא הטראגי הזה והסבל הזה, עצוב מאוד הזה כבר דנו בו שנים שעברו.

מסעוד גנאים: אני מברך אותך על קיום הדיון הזה.

מסעוד גנאים: אם בשנים שעברו היינו מדברים בחוסר אונים, אבל היום יש דברים בידנו.

מסעוד גנאים: יש פטנטים, יש מוצרים, יש דברים שיכולים להתקין אותם.

מסעוד גנאים: לצערי, אני תמיד אומר, השיח הזה של האחריות גובה קורבנות.

מסעוד גנאים: השיח הזה שכל אחד מגלגל את האחריות על השני, מפחד.

מסעוד גנאים: מילת האחריות נהפכה למילה גסה ומסוכנת.

מסעוד גנאים: המסוכן ביותר זה לאבד חיי אדם בגלל שיח כזה, לכן הגיע הזמן, כאשר יש לנו פטנט, יש לנו מוצר שיכול להציל את הילדים שלנו, את התינוקות שלנו.

מסעוד גנאים: בגלל בירוקרטיה, בגלל הפחד שאני אחראי, אז נתחיל בתחילת הקיץ לצערי לספור קורבנות?

מסעוד גנאים: אני חושב שאנחנו חייבים בכנסת, משרד התחבורה, אם זה אצל משרד התחבורה, צריך בהקדם לאמץ, לעשות את התקנות הדרושות כדי למנוע את הקורבן הבא וכולנו מגויסים למטרה הזו.

מסעוד גנאים: אם לא מטרת הצלת חיי אדם היא המשימה והמחויבות הראשונה שלנו.

מסעוד גנאים: ריבונו של עולם, בשביל מה נבחרנו?

מסעוד גנאים: יש מוסדות ויש משרדים ויש אחראי.

מסעוד גנאים: אתם רוצים סמכות בלי אחריות?

מסעוד גנאים: כל אחד, יש לו סמכות על תחום מסוים.

מסעוד גנאים: הוא צריך לקבל את האחריות, אבל למה הוא מפחד?

מסעוד גנאים: אמרתי פעם, כל אחד חושב על ועדת חקירה הבאה.

מסעוד גנאים: תחשוב על הקורבן שהצלת.

מסעוד גנאים: זה מה שאתה צריך לחשוב.

מסעוד גנאים: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ואחר כך איחוד הצלה.

יפעת שאשא ביטון: לא יהיה לנו זמן לשמוע את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בדיון הבא על הבטיחות בקיץ נשמע את מי שלא הספיק לדבר כאן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, הרשות הלאומית לבטיחות ואחר כך איחוד הצלה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ליאת קרביץ דיין: ליאת מהרלב"ד, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

ליאת קרביץ דיין: הרלב"ד באמת בשנים האחרונות לקחה על עצמה לטפל בצד ההסברתי של נושא שכחת ילדים ברכב.

ליאת קרביץ דיין: אנחנו מעלים בשנים האחרונות באופן קבוע כל קיץ קמפיינים, ובשנתיים האחרונות באמת באופן יותר אינטנסיבי.

ליאת קרביץ דיין: השנה התחלנו את הקמפיין מוקדם יותר.

ליאת קרביץ דיין: כל שנה היינו מתחילים אותו בחודש מאי והשנה אנחנו כבר באוויר בחודש אפריל, באמת לאור האירועים המצערים האחרונים.

יפעת שאשא ביטון: ומסתבר שאנחנו כנראה צריכים להקדים את זה.

יפעת שאשא ביטון: הסערה מטלטלת.

יפעת שאשא ביטון: גם היא גובה קורבנות, אבל מסתבר שאנחנו חוטפים גם מכאן וגם מכאן.

ליאת קרביץ דיין: ההסברה המתוכננת היא קודם כול לכל המגזרים, גם לחברה הכללית, לחברה הערבית, למגזר החרדי, ברדיו, שזה אמצעי באמת מצוין לנושא הזה, לאורך כל הקיץ באופן רציף, באופן יומיומי, גם באמצעים טכנולוגיים שיש לנו, פייסבוק, רשתות חברתיות, אינסטגרם.

