הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 212, 2018-05-01 10:35

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני מבקשת לפתוח את דיון הוועדה בנושא פיקוח על הפעלת צהרונים – דיון מעקב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה כבר לפני מספר חודשים התכנסנו כאן, מבחינת שנת הלימודים זה היה בתחילת שנת הלימודים, לבדוק מה קורה בשטח, איך הדברים עובדים, מה אנחנו צריכים ללמוד על מה שקורה כדי שנוכל להפיק לקראת השנה הבאה ושנעשה את זה מספיק בזמן כדי לא להכניס עוד פעם לאיזו שהיא פניקה את המערכות, בין אם היא מוצדקת ובין אם לא ולכן אנחנו נפגשים כאן שוב.

יפעת שאשא ביטון: בדיון האחרון שהיה בעצם ביקשנו ממשרד החינוך גם שיעשה מיפוי מלמידה בשטח של כל הדברים שאנחנו צריכים לעשות להם פיין טיונינג ולראות קצת נתונים כדי שאנחנו נוכל באמת לעשות את הדברים על בסיס ידע ולא רק על בסיס שביעות רצון של הורה כזה או אחר או פניה כזאת או אחרת, אלא באמת בהסתכלות על המקרו ומכך לקבל החלטות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח עם חברי הכנסת, אתם רוצים עכשיו לדבר?

קארין אלהרר: אנחנו נשמע קודם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ברושי גם אתה בהמשך?

איתן ברושי: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נפתח עם משרד החינוך, עם חיים, נקבל קצת נתונים על מה שהיה, איך הדברים עבדו, המערכת שבעצם הייתה צריכה לדווח, כל מה שהעלינו בדיון הקודם נשמח לקבל עדכון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

חיים הלפרין: בוקר טוב לכולם.

חיים הלפרין: אני חושב שהדיון הזה בעיתוי הנוכחי חשוב גם כדי לדעת מה קורה וגם מה צפוי לקרות.

חיים הלפרין: אנחנו עשינו הפקת לקחים מתמשכת במהלך השנה הזאת, תוך כדי העובדה שבתוכה חלק מהיושבים כאן יודעים שנכנסו גם ברגע האחרון עם "ניצנים בחופשה" כלומר לקראת פסח, חמשת הימים שלפני פסח, בהתארגנות מאוד מאוד לחוצה גם של המשרד וגם של הרשויות המקומיות וכמו שאתם יודעים, הנושא של חופשת הפסח חורג מניצנים הרגיל בשני ממדים, אחד זה שכיתה ג' היא בפנים ובניצנים הרגיל זה רק א' ו-ב', ושניים – הוא מאפשר גם לרשויות שלא זכויות לניצנים ליהנות מניצנים בחופשות, זה יצר עומס מאוד גדול.

חיים הלפרין: התוצאה היא שיש בערך עוד 200,000 ילדים שנכנסו לניצנים בחופשות ומבחינתנו זה משקף את העובדה שזה בעצם הפוטנציאל האמיתי שצריך להיערך אליו לקראת השנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: אם כי צריך לומר, לפחות בתפיסה שלי גם כמי שמכירה את המערכת, שהנושא של חופשת פסח יותר קרוב וקשור לבית הספר של החופש הגדול מאשר לתכנית ניצנים של הצהרונים.

חיים הלפרין: התודעה גם של הרשויות וגם של ההורים, זה לא עובד ככה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עובד ככה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

חיים הלפרין: מהסיבה הפשוטה שבעצם מי שמפעיל את המערכת הזאת בחופשות זה עובדי ניצנים וכל הרשויות שנערכו, בערך 70 רשויות שאנחנו יודעים עליהן שנערכו מראש עם ההורים למהלך של שנה שלמה, הם רשמו בתוך זה את כל הימים האלה כחלק מאותה תכנית.

חיים הלפרין: כלומר במובן הזה תפיסת העולם של מי שמפעיל את התכנית במהלך של שנה שלמה מראש חודש ספטמבר ועד סוף יוני ואולי אפילו יותר, כוללת גם את ימי החופשה, גם את חנוכה וגם את פסח.

יפעת שאשא ביטון: אז קול הזעקה שקם על נושא של גיוס צוותים וכולי, זה על הדלתה של אותם ילדים שאתה מדבר.

חיים הלפרין: נכון.

חיים הלפרין: על העיתוי ועל הפער בין הנמצאים לבין אלה שרוצים להצטרף.

חיים הלפרין: אז בעצם מבחינתנו זה משקף את הפוטנציאל שאליו אנחנו חושבים שצריך, גם אנחנו וגם הרשויות המקומיות צריכים להיערך לשנה הבאה.

חיים הלפרין: זה דבר אחד.

חיים הלפרין: דבר שני שהוא חשוב לא פחות זה תוך כדי השנה גם אנחנו וגם הרשויות המקומיות למדנו את גבול הגמישות או את הדברים שצריך להתגמש בהם ואנחנו בקול קורא החדש שנוציא בעזרת השם לקראת סוף מאי, אנחנו נאפשר יותר גמישות פנימית תוך הקפדה על תשלום ראוי לעובדים, אבל נאפשר לרשויות יותר גמישות פנימית בתוך הרכיבים של השכר, כולל גם גמישות כל נושא ההעשרה, לאפשר יותר גמישות בתוכו.

חיים הלפרין: אנחנו מאד נקפיד שהתקורה לא תעלה על מה שאנחנו מסכימים כי - - -

יפעת שאשא ביטון: כי אז אנחנו מפספסים בעצם את המהות.

חיים הלפרין: נכון.

חיים הלפרין: וזו בעצם ההיערכות שלנו לשנה הבאה.

חיים הלפרין: במקביל כמובן לתהליך של החקיקה והתקנות שעליו מיכל תוכל להרחיב.

יפעת שאשא ביטון: יש מישהו שמפקח על כל הנושא של התקורות כדי לוודא שלא תיווצר מציאות כפי שקרה בחלק מהמקומות, שהתקורה נשארה כפי שהיא, ואת היתר בעצם נתנו להפעלה של המעונות ואז בצדק שמענו מהורים שפתאום, זה לא רק הרמה ירדה, זה השירותים ירדו.

יפעת שאשא ביטון: בוויכוח מתמשך כשאתה פותח פתאום את הדברים, אתה רואה, "אוקיי, יש פה רכיב שנשאר כמו בשנים קודמות ואז הוא השאיר ממש מעט בשביל לעשות את מה שצריך ולא לזה אנחנו התכוונו"

חיים הלפרין: אנחנו קיבלנו תלונות כאלה, הדרך שלנו לוודא אותן היא באמת באמצעות דו"חות הביצוע.

חיים הלפרין: בגלל שהשנה כזכור, יצאנו בשני קולות קוראים, אחד עד דצמבר והשני מינואר, אז היו כבר בעצם דו"חות ביצוע של דצמבר שאמורים עכשיו לגמור להגיש אותן כל הרשויות המקומיות, דרכם אנחנו נוכל ללמוד באופן ודאי לא באמצעות - - -

איתן ברושי: אתה יכול לתת מספרים על ההיקפים?

חיים הלפרין: של מה שהיה בניצנים השנה?

איתן ברושי: של פעילות.

חיים הלפרין: בערך 200,000 ילדים היו השנה.

איתן ברושי: מתוך כמה?

חיים הלפרין: הפוטנציאל הוא בערך 600,000.

חיים הלפרין: אבל אנחנו יודעים שהיו עוד מסגרות אחרות שפעלו במקביל.

חיים הלפרין: יש רשויות שישבו על הגדר ולא רצו להיכנס.

יפעת שאשא ביטון: יש מקומות שיש להם יול"א ויוח"א.

חיים הלפרין: לא, היו גם רשויות שאמרו "אנחנו לא יודעים איך זה עובד השנה, אנחנו נחכה".

איתן ברושי: מה המספרים במרחב הכפרי, במועצות האזוריות?

חיים הלפרין: לא עשיתי ניתוח כזה, אני יכול לעבוד אחת-אחת ולהגיד לך.

חיים הלפרין: לא עשיתי ניתוח של מועצות אזוריות אבל יש מועצות אזוריות שנכנסו ויש כאלה שלא נכנסו.

זאב גולדבלט: שם המשבר גדול בעיקר בגלל ההיסעים.

איתן ברושי: בגלל זה אני שואל.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך שבמקומות שבהם פנו אלינו והתערבנו, אפילו יצא לי בפסח האחרון לבקר בחלק מהמקומות והם הפעילו את זה והפעילו את זה במחירים האלה והדברים הסתדרו.

חיים הלפרין: אני יכול להגיד ככה, אין חתך שאומר שהמועצות האזוריות שבחרו לא להיכנס לעומת אלה שבחרו להיכנס, זה שונה באופן מובהק מרשויות אחרות, כלומר רשות שרצתה להיכנס יכולה, אנחנו גם אפשרנו - ואתה יודע את זה – לרשויות להפעיל - - -

איתן ברושי: אתה מדבר על - - -

חיים הלפרין: על המגזר הכפרי.

איתן ברושי: לא, אתה מדבר על הצהרונים או על ה - - -

יפעת שאשא ביטון: על הצהרונים.

חיים הלפרין: על הצהרונים אני מדבר.

איתן ברושי: הצהרונים, הייחוד של המרחב הכפרי היה שתיקנו את החוק ואמרנו שאפשר לעשות את זה בתוך הישובים ולא בתוך בית ספר, ואז חוזרים הביתה ועושים את זה שם במרכז קהילתי ולא דווקא בבית ספר.

חיים הלפרין: נכון.

חיים הלפרין: זה מה שאפשרנו.

זאב גולדבלט: נכון.

זאב גולדבלט: וזה פתר את ההסעות גם.

יפעת שאשא ביטון: נכון זה הרעיון.

יפעת שאשא ביטון: אגב, חלק מהישובים עשו את זה עוד הרבה לפנינו.

יפעת שאשא ביטון: לא המצאנו את החוכמה הזאת, הבאנו את זה מהניסיון של אחרים.

איתן ברושי: נכון, אבל פה היה ניסיון להשתלב בתכנית ממשלתית עם המשאבים גם.

קרן נואס: יש התייחסות למוכר שאינו רשמי בתוך הדו"חות?

חיים הלפרין: המוכר שאינו רשמי מבחינתנו נכון לעכשיו, הצהרונים הוא חלק מהרשות המקומית.

חיים הלפרין: יש רשות שהמוסדות המוכרים הרשמיים שלהם נכנסו ויש כאלה שלא.

קרן נואס: השנה היינו בהחרגה והשנה הבאה כשנכנסים לתוך המתכונת יש היערכות מתאימה?

חיים הלפרין: את שואלת עכשיו על החוק, לא על ניצנים.

קרן נואס: לא, אני שואלת על היערכות לשנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: תיכף נדבר על התקנות.

יפעת שאשא ביטון: כשאתם מדברים תציגו את עצמכם כי זה חשוב לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי חיים, תמשיך את הסקירה.

יפעת שאשא ביטון: מבחינת הדיווח, אפרופו, דיברת על העניין של הדיווח, הוסדר כל הנושא של המערכת מבחינת הנגישות שלה, קלות בשימוש בה, כי גם על זה - - -

חיים הלפרין: אנחנו מקבלים עליה רק הדים חיוביים ותשבחות על העובדה שהיא נגישה, היא קלה, היא אוטומטית במובן הזה שברגע שאתה מגיש מידע שגוי או לא מדויק אז היא מגיבה לך באופן אוטומטי.

חיים הלפרין: באמצעותה אנחנו גם שולחים תזכורות לרשויות המקומיות, היא עובדת נפלא.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: טוב לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מישהו רוצה לשאול משהו לגבי ההפעלה של ניצנים?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן גם לשלטון המקומי במסודר, אבל לפני שאנחנו עוברים לתקנות?

יפעת שאשא ביטון: אז נעבור לנושא של התקנות, גם נשמע לגבי השנה, גם ההתכווננות לגבי השנה הבאה, לוודא שאנחנו לא מוותרים על שום דבר ממה שסוכם סביב השולחן אז בוועדת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מיכל חורון: החוק עצמו נחקק והוא בעצם מוריד הרבה מההנחיות, קובע שרוב ההנחיות, רוב ההוראות ייקבעו בתקנות.

מיכל חורון: גם התנאים להפעלה של צהרון ייקבעו בתקנות וגם המחיר המקסימלי לגביה מהורים לילדים בצהרון ייקבעו בצו.

מיכל חורון: אני מפרידה לרגע, נדון רגע בתנאים להפעלת צהרונים.

מיכל חורון: מבחינתנו היום יש לנו נוסח, אנחנו עובדים, קיבלנו הנחיות ממשרד הבריאות, מכיוון שהחוק קובע שהתקנות בעניין התנאים ייקבעו בהסכמה של שר הבריאות כי יש שם המון שאלות של תברואה והזנה, שאלות מקצועיות של בריאות, קיבלנו את ההוראות של משרד הבריאות.

מיכל חורון: היום אנחנו נמצאים מול מחלקת נוסח.

קארין אלהרר: יש שם על איזה שולחן עגול שישבתם עם צהרונים, אני אגיד, כולנו היינו שותפים להצעה אבל אני חושבת שיש חשיבות מאוד מאוד גדולה לעובדה שבעצם ישבו עם אנשים שעוסקים בנושא, למדנו באחד הדיונים הקודמים שהם נתקלים בהמון המון בעיות מול הרשויות כדי להפעיל, כדי לעמוד בסטנדרטים ובעיני לפני שקובעים בתקנות, זו מלאכה מאוד מאוד לא פשוטה בלאו הכי, שווה לקיים שולחן עגול גם עוסקים במלאכה כדי להבין איפה עשויות להתעורר בעיות, שלא בעצם נציב אותם באיזה שהוא מצב שהם לא יוכלו לעמוד בתנאים.

יפעת שאשא ביטון: שניה, חברת הכנסת קארין אלהרר אני חייבת לומר כאן משהו.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, כל הפקת הלקחים וכל השיח בכלל שנוצר בשנה הנוכחית אחרי שכבר היינו שם, הוא בא מפניות מהשטח, בין אם זה ממפעילים ובין אם זה מהורים.

יפעת שאשא ביטון: צריך לזכור שמפעילים הם גם בעלי אינטרס, אינטרס טוב אבל אנחנו צריכים רגע לזכור גם את זה.

קארין אלהרר: ברור לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: שורה תחתונה, אם אנחנו היינו מקשיבים באותו יוני לזעקת המפעילים לא היו היום צהרונים, ועובדה, יצאנו לדרך אנחנו שם וזה עובד.

יפעת שאשא ביטון: אני אהיה צנועה אם אני אגיד לא רע - - -

קארין אלהרר: אנחנו לא בוויכוח.

יפעת שאשא ביטון: לא בוויכוח, אני רוצה לומר לא לך רק אלא בכלל לסובבים כדי להסיר ספק.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שעולה כאן, גם הגמישויות למיניהן בנושא של השכר, הכל בא מתוך פניות מהשטח של אנשים שנמצאים שם.

יפעת שאשא ביטון: מה שלי חשוב לחדד בתקנות זה שאנחנו לא הולכים לוותר על כלום ולא הולכים להקל על שום קבוצה כמו שעשינו בשנה שעברה.

קארין אלהרר: אני לא חושבת שהמקום הוא מקום של ביטול.

קארין אלהרר: אבל אני שומעת את הדברים, משרד הבריאות בוודאי צריך להיות מעורב - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא חייב, זה בחוק.

קארין אלהרר: אני אומרת, זה גם מאוד הגיוני בסך הכל ולוגי, ואני בטוחה שהרוב, אני לא אגיד כולם, אבל הרוב המכריע רוצה לעשות גם את הדבר הנכון.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי.

קארין אלהרר: לכן אני אומרת, כדי שהם יעשו את הדבר הנכון וכדי שאנחנו נוכל להסתכל על עצמנו ביושר ולהגיד שעשינו הכל כדי שהם יוכלו לפעול למן היום הראשון ולא להסתבך בבירוקרטיה, שגבירתי יודעת שהבירוקרטיה בסוף הורגת את הרעיון הכי יצירתי והכי נכון, אז אני אומרת, כן יש מקום, בוודאי עם הרשויות שמבינות מה הן דורשות, בוודאי עם המפעילים שמבינים גם מה הצרכים בשטח.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר גבירתי, יש לי אמנם ילדים משל עצמי, אבל אני לא יודעת מה זה להפעיל גן או צהרון לצורך העניין.

מיכל חורון: בשביל זה אנחנו כאן, אנשי השטח.

מיכל חורון: לפי הנוהל, הנוהל שמחייב אותנו בעצם מחייב אותנו לפרסם טיוטות של תקנות להערות הציבור והטיוטות שלנו פורסמו להערות הציבור, לחלק מהנושאים קיבלנו הערות, אנחנו מתחשבים בהן כמובן.

מיכל חורון: מעבר לזה, התקנות אמורות להגיע לאישור בוועדת החינוך של הכנסת.

מיכל חורון: אישור.

מיכל חורון: לא התייעצות אלא אישור.

מיכל חורון: אז אני מניחה שגם שם אפשר יהיה לדון שוב מחדש בהוראות.

יפעת שאשא ביטון: לדון מחדש, ואני בכוונה אומרת את זה כי באמת התמודדתי עם זה מהרגע שהרמנו את האצבע וזה עבר ועד לרגע הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז נעשה הכל כדי לשמור על האינטרס של הילדים וההורים, תוך התחשבות גם באינטרס של המפעילים.

יפעת שאשא ביטון: זו הנוסחה שצריכה להיות כי אחרת אנחנו נמצא את עצמנו במקום שהיינו בו לפני כן.

קארין אלהרר: אני הולכת יותר חמור ממך.

קארין אלהרר: האינטרס הראשון הוא האינטרס של הילדים.

קארין אלהרר: בעיני אין אינטרס אחר, אבל בואו נעשה את זה באמת, נגרום לזה לקרות.

מיכל חורון: היום אנחנו באמת בשלב של הנוסח אחרי הערות של הציבור, אבל אם יש לכם עוד, ואפשר למצוא את זה - - -

קרן נואס: אני ישבתי בוועדה במשרד החינוך שאנחנו נקראנו ראשי הארגונים לשבת על תקצוב בפועל.

מיכל חורון: על הצו.

מיכל חורון: תיכף נדבר על זה.

קרן נואס: אנחנו ביקשנו שברגע שתהיה טיוטה אנחנו נקבל ולא קיבלנו.

קרן נואס: אני שומעת את זה לראשונה.

מיכל חורון: לא, אנחנו מדברים על טיוטה, שוב, אני אוכל - - -

קרן נואס: - - - מה שאני קוראת לו ריג'קטים אפילו כדי להגיב את דעתנו.

קרן נואס: אני שומעת את זה פעם ראשונה.

מיכל חורון: לא, אז הטיוטה של התקנות פורסמה אחרי הישיבה ההיא ולהערות הציבור - - -

קרן נואס: אנחנו ביקשנו גם שמישהו יודיע לנו כי אנחנו לא נכנסים כל יום לאתר של הכנסת.

מיכל חורון: אני יכולה - - - אין בעיה.

קרן נואס: אנחנו נשמח.

מיכל חורון: בגלל שאנחנו נמצאים עדיין בשלב של הנוסח אפשר לשמוע, אנחנו יכולים לקבל כל הזמן הערות.

מיכל חורון: אנחנו רוצים שהנוסח יהיה, אלה תקנות שמסדירות בפעם הראשונה המון המון נושאים בגלל זה הן מורכבות והדיוק בהן מחויב, לכן כל הערה טובה תתקבל.

מיכל חורון: זה סט אחד של תקנות.

מיכל חורון: הנושא האחר זה הצו של המחירים.

מיכל חורון: המחיר המקסימלי לגבייה מהורים.

קריאה: גם אותו פרסמנו להערות הציבור.

מיכל חורון: גם אותו פרסמנו להערות הציבור.

יפעת שאשא ביטון: מה פרסמתם?

יפעת שאשא ביטון: את המחיר שקבעתם בשנה שעברה?

מיכל חורון: האמת שאת הצו הזה פרסמנו כמה פעמים בגלל שהיו שינויים במהלך ה- - -

יפעת שאשא ביטון: לא תקין אגב שהוועדה לא מיודעת בזה, אבל אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: מה המחיר שפורסם?

מיכל חורון: בשלב הראשון פרסמנו את ה-650 ו-935, בעצם מן משהו מדורג, 650 זה לצהרונים שפועלים עד השעה 16:00 בלי חופשות, 935 זה לצהרונים שפועלים עד השעה 16:30 עם חופשות, גם שם התקבלו הערות.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר על איזה סכום אנחנו עומדים?

מיכל חורון: בסופו של דבר היום פרסמנו, כן הגענו למסקנה שצריכים לחשוב על מדרגה נוספת, שלישית של 985 שקלים של צהרונים קטנים יותר של פחות מ-20 ילדים, ושהילדים מוסעים אליהם.

יפעת שאשא ביטון: זה רק לצהרונים קטנים?

יפעת שאשא ביטון: שהילדים מוסעים?

מיכל חורון: שם יגבו - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם תעמדו על זה?

יפעת שאשא ביטון: כי אני אומרת לך, אני היום יודעת להגיד עוד יותר בביטחון ממה שידעתי להגיד לפני שנה, כי ראיתי את זה בשטח ואנחנו כבר בסוף שנה, שיש צהרונים במקומות, בלמ"ס גבוה, ואני בכוונה אגיד את זה ככה, כי כל פעם כשדיברנו אמרו "אה בטח, זה רק בישובים הקטנים" אז לא חברים, בלמ"ס גבוה של 8 ומעלה, שהפעילו את זה עם שני אנשי צוות כולל בבתי הספר, בכל כיתה, אני לא מדברת רק על הגנים שאנחנו ביקשנו, כולל שלושה חוגים, ידעו לשחק עם המספרים ב-875 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: זה בדוק.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לשלוח אתכם לראות עכשיו, אתם תראו את זה אחרי הצהריים.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת שאנחנו צריכים להיות נורא זהירים עם הקביעה של המחיר ולהקפיד על זה שאנחנו באמת מתייחסים למי שקבוצה קטנה, שאני יודעת שיש מצוקות כאלה ומי שמוסע.