ליאת קרביץ דיין: אתה האינטרנט שלנו עודכן.

ליאת קרביץ דיין: כיום מסרי ההסברה שלנו הם באמת מסרים כלליים.

ליאת קרביץ דיין: ברגע שיהיה משהו יותר קונקרטי שנוכל לספר עליו לציבור, אנחנו נעדכן את ההסברה שלנו בהתאם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רק אם אפשר הצעת ייעול ויכול להיות שאני טועה ואנשי המקצוע חושבים אחרת, אבל 04:30 בבוקר, לא יודעת אם יש לי ילד ברכב לשכוח אותו, אם אני אוכל לקחת את התשדירים האלה וזה היה באופן אינטנסיבי, על זה באמת אני מורידה את הכובע, אבל אם אפשר לקחת ולרכז את התשדירים האלה בשעות שהן יותר רלוונטיות, אפילו משעה 06:30 שהדברים כבר מתחילים - - -

ליאת קרביץ דיין: אוקי, אז רק אני אסביר.

ליאת קרביץ דיין: עכשיו אנחנו באמת בקמפיין ראשוני ואינטנסיבי, זאת אומרת נתנו לסיפור הזה עשרה ימים, כל היום, בלילה, ביום, בכל הפלטפורמות שיש לנו.

ליאת קרביץ דיין: לאחר מכן אנחנו נהיה באמת ממוקדים בשעות 06:00 עד 10:00 בבוקר, כל יום לאורך כל הקיץ.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: איחוד הצלה בבקשה.

אבי מרכוס: אני אפתח ואומר, תחשבו, ואני נותן את זה לכלל, על אותו חובש או פרמדיק מאיחוד הצלה שמגיע, הצליח לטפל באותו ילד ולהוציא אותו מהרכב ולעשות עליו את ההחייאה.

אבי מרכוס: תחשבו על זה שנייה, תפנימו את זה, מה אנחנו מתמודדים כשהורים לילדים, וצריכים לגשת לאותו תינוק, לאותו ילד, להוציא אותו מהרכב והוא מתפרק לנו בידיים ומכל המשתמע מכך.

אבי מרכוס: מפה אני רוצה לתת נקודת הסתכלות אחרת.

אבי מרכוס: צריך לשנות את הסלוגן.

אבי מרכוס: זה לא שכחת ילדים ברכב, זה צליית ילדים ברכב, וזה מה שצריך לצאת החוצה.

אבי מרכוס: לשכוח ילד, זה בסדר, שכחתי את הטלפון בבית.

אבי מרכוס: אם אני אתן משהו שהוא יותר קונקרטי לאנשים החוצה, צליית ילדים ברכב, הם יחשבו פעמיים.

אבי מרכוס: זה הסחת דעת והסתת דעת ולי זה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני מחדדת ברעיונות השונים.

יפעת שאשא ביטון: הילד לא מת שם, הוא ניצלה שם למוות.

אבי מרכוס: מה שאנחנו כן עושים באיחוד הצלה, ואני חייב להגיד שאין אח ורע בארץ, זה יחידת חוסן שלנו, שאנחנו מגיעים לאירוע, מטפלים ואז שולחים צוותים פסיכולוגיים.

אבי מרכוס: המשפחה הזאת היא בסופו של דבר, וכל המעגלים מסביב, חוטפים את סתירת הלחי המצלצלת.

אבי מרכוס: ההורים חושבים שהם רצחו את הילד.

אבי מרכוס: המשפחה, הילדים, האחים נמצאים בתוך הלופ הזה של כל זה, והמרכיב הנפשי של יחידת חוסן של איחוד הצלה שבאים בדקות הראשונות כמו שהיה ברכסים, אפילו במגזר הערבי, ובאים לאותם אנשים ונותנים להם את הטיפול הרגשי הראשוני, זה המעטפת שצריך.