מיכל חורון: כן.

מיכל חורון: זו המדרגה - - -

איתן ברושי: יש פה סתירה בין גודל הקבוצה וההסעות.

איתן ברושי: מה זה קבוצה קטנה?

יפעת שאשא ביטון: פחות מ-20.

מיכל חורון: פחות מ-20, שבהם זה מייקר את ההפעלה של הצהרונים.

איתן ברושי: אנחנו עסקנו בזה.

איתן ברושי: בכל זאת, השאלה במרחב הכפרי, אם נשארים בבית הספר אז הקבוצה לא קטנה.

איתן ברושי: אם חוזרים הביתה למושב או לקיבוץ או לישוב הקהילתי, אז יש קבוצות קטנות.

איתן ברושי: אנחנו בהחלט עמדנו על כך שיהיה ביטוי להגדרה הזאת של קבוצה קטנה, אבל צריך לחדד את זה.

איתן ברושי: ברגע שאתה נשאר יום ארוך או משהו כזה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא ההסעות של הישובים הכפריים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור, אני אעשה לך סדר בישר.

יפעת שאשא ביטון: בלי ללכת מסביב.

איתן ברושי: איפה זה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על ישובים, ערים מסוימות שבהן גם המרחקים, מה לעשות, גם בתוך תל אביב לפעמים המרחקים גדולים וגם במקומות נוספים, והילדים מוסעים מכל מיני סיבות ושם לפעמים יש מצב שאתה יודע, לא כל ההורים שולחים לצהרון.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה הורים שרוצים לקחת את הילד הביתה ואז יוצא שהביקוש הוא מאוד מאוד קטן אז מוותרים עליהם?

יפעת שאשא ביטון: לא, לא מוותרים עליהם אבל מאפשרים להם לגבות יותר.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך רק במאמר מוסגר שבישובים הכפריים - - -

איתן ברושי: הקטנים.

יפעת שאשא ביטון: בישובים הכפריים בדרך כלל, מה שהם עושים – שוב, בלי עזרה שלנו, הם עשו את זה גם לפנינו – הם יוצרים קבוצות של א'-ב', ג'-ד', ה'-ו'.

איתן ברושי: רב גילי.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: או יש כאלה שגם אפילו עושים תלת שנתי.

יפעת שאשא ביטון: אז שם אין בעיה, מהבחינה הזאת הם גם יודים לעשות את זה יפה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: אפשר ללמוד מהם אפילו.

יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי בבקשה.

מיכל מנקס: אני סמנכ"ל חינוך וחברה במרכז השלטון המקומי.

מיכל מנקס: אחרי זה אני אדבר בכלליות על ניצנים אבל ספציפית על הצו ועל אותם 50 שקלים, אז קודם כל אני מברכת על העובדה שאתם מאפשרים אותה, אלא שבשיחות, ואת זה אני אגיד יותר מפעם אחת, אנחנו עובדים בשקיפות מלאה ובשיתוף פעולה מלא גם עם משרד החינוך, אחרי זה אני אתייחס ליתר הגופים, ואני מברכת על כך.

מיכל מנקס: הסיפור הוא שאנחנו ביקשנו, ובאמת ממצוקות של השטח, לאפשר את אותם 50 שקלים בהתנייה של עליה לוועדת חריגים.

מיכל מנקס: זאת אומרת, רשות שמוצאת עצמה נדרשת, או מפעיל, זה לא הרשות, הרשות היא בא כוחו של המפעיל לצורך העניין, שמוצאת עצמה נדרשת לתוספת כספים והסיבות הן לא רק בגלל הסעות, ההיפך, חוות דעת של היועצת המשפטית שלנו היא שאל לנו להכניס הסעות לתוך צו משום שמדובר בסובסידיה, זה מסוכן להשלכות שיהיו, הסעות אף פעם לא היו בשום משהו מוסדר ואני לא חושבת שזה נכון לעשות עכשיו.

מיכל מנקס: כל צורך של ארגון הסעות, הרשות יודעת לעשות, ההורים משתפים פעולה וזה נפתר.

מיכל מנקס: הסיפור של קבוצות קטנות הוא בהחלט מענה באמצעות ה-50 שקלים, אבל ישנן רשויות, ואנחנו היינו עדים לכך גם בחופשות ובכלל, שקשה להן לגייס כח אדם.

מיכל מנקס: בשעה שמעלים את השכר טיפה יותר, אפשר לעניין יותר אנשים ובכל זאת, חסר הכסף הזה בכדי לא לפגוע בשאר הדברים, כי ככל שהגמישות תהיה בין יתר הרכיבים, אם תעלה את רכיב השכר יותר זה יהיה כמובן על חשבון אחרים ופעילות - - -

יפעת שאשא ביטון: כן אבל השאלה עד כמה נפקח בנושא של הרכיב של השכר.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך את זה משני טעמים, פעם אחת, אם את זוכרת כשהחוק רק יזמנו אותו, כשרק הבאתי אותו, אז הייתה מתקפה חסרת תקדים דווקא מצד ארגוני נשים, ראינו את זה בתקשורת, של ויצו וכאלה, שאמרו "מה, אנחנו לא יכולים לשלם את ה-60 שקלים האלה" וכשאתה מבקש מהם לפתוח שכר, בואי, כולנו יודעים כמה קיבלו המטפלות שם.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם יש מישהו שבא ובודק באמת ברחל בתך הקטנה שכשמצהירים על שכר אנחנו יודעים שזה מה שהמטפלת מקבלת, או לחילופין מי שמפעיל את החוג, כי גם שם היה עניין, ולראות גם שזה בגבול הסביר, כי שאני לא באה לצ'פר מישהו על חשבון ההורים עכשיו.

מיכל מנקס: והוא מתוך מערך הדיווחים והבקרות שהפעיל המשרד, כולל חברה חיצונית שמבקרת.

מיכל מנקס: אין ספק שכל שקל אפשר לראות לאן הוא הלך.

מיכל מנקס: זה ברור לי.

מיכל מנקס: מה שאני רוצה לסכם זה בבקשה של כן לאפשר את אותם 50 שקלים בהתניית עלייה לוועדת חריגים ואז שתטען הרשות מדוע היא רוצה לעלות, וכמובן שדילגתי על המובן מאליו, בהסכמת ההורים.

מיכל מנקס: אם ההורים לא מוכנים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא מסכימים אז אין מה לדבר.

יפעת שאשא ביטון: וזה יהיה התנאי הזה?

מיכל חורון: לא, רגע.

יפעת שאשא ביטון: למה?

מיכל חורון: לפני זה, אחד- לגבי ועדת חריגים, הנוסח של החוק היום לא מאפשר לנו ועדת חריגים.

מיכל חורון: החוק אומר שמי שיקבע את המחיר, את התעריף, זה השר.

מיכל חורון: והתעריפים ייקבעו.

מיכל חורון: ייכתב מספר.

מיכל חורון: אני לא יכולה היום להסמיך בצו כזה איזה גוף אחר - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מה, אז כל מי שירצה יעשה 935 שקלים, אז מה עשינו בשביל ההורים?

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נקפל את עצמנו ו- - -

מיכל חורון: לא, 935 אם הוא יעמוד בתנאי של עד 16:30 וחופשות, ו-985 שקלים, ה-50 שקלים הנוספים זה במקרה, את אומרת שהסעות לא - - -, שוב, בגלל שהוספנו את המדרגה של ה-50 שקלים נוספים פרסמנו את זה שוב להערות הציבור כי חשבנו שראוי שהציבור יראה את התוספת.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז נצא מנקודת הנחה שהסעות יורד כי מיכל אומרת שיש פה בעיה משפטית ומהותית לעשות - - -

קריאה: הוא לא יסכים.

יפעת שאשא ביטון: למה לא יסכים?

יפעת שאשא ביטון: בכלל לא מדובר על המרחב הכפרי.

יפעת שאשא ביטון: חוץ מזה שהמרחב הכפרי מוסע באוטובוסים הצהובים, המצב שלהם יותר טוב גם ממקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלבנטי למרחב הכפרי.

מיכל חורון: היום זה היום האחרון להערות האלה.

מיכל חורון: אנחנו קיבלנו כמה הערות, אז עכשיו אני מבינה שיש גם איזה שהוא קושי.

מיכל מנקס: עוד לא כתבנו לכם מסודר.

מיכל חורון: בסדר, אז אנחנו מבינים שיש קושי ונדון בזה.

אמציה דויטש: אבל יודעים לעשות ועדת חריגים גם בתל"נ, גם בצפיפות כיתות.

מיכל חורון: אבל כל הנושאים האלה לא קבועים בחקיקה.

מיכל חורון: אין חוק שמסמיך אדם אחד לקבוע בצו מחירים.

אמציה דויטש: תל"נ מסמיכים את השר לקבוע כמה מותר לגבות בתל"נ ועובדה שלפעמים אנחנו יודעים לתת חריגים.

אמציה דויטש: זה מסלול מאוד מקביל.

יפעת שאשא ביטון: תקנה לא יכולה לתת את הכוח, נכון, קבעתי את זה בחקיקה אגב, בכוונה גם עשינו את זה כדי שאף אחד לא יבוא וישנה לנו את הסרט בבחירות הבאות.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם התקנות אין להן מספיק כוח כדי לקבוע שתהיה מדרגה נוספת שכפופה לוועדת חריגים.

מיכל חורון: אנחנו דנו ברעיון הזה, השלטון המקומי הוא שותף שלנו.

מיכל חורון: הרעיון הזה של ועדת חריגים עלה אי שם בתחילת הדרך ובדקנו את זה ומשפטית הגענו למסקנה שזה בלתי אפשרי.

מיכל חורון: אולי יש דרך לחשוב על סל של שירותים שהוא יעלה את המחיר, אבל צריך שוב - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת שזה יהיה גורף ואני מפחדת שההורים בסוף יצא שהם ישלמו יותר ואם זה המחיר, אני אומרת לך, אז שלא תהיה מדרגה נוספת.

יפעת שאשא ביטון: הם ידעו לעשות את זה השנה, הם ידעו לעשות את זה גם בשנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: תסמכי עליהם.

יפעת שאשא ביטון: אחרי שאנחנו יצאנו לדרך, ואחרי כל הרעש וכל הבלגן וכמי שהביאה את החוק יחד עם החברים שלי, אבל בקיץ כנראה אחרים היו להם תכניות, ספגתי את כל האש והדם והכל, ירדתי, יש פה הורים שפגשו אותי בשטח.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: לוויתי עד הדבר הקטן ביותר.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר יצאנו לדרך ואת יודעת מה, אני לא אגיד כולם אבל רובם, כדי להיות שמרנית אני לא אומרת כולם, הרוב הגדול שמח וטוב לב.

יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שאנחנו נכניס עכשיו עז שבעצם תייתר את כל המאבק שעשינו בשביל זה בשנה שעברה.

מיכל חורון: זו התשובה המהותית, גם משפטית קשה לנו עם ועדת חריגים.

יפעת שאשא ביטון: אז שלא תהיה מדרגה נוספת.

יפעת שאשא ביטון: שלא תהיה.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם לא יודעים לאכוף את זה, שלא תהיה מדרגה נוספת.

מיכל חורון: לא, אני לא אומרת שאנחנו לא יודעים לאכוף את זה.

מיכל חורון: להיפך, יש לנו יחידה של אכיפה, ברגע שיהיה צו אפשר יהיה לבדוק על מה נגבים הדברים, לוודא שאותם - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מדברת, אם אתם לא יודעים לאכוף את זה מהבחינה שההורים שותפים ושלא עכשיו באופן אוטומטי מעלים לכולם, אז אין, אנחנו - - -

חיים הלפרין: מבחינתנו בכל מקרה בתהליך קביעת המחיר ההורים שותפים.

חיים הלפרין: אין דבר כזה של ועדת היגוי ללא הורים.

חיים הלפרין: בכל מקרה ההורים שותפים.

יפעת שאשא ביטון: לא, ההורים עכשיו שותפים בזה שבמקומות מסוימים יהיה אפשר לגבות 935 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו יש אנשים שגם גובים מהם פחות מ-935 שקלים והם יושבים בבית ושומעים, ובשנה הבאה, וואלה, יש להם לגיטימציה להעלות את זה בעוד מדרגה.

יפעת שאשא ביטון: להורים אין שום סיי.

יפעת שאשא ביטון: אין להם סיי בתוך הישוב.

חיים הלפרין: בכל ועדת היגוי כל שנה מחדש ההורים שותפים לקביעה מהם השירותים ומה הוא מכיל.

יפעת שאשא ביטון: בכל ישוב?

חיים הלפרין: ודאי.

חיים הלפרין: מבחינתנו זה חלק מהתנאי.

שיר דגן: זה חלק מהתקנות.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני מפחדת.

יפעת שאשא ביטון: כי אני יודעת על מקומות, הרי לא כולם בסוף, יש בסוף ועד הורים שנבחר, אנחנו כולנו מכירים את זה, יש לו גם מאוויים משלו ולפעמים גם חיים משלו ובישוב יש הרבה מאוד הורים, ואפשר לכפות על הורים שהיום משלמים הרבה פחות לשלם את הסכום הגבוה הזה, אז כאילו יוצא שבאנו לברך ויצאנו מקללים ואני לא רוצה שנהיה שם.

קארין אלהרר: אז מה גבירתי מציעה?

יפעת שאשא ביטון: שהם ינסו למצוא איזו שהיא דרך, שהדבר הזה בכל מקרה יהיה בהסכמה של הורים, לא של הורים רק של איזה נציג שהגיע ועכשיו אולי גם פוליטית רוצה לעשות שם משהו, ואני אומרת את הדברים הכי ישיר שבעולם ואני יודעת שאני - - - גם על זה, אני רוצה שבאמת ההורים שמשלמים את הכסף בכל מקום יגידו "רוצה אני" או "לא רוצה אני".

יפעת שאשא ביטון: "טוב לי עכשיו ב-900 שקל".

מיכל מנקס: זה לא אפשרי, כי אני ממש, כל הכבוד להורים שיושבים פה ושותקים אבל זה בלתי אפשרי, משרד החינוך מכיר בוועד ההורים היישובי כמוסד, כאורגן שמייצג את ההורים, הבחירות הן דמוקרטיות - - -

יפעת שאשא ביטון: מיכל, את העלית את זה בעצמך גם.

מיכל מנקס: אבל אני אומרת - - -

יפעת שאשא ביטון: שההורים חייבים להסכים ואם ההורים לא - - -

מיכל מנקס: בוודאי, אבל ועד ההורים היישובי כמייצג את ההורים.

מיכל מנקס: הם בוחרים את עצמם, כל הורה שרוצה להשפיע על הוזלת המחיר, מוזמן להיבחר לוועד.

מיכל מנקס: זה נורא יפה לשבת כהורה ולצקצק בלשון ולהעביר ביקורת.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה המשמעות של זה, מיכל?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים את זה כי זה קרה בחלק מהישובים.

יפעת שאשא ביטון: בחלק מהישובים שכן ידעו להפעיל את אותו דבר, ההורים העידו שהם קיבלו את אותו דבר בדיוק, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: אפילו קצת יותר ופתאום העלו להם את המחיר.

יפעת שאשא ביטון: למה?

מיכל מנקס: ויש ישובים רבים אחרים שהלינו על הירידה באיכות.

מיכל מנקס: דרסטית.

מיכל מנקס: יש מהכל.

מיכל מנקס: יש מהכל.

קרן נואס: אני רוצה לדבר על המרכיב של העובדות.

קארין אלהרר: איזו דרך יש לנו להגיע לכל ההורים - - -

קרן נואס: אין.

אמציה דויטש: שניה, דבר ראשון יש דרך לפעמים.

אמציה דויטש: אצלי בעיר עשינו סקר.

אמציה דויטש: מדברים על עיר של 30,000 תלמידים.

אמציה דויטש: במודיעין.

קריאה: אפשר רגע לדבר בשם תל אביב?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: מיד תל אביב תדבר.

יפעת שאשא ביטון: אגב הרבה מהחוכמה שיושבת פה בשולחן היא מהשיח בתל אביב.

קארין אלהרר: בסופו של דבר הרוב - - -

אמציה דויטש: ולפי החלטת הרוב החלטנו את הרכיבים הנוספים שמותר לעשות.

אמציה דויטש: אבל אני אומר, גם מה שאת אומרת זה נכון, יכול לקרות, וגם מצד שני צריך לסמוך על הוועד.

אמציה דויטש: הוועד הוא גוף נבחר, הוא מקבל הרבה החלטות, לא רק בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני סומכת על הוועד.

יפעת שאשא ביטון: אני לא סומכת תמיד על מי שמפעיל או על הרשות שיש להם אינטרסים נוספים, שוב, לגיטימיים לחלוטין, שחס וחלילה לא יישמע שהאינטרס שלהם לא לגיטימי.

יפעת שאשא ביטון: הוא לגיטימי אבל בשביל זה אנחנו פה כרגולטור צריכים לפקח.

אמציה דויטש: לכן אני חושב שעדיין צריך להתעקש מול הסירוב הזה של המשרד בנושא ועדת חריגים.

אמציה דויטש: עושים את זה, אני חושב שצריך לחשוב איך כן לעשות את זה.

אמציה דויטש: ועדת חריגים זה בדיוק הפתרון, כי זה אומר שאחרי שעברו אותנו בתוך העיר עם ההורים, עוברים עוד גוף נוסף שהוא הרגולטור בסוף, והוא יחליט אם עכשיו סתם בא לנו לשלם עוד 50 שקל או שיש באמת בעיה אמיתית.

אמציה דויטש: אני חושב שזה אפשרי, זה לא 200 ומשהו ישובים יגיעו לוועדה הזאת.

אמציה דויטש: לא יגיעו כל כך הרבה.

מיכל חורון: לא, זה לא קושי - - -

אמציה דויטש: כי אמרתם שיש גם קושי ניהולי לעשות את זה.

מיכל חורון: לא לא - - -

אמציה דויטש: לא, הזכרתם גם שפרקטית זו בעיה ואני חושב שפרקטית זו לא בעיה ואני חושב שאפשר למצוא גם את העניין המשפטי כי עובדה, אתם עושים את זה ופועלים בצפיפות כיתות, בתל"נ, ב-1001 דברים, אני חושב שאפשר לעשות את זה גם בזה.

חיים הלפרין: החוק פה לא מאפשר את זה, בשונה מכל הדברים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נבדוק את זה, וחוץ מזה, אם נצטרך לעשות שינוי או תיקוני חקיקה, אנחנו כמי שיזמנו גם את החוק הקודם נבוא ונעשה את זה.

מיכל חורון: דבר אחרון לגבי הצו, שוב, היום זה המועד האחרון להעברת הערות, אנחנו נקבל את ההערות של השלטון המקומי כמובן בכל רגע ובתנאי שלא נתעכב יותר מדי.

מיכל חורון: דבר אחרון באמת, כמו שנאמר, אנחנו ישבנו עם גורמים של המוכר שאינו רשמי, מפעילים של צהרונים במבנים של מוכר שאינו רשמי, כי זה גם חלק מהחוק.

מיכל חורון: מבנים פרטיים, והגענו למסקנה שמדובר, יש הרבה יותר מדי גורמים, יש שונות גדולה בין הגורמים השונים.

מיכל חורון: לכן הצו עם התעריפים שיקבע השנה תעריפים רק לצהרונים שמופעלים על ידי רשויות מקומיות והחברה למתנ"סים, החברה הממשלתית.

יפעת שאשא ביטון: עוד פעם, הצו הזה קובע - - -

מיכל חורון: - - - במרחב הציבורי.

יפעת שאשא ביטון: ואת מי הוא מייתר, עוד פעם?

מיכל חורון: הוא מייתר בעצם את הגופים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מאמינה שאתם אומרים את זה.

יפעת שאשא ביטון: את אלה שאנחנו דחינו לשנה הנוכחית, אתם עכשיו מוותרים עליהם לגמרי?

מיכל חורון: לא, חס וחלילה.

מיכל חורון: התקנות, התנאים יחולו עליהם.

מיכל חורון: המחיר בשנה הקרובה, הצו הזה לא יחול.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דחינו אותם שנה כדי לתת לכולם להתארגן.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה להבין איזה לובי הם הפעילו במשרד החינוך כדי שאנחנו נחריג אותם גם השנה.

יפעת שאשא ביטון: איזו סיבה, אני רוצה לשמוע בהגיון סיבה אחת למה להחריג אותם עוד שנה.

יפעת שאשא ביטון: נתנו להם אויר עוד שנה, למה עכשיו אני נותנת להם חופש?

יפעת שאשא ביטון: מחר כולם יהפכו להיות פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: מה צריכים אותנו בכלל, משרד החינוך?

קרן נואס: לא, הבעיה הייתה חוק התכנון והבניה, בשונות הגדולה שלו בין הרשויות המקומיות השונות.

יפעת שאשא ביטון: מה קשור?

קרן נואס: אני אגיד לך מה קשור, כי אז התקורה של גן, נניח בתל אביב, לעומת גן שהוא בירושלים או בבאר שבע משתנה, ואנחנו הגענו לסכומים גם של חצי מיליון שקל, שמי ששוכר מבנה פרטי מגוף פרטי, העלויות אחזקה שלו הן הרבה יותר גבוהות ולא יכולות בשילוב ביחד של התקצוב - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה שוכר פרטי מגוף פרטי?

קרן נואס: אדם פרטי ששוכר מפרטי.

קרן נואס: נניח, גננת ששוכרת דירה לטובת הפעלת גן שבבוקר מתוקצב 700 שקלים על ידי משרד החינוך - - -

חיים הלפרין: אז היא לא בתכולת החוק.

אמציה דויטש: שניה, אני הייתי בכמה דיונים בנושא הזה.

קריאה: היא בחוק.

יפעת שאשא ביטון: בואו אני אספר לכם את זה לא בנקי.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זה לא אותם אנשים שגם לא מסובסדים, הם לא באמת פרטיים פר אקסלנס.

יפעת שאשא ביטון: הם מסובסדים בבוקר על ידי משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו, שאף אחד לא יספר לנו סיפורים פה, אנחנו התווכחנו עליהם מספיק, ישבנו והתעמתנו איתם, הם אמרו לנו "חברים, אנחנו מוכנים להיות שם ולהתארגן.

יפעת שאשא ביטון: תנו לנו שנה" אני רוצה להגיד לך, לא חייתי בשלום עם השנה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: יודע את זה חיים.

יפעת שאשא ביטון: אבל היה גבול גם כמה אפשר ללכת עד הסוף בשביל להניע את העגלה הזאת והייתי מוכנה למחול על כבודי, להוריד את הראש ולחכות שנה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מחכים עוד שנה.

יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה.

יפעת שאשא ביטון: הם מקבלים מכם כסף בבוקר, שיעמדו בתנאים.

יפעת שאשא ביטון: שיעמדו בתנאים.

יפעת שאשא ביטון: אם היא מסוגלת להחזיק את זה, היא גם מסוגלת להחזיק את זה אחרי הצהריים.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה הם עושים.

יפעת שאשא ביטון: הם לוקחים ומנסים לממן את הכל על חשבון הכסף, הם כאילו בבוקר לא יכולים לגבות כסף, אז הם גובים 2,000 ו-3,000 שקל כדי לכסות, חבר'ה, לא נולדנו אתמול.

קרן נואס: אז אני אסביר לך משהו, בציבורי מי שמממן את שכר הסייעות ואת שכר הגננות זה משרד החינוך והרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: אתם מסובסדים בשביל זה.

קרן נואס: אבל 700 שקלים לילד - - -

יפעת שאשא ביטון: לילד, אתם מסובסדים.

קרן נואס: אבל 700 שקלים לילד לא מכסה את העלויות, אנחנו ישבנו ועשינו טבלאות ואנחנו בדקנו את זה עם משרד רואה החשבון של משרד החינוך.

קרן נואס: ואנחנו הגשנו את הדברים בצורה ריאלית עם 20%.

יפעת שאשא ביטון: מה יקרה, הם לא מוגבלים במחיר?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יוצרים שוק פרוץ.

אמציה דויטש: אבל איזה עלויות נוספות יש להם שהן חריגות.

קרן נואס: אנחנו צריכים שהרשויות המקומיות יישרו קו על חוק התכנון והבניה.

אמציה דויטש: מה, איפה הכסף?

אמציה דויטש: תסבירי, אני מנסה להבין איפה העלויות הנוספות.

קריאה: יש באמת טווח מאוד גדול, יש פערים גדולים בין גופים שונים.

חיים הלפרין: היינו צריכים לאפשר מחירים של 2,000 שקל - - -

יפעת שאשא ביטון: הם במגזר הדתי.

חיים הלפרין: לא.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: יש גם הרבה, חבר'ה, אני זוכרת עם מי ישבתי בשנה שעברה וגם מי הגיע אלי למשרד.

יפעת שאשא ביטון: הרבה מהם, אנחנו יכולים לצעוק "לא" כמה שאנחנו רוצים, אבל הרבה מאוד מהם הם במגזר הדתי ולא חלילה שיש לי משהו נגד המגזר הזה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני יודעת איך הם מתנהלים.

יפעת שאשא ביטון: אני מזכירה לכולם שאני באה גם מהשלטון המקומי וגם לי היו גנים כאלה שם.

יפעת שאשא ביטון: ואני יודעת גם כמה הם מוכנים ועד כמה מוכנים לגבות מההורים והרבה פעמים הם גם הרבה יותר אטרקטיביים ממה שאנחנו יודעים להציע.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם בלב נקי, אין לנו שום סיבה, שום סיבה שבעולם להחריג אותם לשנה נוספת, בטח ובטח לא לקבוע איזה שהיא תקרה, אנחנו לא יכולים להשאיר את השטח הזה שטח הפקר.

קארין אלהרר: יפעת, אני פשוט רוצה לשאול שאלה.

קארין אלהרר: אם אנחנו מבינים, זה נכון שהם מקבלים 700 שקלים?

יפעת שאשא ביטון: הם מקבלים סבסוד לשעות הבוקר על כל ראש.

קארין אלהרר: אני רוצה שניה לעשות סדר.

קארין אלהרר: אני כבר קצת התבלבלתי בסיפור.

קארין אלהרר: יש את הפרטי לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: לא נוגעים בו, לא מעניין.

יפעת שאשא ביטון: מעניינים, אבל לא יכולנו לגעת בהם.

קארין אלהרר: בסדר, זה פרטי לגמרי, לא נוגעים.

קארין אלהרר: עכשיו אנחנו מדברים על 3-4 שבעצם מקבלים - - -

יפעת שאשא ביטון: מוכר שאינו רשמי.

קארין אלהרר: מקבלים סמל משרד החינוך והם מפעילים אחרי זה צהרון.

קארין אלהרר: ממשרד החינוך הם מקבלים 700 שקלים.

קארין אלהרר: כדי להפעיל צהרון זה כאילו עוד שעות, מתי מסתיים הגן?

קארין אלהרר: מ-14:00 עד 16:00 או עד 17:00.

קארין אלהרר: והחוק בעצם קבע שהצו יחול עליהם כמו שזה חל על גן עירייה רגיל.

חיים הלפרין: משנת הלימודים הקרובה.

מיכל חורון: החוק קובע שהשר רשאי לקבוע תעריפים לכל סוגי הצהרונים והוא יכול לעשות הבחנות בין סוגי הצהרונים השונים.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: ולא הבנתי, השונות היא במה?

מיכל חורון: במבנה.

מיכל חורון: בעוד שהרשות המקומית וגופים אחרים פועלים בתוך מבנים של רשות מקומית או מבנים ציבוריים, ודרך אגב, הרוב הגדול לא משלמים על זה.

מיכל חורון: הצהרונים האלה שוכרים בעצם - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, זה לא מדויק.

מיכל חורון: או בונים בתים - - -

אמציה דויטש: מבלבלים אותנו עם הנתונים פה קצת.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: יש גם כאלה שמקיימים את זה במתנ"ס והם משלמים שכירות עבור המתנ"ס.

אמציה דויטש: סליחה רגע, אתם מדברים בכותרות.

אמציה דויטש: מה הכסף, תסבירו לנו איפה הכסף הנוסף הזה?

חיים הלפרין: אני מבקש, אל תשליך על אחרים עם כותרות.

חיים הלפרין: אנחנו עניינים, אנחנו ישבנו עם החבורה הזאת, הם הציגו את הנתונים, אנחנו בחנו אותם.

אמציה דויטש: אז אני מבקש שנדע, אנחנו עכשיו בדיון.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לנהל ככה דיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם לא נצליח להבין מה קורה פה עד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: אני רק לא אוהבת את המחטף הזה.

קרן נואס: אני רוצה לתת דוגמה למשל לעניין התזונה.

קרן נואס: כשרשות מקומית יוצרת שיתוף פעולה עם ספק לתזונה ונותנת לו חצי מונופול או מונופול, עלויות המנה יכולות להגיע ל-10, 11 שקלים.

קרן נואס: כשגן פרטי מזמין ממפעיל קייטרינג שהוא מוכר על ידי משרד הבריאות, אנחנו לא מצאנו מנות בפחות מ-18 שקלים כי הכמות היא קטנה, זה לא בית ספר שמזמין - - -

אמציה דויטש: מה עם המכרז של המשרד?

אמציה דויטש: למשרד יש מכרז כללי.

מיכל חורון: אנחנו לא - - -

יפעת שאשא ביטון: שמעת?

יפעת שאשא ביטון: תשמעי מה אמרה מיכל.

אמציה דויטש: המכרז של המשרד נותן לכל מי שרוצה להצטרף.

קרן נואס: אנחנו לא הצלחנו להיכנס ואני יכולה להגיד לך שגם ההורים, אפרופו ועד - - -

יפעת שאשא ביטון: קרן, אני איתך.

יפעת שאשא ביטון: 20 שקלים מנה.

יפעת שאשא ביטון: זה עוד 10 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת כמה גובים בגנים הפרטיים עבור הדבר הזה?

יפעת שאשא ביטון: 2,000 שקל, 2,500 שקל וגם יותר.

יפעת שאשא ביטון: שום סיבה שבעולם.

קרן נואס: אנחנו לא רצינו למקום הזה.

קרן נואס: יפעת, אנחנו לא רצינו להגיע למקום הזה, אנחנו חישבנו את הפער.

קרן נואס: מה שנקרא בין הרצוי למצוי, למי ששוכרת מבנה ב-20,000 שקל לא מהרשות המקומית ומשלמת ארנונה עסקית.

קארין אלהרר: מה הפער?

קרן נואס: הפער הוא בקירוב 30% והסכום הממוצע שאנחנו הגענו אליו הוא 1,492 שקלים שיכסה עלויות שכר.

יפעת שאשא ביטון: תבטלו את החוק.

יפעת שאשא ביטון: שמדינת ישראל, שההורים יחזרו לשלם כמה שהם שילמו ולכו תסבירו להם.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, זה לא מקובל.

קרן נואס: התנאים לא יחולו עליהם.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני לא רוצה רק שהתנאים האלה, אני אומרת לכם, אין שום סיבה שבעולם שזה יגיע לסכומים כאלה כי אל תשכחו שגם בבוקר הם מקבלים את התקצוב של משרד החינוך וגם מקבלים את תשלומי ההורים ועדיין על השלוש שעות הנוספות האלה, הארבע שעות, אני לא יודעת כמה, תחשבו את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, יש מקומות שהם אומרים שזה מ-14:00 עד 16:30 ואחרים מ- 13:30 עד 16:30.

קרן נואס: אבל - - - עד הערב.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מממנת עד 18:00.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא אחתל את הילד, אקלח אותו ואביא אותו הביתה.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: תכנסו להגיון.

קרן נואס: זו אותה עובדת, אתם צריכים להבין שזה שעות נוספות, זה תנאים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: קרן, זה לא מעניין אני אגיד לך למה.

קרן נואס: את שוללת מההורים את הזכות לבחור.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך משהו, עד 16:30 אני שם.

יפעת שאשא ביטון: מ-16:30, אני אומרת את זה בצורה הכי בוטה שבעולם, זה לא מעניין.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מעניין.