אבי מרכוס: בסופו של יום גם רואים את התוצאות, כי משפחה שעכשיו צריכה להתמודד עם זה שהם רצחו את הילד שלהם ולא קיבלו את הטיפול בדקות הראשונות או בשעה הראשונה, לפעמים המעגל הזה נגרר לאורך כל החיים.

אבי מרכוס: תחשבו על המטפלים גם.

אבי מרכוס: צריך גם להוציא את זה להורים.

אבי מרכוס: שכחת ילד?

אבי מרכוס: תחשוב על הפוסט טראומה שלי יש בעקבות זה שהייתי צריך לטפל בילד שלך.

אבי מרכוס: דבר אחרון שגם קשור להמשך, קורסי משפחה בטוחה שאנחנו עושים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדבר על זה מייד בדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אנצל את זה כדי לומר למשתתפים שלא הספיקו לדבר בנושא של שכחת ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מייד נתחיל דיון של בטיחות ילדים בקיץ, וזה יתחבר, אז אתם תוכלו לדבר שם ולהוסיף גם אם יש לכם התייחסויות לגבי זה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה, לא שמענו, אבל אני כבר אומר מה ההמלצות ואחר כך נוכל להשלים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שמארגון "בטרם" לבקש לפרסם עזרים זה כבר לא רלוונטי כי מאשימים אתכם, אבל צריך למצוא דרך יצירתית שהציבור ייחשף למה שכבר קיים וכל אחד יעשה את הבחירה שלו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא ממליצים, אנחנו חושפים את הציבור, ובעיניי גם זה שאנחנו עכשיו נמנעים מחשיפה שמא יש לנו איזושהי אחריות, אז אנחנו חוטאים פעמיים.

יפעת שאשא ביטון: גם ההורים לא מקבלים שום דבר וגם אנחנו לא מצליחים למנוע.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, באמת לבצע את כל הנושא של הסברה כמו בשנה שעברה וצריך בעזרת השם שנה הבאה לראות איך אנחנו מקדימים את התהליך.

יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה, כן לחשוב על איך אנחנו דוחפים ליוזמה של עזרים חדשים, עזרים טכנולוגיים שיוכלו לסייע וכמובן שמשם ללכת לנושא של התקנת תקנה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי נציגים פה של השלטון המקומי?

יפעת שאשא ביטון: רות, שנה שעברה הייתה הנחיה לפקחים של הרשויות.

רות דיין מדר: הוצאנו הנחיה במכתב לכל הרשויות המקומיות.

יפעת שאשא ביטון: יופי.

יפעת שאשא ביטון: זו יותר הייתה הדרכה.

יפעת שאשא ביטון: להגיד הנחיה זה אולי נשמע קצת קשוח, אבל באמת הדרכה שיסתובבו.

יפעת שאשא ביטון: שהשנה גם אנחנו ניתן לזה את המקום.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה, כן לדבר עם מטפלות, לגייס את המטפלות כמו שאנחנו עושים במערכת החינוך, שתהיה שם מודעות, שירימו טלפון, בין אם זה המטפלת עצמה, בין אם זה מישהו אחר שנמצא שם, אבל שבמעון באמת ידעו שיכול להיות שהטלפון הזה הוא מציל חיים.

יפעת שאשא ביטון: ההירתמות שלכם היא מאוד חשובה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לזכור, רוב הילדים הם בגילאים של לידה עד שלוש, לידה עד ארבע ואני לגמרי מקבלת את ההמלצה לשנות את המינוח.

יפעת שאשא ביטון: כבר לא שכחת ילדים.

יפעת שאשא ביטון: תמצאו, צליית ילדים, כל מינוח אחר שיצליח לזעזע ולו אדם אחד, יכול להיות שיעזור לנו למנוע את האסון הבא.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם, אנחנו נפגשים כאן בעוד עשר דקות, דיון על בטיחות ילדים בקיץ.