יפעת שאשא ביטון: אז אני לא צריכה עכשיו שהאנשים האלה בגן ישלמו את הסכום הזה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני יכולה להציע לך משהו.

יפעת שאשא ביטון: את עד 16:30 עושה מה שמשרד החינוך קבע.

קרן נואס: אני לא אעמוד בזה.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: ומ-16:30 עד 18:00 תגבי כמה שההורים מוכנים לשלם.

יפעת שאשא ביטון: אבל לא בגלל שאת מחליטה שכולם יישארו עד 18:00.

קרן נואס: אנחנו נישאר עד 14:00 כי אנחנו לא נעמוד בזה.

יפעת שאשא ביטון: אתם תעמדו.

קרן נואס: לא, תאמיני לי בדקנו את זה.

קרן נואס: הרי הייתה לנו שנת ניסיון.

קרן נואס: אני לא יודעת מה קורה במגזר הדתי, אני יודעת מה קורה במגזר שלי ואני בדקתי ואת מכירה אותי ואת יודעת שאני אדם אחראי ואני לא אתן לדברים שאין להם כשירות, יד.

יפעת שאשא ביטון: קרן, אני לא נותנת יד ל-1,400 שקל.

יפעת שאשא ביטון: ואני בטוחה שגם החברים שלי כאן.

קרן נואס: אז בואי, אני רוצה להגיד לך משהו.

קרן נואס: יהיה להן יותר קל לסגור בשעה 14:00 ולהגדיל את כמות ה-200,000 שהיא חצי כמות ריאלית ל-400,000.

יפעת שאשא ביטון: לא מאיים.

יפעת שאשא ביטון: לא מרשים.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת למה?

יפעת שאשא ביטון: שייכנסו למערכות המוכרות ורשמיות.

קרן נואס: אבל למה אני כהורה לא יכול לבחור?

קרן נואס: אם אני רוצה להישאר במסגרת פרטית מהשעה 14:00 ואילך ולקבל אקסטרה חוגים, אקסטרה כח אדם, אוכל טוב, אחריות, כח אדם מעולה.

קרן נואס: למה אני לא יכולה לבחור.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד לך משהו, גם כאשת חינוך.

יפעת שאשא ביטון: כל הסיפורים האלה עכשיו של "אנחנו עושים שני חוגים ביום או חמישה חוגים בשבוע ומכניסים לילד כל יום משהו" חבר'ה, א.

יפעת שאשא ביטון: גם לא צריך לשגע את הילדים, אנחנו כל הזמן מחפשים רק איפה להעמיס.

יפעת שאשא ביטון: ב.

יפעת שאשא ביטון: בואו לא נשכח שיש שם צוותים, ואני דיברתי עם קבוצה של גננות שהייתה אצלי במשרד במהלך השנה הזאת ואנחנו יודעים שגם הן יכולות להפעיל את הילדים ולתת העשרה והכל, אז מה אני אעשה קרן, את יודעת, יש לנו הרבה שיתופי פעולה בשלוש השנים האחרונות, אני לא קונה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אומרת לך הכי אמיתי.

יפעת שאשא ביטון: לא קונה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אתן מסוגלות, אני לא מדברת עד שעה 18:00.

יפעת שאשא ביטון: מ-16:30 עד 18:00 תעשי מה שאת רוצה.

יפעת שאשא ביטון: עד 16:30 לא קונה את זה.

קרן נואס: אל תשכחי שאנחנו גם חברה בע"מ.

קרן נואס: המוכר שאינו רשמי הוא חברה בע"מ.

קרן נואס: משלמים מס כפול, המסים - - -

אמציה דויטש: בסדר, גם חלק מהמפעילים הם חברות עם מע"מ והכל.

קריאה: אבל הם לא משלמים מס על המבנים.

קרן נואס: תקשיבי, מורידים לנו על הדבר הזה 17% מע"מ.

קרן נואס: הן לא מסתדרות.

קרן נואס: הסכום הוא לא נקי.

קרן נואס: הן לא מקבלות 935 שקלים.

קרן נואס: יורד להן מזה המע"מ, מס הכנסה, כי זה נחשב להן להכנסה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה הן לא מקבלות?

יפעת שאשא ביטון: זה לא אמור להיות הרווח הנקי שלהן.

קרן נואס: לא רווח.

קרן נואס: אני מדברת שזה חלק מההכנסה, זה נחשב להן להכנסה.

קרן נואס: מה-935 הזה יורד שני פרמטרים, 17% מע"מ, 30% מס.

אמציה דויטש: אבל גם אצל המפעילים האחרים של העיריה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אני מעלה לך את זה ב-17% ואני סוגרת לך את הסיפור של המע"מ.

קרן נואס: ושכר הדירה, שהרשות המקומית - - -

אמציה דויטש: שכר דירה את משלמת עוד שעות אחרי צהריים?

אמציה דויטש: שילמת שכר דירה גם אם לא יהיה אף צהרון.

אמציה דויטש: באמת, נו.

קרן נואס: אבל אני משלמת על צוות.

אמציה דויטש: את משלמת פר שעה שכר דירה?

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא השכר דירה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

קרן נואס: לגמרי.

קרן נואס: אתה יודע מה, אז תשים את זה בצד.

יפעת שאשא ביטון: פתרתי לך.

יפעת שאשא ביטון: נוסיף להם 20%.

יפעת שאשא ביטון: זה עוד 180 שקלים, זה לא 1,450 שקל.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, בואו - - -

קרן נואס: עם 30% אנחנו נוכל להסתדר.

יפעת שאשא ביטון: גם 30%, לא מגיע ל-1,450 שקל.

קרן נואס: מגיע ל-1,300.

קרן נואס: וזה בדחילו ורחימו.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: 930 תוסיפי עוד 200 שקל, אני מדברת על 20%.

יפעת שאשא ביטון: הם יסתדרו.

יפעת שאשא ביטון: אז תסגרו ב-14:00.

יפעת שאשא ביטון: בואי נראה אתכם.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אני אומרת לכם, בואו באומץ, שיסגרו ב-14:00.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת אנחנו יכולים להרוויח את הילדים בתוך המערכת הרגילה, לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: פעם שניה אני אומרת לך קרן, הנה, אני מוקלטת פה, מצולמת פה, הכל.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא תסגרו.

יפעת שאשא ביטון: כי אתם תראו שאתם יכולים להסתדר.

קרן נואס: אבל אני מבקשת שגם תקחו בחשבון שעל המגזר הפרטי, כשהמגזר הציבורי מקבל - - -

יפעת שאשא ביטון: את לא פרטי פרטי.

קרן נואס: אבל המדינה מתייחסת אלי כפרטי.

קרן נואס: אני בשעות הבוקר לא מקבלת ממשרד החינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: קרן, את לא פרטית.

יפעת שאשא ביטון: את מוכר שאינו רשמי.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה להיות פרטית, אני מוציאה את ידי משם, תעשי מה שאת רוצה.

קרן נואס: גם במוכר שאינו רשמי אחר הצהריים הן צריכות את החומרי ניקוי ואת הנייר טואלט.

יפעת שאשא ביטון: כולם צריכים.

יפעת שאשא ביטון: גם המוכרים והרשמיים.

קרן נואס: אבל הם מקבלים על זה תקציב שנתי.

קרן נואס: אנחנו לא מקבלים.

אמציה דויטש: לא, זה נמצא בתוך הסל.

אמציה דויטש: זה לא נכון.

אמציה דויטש: זה ב-900 נמצא גם החומרי ניקוי.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם בבוקר אתם מקבלים תקצוב, עזבי, לא קונה את זה קרן.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, איך שאנחנו לא מסתובבים עם זה, לא קונה את הסיפור.

קרן נואס: אני אשמח שהם יסבירו בעצמם.

יפעת שאשא ביטון: רק להגיד לך משהו, חברת הכנסת קארין אלהרר כי באמת זה עלה כאן, את השכירות היא משלמת אותה שכירות.

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה עכשיו עד מתי.

קארין אלהרר: רגע, אני לא באה לומר מה הסכום המדויק, כן או לא.

קארין אלהרר: אני רק אומרת, אני נוטה לחשוב בימים זוגיים, שמשרד החינוך אם הוא מצדד - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ביום זוגי היום?

קארין אלהרר: כן, היום במקרה יום - - -

יפעת שאשא ביטון: קארין, אתם שיבשתם לנו אתמול עד 4 בבוקר את הראש.

יפעת שאשא ביטון: תראי מה זה עושה.

קארין אלהרר: מה לעשות, רוצים לצאת למלחמה, רק ראש הממשלה ושר הביטחון.

קארין אלהרר: שלא לדבר על הלאום, בואי לא נפתח את זה.

יפעת שאשא ביטון: על המשפט העברי.

יפעת שאשא ביטון: יש לי תיכף להגיד על זה משהו למשרד החינוך, אבל אני שומרת את זה לסוף.

קארין אלהרר: מעניין מה יהיה למשפט העברי להגיד על הדיון שלנו הבוקר.

קארין אלהרר: לא באמת אבל הנה אמרתי את זה.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר, בימים מסוימים אני נוטה לחשוב שמשרד החינוך שהוא אמור להיות הגורם המקצועי במדינת ישראל, הוא לא מקבל החלטות שרירותיות או לא, לא מקבל - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל הוא גם לא חף מלחצים.

קארין אלהרר: שניה.

קארין אלהרר: אף אחד לא חף מלחצים.

קארין אלהרר: כולנו בסופו של דבר מתחרים לטיעון יותר או פחות, לפעמים בצדק, לפעמים שלא בצדק.

קארין אלהרר: כולנו טועים, כולנו צודקים בדברים מסוימים.

קארין אלהרר: עכשיו אני הייתי שמחה אם משרד החינוך שישב עם הגורמים יסביר, בצורה אבל נקיה, ישרה וברורה, איפה הפער.

קארין אלהרר: השכירות להבנתי עם כל הכבוד ל- - - היא לא פער.

קארין אלהרר: כי השכירות היא לא פר שעה, היא פר חודש.

קארין אלהרר: אז זה לא.

קארין אלהרר: פער שאני יכולה לחשוב עליו גבירתי, הוא פער שבאמת של מועסקות, של עובדות, שהן עובדות יום שלם ולא רק שעות של משרד החינוך וצריך לשלם להן אקסטרה והדבר הנוסף - - -

יפעת שאשא ביטון: היא משלמת בכל אקסטרה בכל מקרה, קארין.

קארין אלהרר: בסדר, יכול להיות.

קארין אלהרר: שניה, פער נוסף שאני רוצה לעמוד עליו, את נושא הצהרונים גבירתי יודעת, חרשנו מקצה לקצה.

קארין אלהרר: אני מצאתי בדיקה שהגיעה אלי, בראשון לציון עיר מגוריי, אני מרשה לעצמי לומר את זה כי זה פורסם, שבצהרון של רשות ישבה ילדה בת 16 ושמרה על ילדים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה פשע של הרשות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא אמור להיות.

מיכל מנקס: של המפעיל.

מיכל מנקס: סליחה.

מיכל מנקס: הרשות לא מפעילה, זה המפעיל, הוא מפוקח ומבוקר.

קארין אלהרר: אני לא עוסקת באשמים.

קארין אלהרר: אני עוסקת בנקודה.

קארין אלהרר: הנקודה שלי באה ואומרת את הדבר הבא, אני רוצה שצהרון יוכל לשמר את העובדים שלו.

קארין אלהרר: וגבירתי, אני אגיד עוד דבר.

קארין אלהרר: כשמישהו שם את הבן שלו במוסד שהוא חצי פרטי, פרטי, אז כאילו יש איזה משהו שהוא מצפה ליותר.

קארין אלהרר: על היותר אני לא רוצה לדבר.

קארין אלהרר: אני חושבת שהם צריכים לקבל אותו דבר כמו האחרים.

קארין אלהרר: אבל אני באה ואומרת, אני רוצה לשמוע, משרד החינוך היקרים, תסבירו לי איפה אתם מצאתם פער.

קארין אלהרר: אולי יש משהו שאני לא מבינה, אולי אני הבנתי נהדר ולא צריך - - -

מיכל מנקס: אנחנו לפני דקה התקשקשנו על אותם 50 שקלים שבסופו של יום הם לרוב התלמידים והמסגרות הקיימות, ואנחנו בספק אם נאפשר, הדיון שעלה פה, שיש מצוקה שלשכר שאנחנו רוצים לשלם יותר בשקלים בודדים, לא בסכומים שאנחנו שומעים.

מיכל מנקס: אז מרבית הילדים לא יכולים ליהנות מהטיוב השירות, לעומת אותו משרד שמאפשר לחלק מהילדים - - -

קארין אלהרר: למקום אחר לעשות ב-1,450 שקל.

מיכל מנקס: אז אני מבקשת גם את הזכות הזו.

שיר דגן: אבל מצד שני זה גם קצת דיקטטורה להגיד לנו ההורים שאין לנו גם שום זכות בחירה.

שיר דגן: אני יכולה להגיד לך, אני אימא לארבעה ילדים, את הילדים שלי בהתחלה כשהייתה לי את האפשרות הכלכלית, היום עם ארבעה לא, בחרתי לשים בגן פרטי כי זה קבוצות יותר קטנות, זה יותר אנשי צוות, זה יותר דאגה, אני יותר סמכתי על זה, מאשר לשלוח ילד בגיל שלוש לגן עירייה שהם 30 ומשהו ילדים, לא כולם גמולים, עם איש וחצי ששומר עליהם.

שיר דגן: אבל גם לנו מותר שתהיה לנו איזו שהיא זכות בחירה.

שיר דגן: מי שמעוניין גם לשלם יותר גם צריך לתת לו את האפשרות הזאת ולא לכבול את ידינו עד תום.

שיר דגן: זה לא הוגן גם.

יפעת שאשא ביטון: שיר, אני מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת?

יפעת שאשא ביטון: מאוד.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה איתך לגמרי, יש לך זכות בחירה.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה פרטי, תלכי לפרטי.

יפעת שאשא ביטון: הם לא פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: זה ההבדל.

יפעת שאשא ביטון: הם לא פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, יש גם הרבה מוכר שאינו רשמי שאני לא רוצה לספר לכם באיזה תנאים הם נמצאים, הפרטיים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: והייתי שם.

יפעת שאשא ביטון: יש לי גם תמונות.

יפעת שאשא ביטון: מי שבספק, אני מוכנה להעביר את הטלפון.

קארין אלהרר: אפשר פרטי בגיל שלוש?

יפעת שאשא ביטון: בטח.

יפעת שאשא ביטון: פרטי, יש לך פרטי פרטי אבל.

יפעת שאשא ביטון: שלא מקבל מ - - - אתם רוצים פרטי?

יפעת שאשא ביטון: שיר?

יפעת שאשא ביטון: שיהיה פרטי עד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: אבל אי אפשר ללכת עם ולהרגיש בלי.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר.

יפעת שאשא ביטון: אם האנשים מסובסדים, אם הקבוצות האלה מסובסדות על ידי משרד החינוך, שיהיו כפופות לנורמות שאנחנו קובעים כי זאת האחריות שלנו.

שיר דגן: את צריכה להבין שהנורמות, הורידו את האיכות בהרבה מקומות.

שיר דגן: אני היום חברת ועד הורי תל אביב, אבל בתפקיד שלי מה שאני עושה, אני מרכזת את כל הנהגות ההורים של בתי הספר היסודיים בתל אביב.

שיר דגן: תל אביב זו עיר שיש בה פערים סוציו אקונומיים דרסטיים.

שיר דגן: יש לנו את דרום העיר, באמת שזה - - -

יפעת שאשא ביטון: מכירים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר היינו שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים.

שיר דגן: - - - הסוציו אקונומי הנמוך ויש לנו סוציו אקונומי מאוד מאוד גבוה ויש לנו גם את האמצע.

שיר דגן: עכשיו אני לא מדברת על הנמוך כי לנמוך עירית תל אביב, יש לנו עירייה מדהימה ודואגת להם באמת ברמה מטורפת, יש להם יום לימודים ארוך, הם דואגים להם.

שיר דגן: עכשיו בואי נדבר רגע על האמצע ועל הגבוה.

שיר דגן: אני פניתי אליהם, יש לנו אצלנו הנושא של שילוב הורים חזק מאוד בעיר, יש לנו ממונה בכל בית ספר שהוא - - -

יפעת שאשא ביטון: שיר, אני מכירה, הגעתי עד אליכם.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה, גם פגשתי אותם.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את השמות ואת הפנים.

יפעת שאשא ביטון: בואי.

שיר דגן: אז אני דיברתי איתם - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם דרשתם 50 שקלים, הנה, עלה פה בדיון.

שיר דגן: אבל הם אומרים שאני לא קשורה לזה, זה לקבוצות - - - זה לא פותר לי את הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שניה.

יפעת שאשא ביטון: דיברה פה מיכל ואמרה, אנחנו פותחים את זה ואני לא סתם אמרתי לך, אמרתי לך את זה, יכול להיות שאחרים גם לא שמעו.

יפעת שאשא ביטון: הרבה מאוד מהחוכמה שיושבת פה מהשולחן זה מהמפגש גם עם האנשים בתל אביב.

יפעת שאשא ביטון: אמרתם 50 שקלים חסרים לנו כדי לשמר את מה שיש.

יפעת שאשא ביטון: באו ואמרו לנו, אנחנו נותנים 50 שקלים להסעות ולקבוצות קטנות.

יפעת שאשא ביטון: באה מיכל ותיקנה, "לא, אנחנו צריכים לתת את ה-50 האלה בגמישות", שלא הייתה אגב בשנה קודמת, "כדי לאפשר עוד פרמטרים בפנים" שאלתי אם זה מדיד, אמרו לי "כן.".

יפעת שאשא ביטון: עשיתי בריף רגע על השיח שהיה פה.

יפעת שאשא ביטון: אז את הסיפור שלכם פתרנו.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של המוכר שאינו רשמי שהם מתעקשים לקרוא לעצמם פרטיים, את זה אנחנו לא פתרנו.

יפעת שאשא ביטון: כל הוויכוח שמתקיים עכשיו זה על זה, לא על מה שאתם מבקשים.

שיר דגן: אז קודם כל על ה-50 שקלים לפי מה שהבנתי הם אמרו שתל אביב לא נכללת ורק קבוצות מתחת ל- - -

יפעת שאשא ביטון: שיר, חכי.

יפעת שאשא ביטון: סיכמתי את הדיון?

שיר דגן: לא, אני יודעת.

יפעת שאשא ביטון: יופי.

שיר דגן: אבל יש לי כמה דברים.

שיר דגן: א.

שיר דגן: אני רוצה להגיד שהאיכות של הצהרונים בתל אביב ירדה באופן דרסטי מבחינת כמויות אנשי צוות על כמות מספר ילדים, שזה מבחינתי א'-ב' של צהרון.

שיר דגן: אוקיי?

שיר דגן: אז אנחנו בתל אביב ספגנו את האש, ואנחנו לוקחים את המחיר - - -

חיים הלפרין: את מדברת על בתי הספר.

שיר דגן: אני מדברת על בתי הספר, אני לא רוצה לספר לך מה הולך בגנים כי אני נראה לי את הילדים שלי לא אשלח בשנה הבאה לצהרון שלכם, בגנים.

שיר דגן: אוקיי?

חיים הלפרין: לכם ולא לו.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, זה אתה מפעיל.

יפעת שאשא ביטון: זה לא המפעילים שאגב, פה בדיוק אני נכנסתי בעניין, עד היום אגב תל אביב לא הביאו ספרים.

יפעת שאשא ביטון: זוכרים כמה ביקשנו?

יפעת שאשא ביטון: ישבו פה נציגים, ישבה פה ענת בדיון הקודם, פה בכיסא הריק, שאולי מחכה לה.

יפעת שאשא ביטון: תביאו ספרים נפתח, אם אתם באמת עשיתם יותר, תקבלו.

יפעת שאשא ביטון: לא הביאו ספרים עד היום.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אנחנו לא יודעים אם זה כי הם לקחו את זה לתקורות ופשוט מי שמשלם את המחיר זה הילד, או שיש שם סיפור אחר.

שיר דגן: אז אני יכולה להגיד לך שאני את הבקשה שלך העברתי לעירית תל אביב, שירלי רימון שהיא מנהלת מינהל חינוך אמרה "אם יפעת אומרת היא יכולה לקחת מה שהיא רוצה" אין שום בעיה, הכל פתוח בפנייך, תרימי אליה טלפון את מקבלת מה שאת רוצה.

שיר דגן: אוקיי?

שיר דגן: זה א.

שיר דגן: דבר נוסף - - -

יפעת שאשא ביטון: אני איתה ישבתי.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, תקשיבי, אני ישבתי איתם.

יפעת שאשא ביטון: אמרו לי, תל אביב, ואני מוכנה לעמוד גם בבית משפט אחרי שישמעו את זה יחליטו אם אני אומרת משהו שהוא לא מדויק, כן?

יפעת שאשא ביטון: וסיפרו איך הם מסבסדים מהכספים שלכם אתם פעילויות של בלתי פורמלי ופעילויות של קשישים במקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אמרו את זה אצלי במשרד.

יפעת שאשא ביטון: אז סימן שנשאר שם עודף.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו השאלה, הסיפור - - -

שיר דגן: אני יכולה להגיד לך שהיום לא רק שלא נשאר עודף, עירית תל אביב שמה כספים בשביל שמפעילים יסכימו לעבוד אצלי בעיר.

יפעת שאשא ביטון: שיר, הפשע היחיד שאני עשיתי, ואני מודה שעשיתי אותו, זה שגזרתי את הקופון של הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: יודעת את זה, מורידה את הראש, גם מיכל, אני כל הזמן מודה את זה בפניהם, לוקחת את האחריות.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

שיר דגן: אז אני אומרת לך שאנחנו, עירית תל אביב, היינו צריכים הרבה כספים שהיא תכניס בשביל שמפעילים יסכימו להיות בעיר שלנו.

שיר דגן: יש לנו מפעילים - - -

קריאה: - - זה לא תל אביב.

שיר דגן: אבל אני מייצגת את תל אביב, אז מותר לי לדבר גם עליה.

שיר דגן: יש לנו מפעילים מאוד טובים שעזבו את העיר עקב זה, ואני יכולה להגיד לך שאיכות הצהרונים ירדה באופן דרסטי, אנחנו מגיעים למצב שילדים, בכל החודשים הראשונים שלהם בכיתות א' בוכים בגלל שהם הולכים לצהרון, בגלל שהקבוצות נורא נורא גדולות, מפצלים כיתות והם לא עם החברים שלהם.

שיר דגן: ילדים עברו טראומה בתחילת שנה מהצהרון מהבחינה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי, יש כסף לממן פיצול אבל אין כסף ל - - -

שיר דגן: לא לממן.

שיר דגן: מפצלים את הכיתה בשביל לאחד אותם עם הכיתה הזאת ועם הכיתה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: למה מפצלים בשביל לאחד - - -

שיר דגן: בגלל שיש - - - ילדים בקבוצה.

שיר דגן: כי זה התקנות שנתתם לנו.

שיר דגן: יש לנו ככה, יש לנו את הנושא שאז העליתי, ואמרתם שאתם צריכים לדון בו, שב-650 שקלים לא החשבתם מע"מ בכלל, אצלנו מפעילים פרטיים בעיר, אני מבקשת לראות מה פתרתם ב-650 שקלים שלא החשבתם את ה-17% מע"מ ואצלנו שוב, הילדים מופסדים בגינו.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאמרתי.

יפעת שאשא ביטון: במקומות שיש מע"מ, אמרתי את זה, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אמרתי איפה שגובים מע"מ, בבקשה, אנחנו נותנים אוטומטית את ה-17% האלה.

מיכל מנקס: יש בעיה לכתוב את זה בצו.

יפעת שאשא ביטון: שיכתבו את זה במחירים.

יפעת שאשא ביטון: שיש אפשרות.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי שיר, יש דברים שהם הגיוניים, אני לא מתווכחת איתם בכלל.

יפעת שאשא ביטון: ראית גם פה, הם אמרו אנחנו משלמים 17%, אמרתי שאני לא מתווכחת, הנה 17% יותר.

יפעת שאשא ביטון: סגרנו את הפינה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם, אנחנו במקום של לפתור את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת לך שאני אעמוד פה על המשמר, גם אם אצטרך לחטוף את כל האש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נאפשר למחירים להגיע חזרה ל-1,400 ו-1,500 שקל כי אחרת בואו כולנו נקום, חבל על הזמן ועל האנרגיות ונוותר על הכל.

שיר דגן: מצד שני גם צריך לאפשר את זכות הבחירה להורים.

שיר דגן: וזה משהו ש- - -

קרן נואס: אבל בית ספר לא מוציא יותר לשימוש חורג, הוא לא מוציא רבע מיליון שקל פעם בחמש שנים .

קרן נואס: לנו יש הוצאות שיושבות עלינו מול הרשות המקומית אחת לפרק זמן, שמתחלקת בתקורה לכל השנים האלה.

קרן נואס: יפעת.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ברושי רצה לומר מילה.

איתן ברושי: גבירתי יושבת הראש, קודם כל אני רוצה לשבח על המפעל הזה ואותך על הנחישות.

איתן ברושי: אני חושב שאנחנו נמצאים בנקודה שהיא שונה מזאת שהייתה.

איתן ברושי: עכשיו השאלה היא לא אם אלא איך ולכן זו נקודה יותר טובה, לפעמים יותר קשה.

איתן ברושי: אומרים שבכל מהפכה היום השני הוא היום הקשה כי לחולל את השינוי לעתים זה לא פשוט אבל זה נעשה, והנה את נתקלת בקשיים של היום השני והייתה לי את הזכות - - -

יפעת שאשא ביטון: ברושי, אחרי כל מה שעברתי שנה שעברה, אני מחושלת.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר נופל על צלקות.

איתן ברושי: חשבתי שתגידי לי אחרי שעברתי את כל מה שיש בקרית שמונה זה קטן עלי.

יפעת שאשא ביטון: קריית שמונה מותק.

איתן ברושי: כן.

איתן ברושי: אני יודע.

איתן ברושי: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו, תראו, יש מרכיב גדול של שכר בכל מה שקשור לחינוך.

איתן ברושי: שני מרכיבים.

איתן ברושי: אחד זה עולה הרבה כסף, וב.

איתן ברושי: זה התנאי להצלחה.

איתן ברושי: איכות החינוך מותנית בכח האדם והתקציב של החינוך חלקו הגדול הולך לשכר.

איתן ברושי: זה לא חדש בחדר הזה.

איתן ברושי: אני חושב שהיה צריך לטפל ואולי לסייע בתחום כח האדם, ביכולת להביא כח אדם איכותי ולהביא את השכר.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שהם עשו, הם העלו אפילו את התעריף.

איתן ברושי: לא, אני רוצה להגיד משהו לממשלה.

איתן ברושי: ובמקרה גם לסיעת כולנו.

איתן ברושי: מונח על השולחן חוק שאת חתומה עליו יחד איתי ואני מודה לך, על עבודה מועדפת בחינוך.

איתן ברושי: אנחנו מדברים, תקשיבו טוב, 25 מיליון שקלים בשנה מכספי הביטוח הלאומי, ניתנים לעובדי תחנות הדלק.

איתן ברושי: ועדה שהוקמה על ידי שר האוצר הנוכחי כשהיה שר הרווחה - - -

יפעת שאשא ביטון: תגיע ישר לשורה התחתונה.

יפעת שאשא ביטון: חבל, אנחנו מבזבזים את הזמן על חוק אחר אפילו שאני חלק ממנו.

איתן ברושי: החוק הזה היה צריך, תראו, גם כשהייתי בעיריות העלו את השאלה של הסייעות ואת כח האדם בגיל הרך ועוד מעט ידברו פה על מועצה לגיל הרך, שהדבר הכי חשוב, עוד פעם, זה כח האדם.

איתן ברושי: איך אפשר לדבר על הגיל הרך בלי כח אדם שהוא נשען בכלל - - -

יפעת שאשא ביטון: בלי שזה מפוקח בכלל.

איתן ברושי: שהוא נשען על שירות לאומי.

איתן ברושי: הממשלה הולכת וטוב שכך, בהרבה דברים קדימה, אבל בלי לגבות בכח האדם, לא באיכות ולא בשכר.

איתן ברושי: מי יעבוד בחינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל ברושי, מה שלא קרה בצהרונים, להיפך.

יפעת שאשא ביטון: פה העלו את השכר ברמות שרשויות ביקשו לאפשר להן לשלם פחות.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

איתן ברושי: רגע, סליחה - - -

ראומה שלזינגר: סייעת משתכרת 2,500 שקלים לחודש.

יפעת שאשא ביטון: על שעתיים ביום, נו.

ראומה שלזינגר: ממש לא.

ראומה שלזינגר: אז את לא מכירה.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר את הדבר המרכזי.

איתן ברושי: אני אומר שבידיכם הדבר הזה.

איתן ברושי: אני פניתי גם לבנט, שהתקציב שלו, כשהוא מתפנה לעסוק בחינוך, התקציב שלו הוא התקציב הגדול ביותר שהיה אי פעם בחינוך.

יפעת שאשא ביטון: בזכות כולנו.

איתן ברושי: אומר שר האוצר "אני מוכן שהוא ייתן את זה".

איתן ברושי: היה צריך ליצור כללים לעבודה מועדפת בחינוך, כמו עבודה מועדפת, עבודה מועדפת, על יד עבודה מועדפת, שהיא מגבה כח אדם איכותי ביותר בתוספת שכר משמעותית לחצי שנה, למשל בחקלאות עברנו מחצי שנה לשנה.

יפעת שאשא ביטון: איך הגענו מהצהרונים לחקלאות.

רחל עזריה: אצל ברושי זה לא משנה מאיפה מתחילים, הכל נגמר בחקלאות.

זאב גולדבלט: אצל ברושי זה מתחיל ונגמר בחקלאות.

זאב גולדבלט: לא משנה על מה דנים.

איתן ברושי: הכל מתחיל באדמה.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר לכם, אתם לא מטפלים בעיקר.

איתן ברושי: מעבר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, ברושי, לא יפה להגיד ככה.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, אני אוהבת אותך אבל זה לא מדויק להגיד את זה.

יפעת שאשא ביטון: נקודת המוצא שלנו הייתה כח האדם.

איתן ברושי: אני מציע פתרון.

איתן ברושי: הפתרון שאני מציע הוא לעמוד על כך שהעבודה המועדפת תהיה בחינוך.

איתן ברושי: ברגע שתהיה עבודה מועדפת בחינוך זה מגייס כח אדם משמעותי.

איתן ברושי: עכשיו אני אומר לכם, זה אפשרי.

זאב גולדבלט: השאלה אם הנשירה לא תהיה בגמר התקופה.

זאב גולדבלט: אני מזכיר לך שכבר היום הם נושרים צ'יק צ'ק.

יפעת שאשא ביטון: ברושי, אני איתך.

יפעת שאשא ביטון: אתה צודק, אבל זה לא רלבנטי לוויכוח מהטעם הפשוט, כי עם העבודה המועדפת או בלי העבודה המועדפת אנחנו צריכים לפתור את הסוגיות שעלו כאן כי את כח האדם הקבוע אנחנו צריכים בכל מקרה, ואת הנושא של המע"מ יש לנו בכל מקרה, הסוגיות האלה הן בלתי תלויות בחוק החשוב הזה, אבל אני שמחה שהנה נתתי במה, עוד פעם, נדבר על זה אחר כך.

קארין אלהרר: אפשר במחילה לשמוע ממשרד החינוך איזה עלויות נוספות הם ראו?

יפעת שאשא ביטון: כן, עכשיו משרד החינוך ואחר כך הגברת שמחכה בסבלנות.

יפעת שאשא ביטון: רחל, כשתרצי לדבר תגידי לי.

רחל עזריה: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חיים.

חיים הלפרין: מה שאנחנו גילינו, גם בישיבה הגדולה שהייתה עם כל נציגי הגופים, ואגב, רובם לא היו מהמגזר החרדי, עלה בעצם כמה הוצאות שיש להם בממשק עם השלטון המקומי, כל אחד ברשות שלו, שמושתות עליהם בסכומים מאוד גדולים, שיצר בעצם שונות שגם אם יש כאלה שאתה יכול להגיד שהם יכולים לגבות 1,200 שקל, יש כאלה שהעלויות שלהם יוצאות יותר מ-2,000.

חיים הלפרין: לכן אם היינו מגדירים טווח זה היה יוצר סוג של חוכא ואיטלולא, ולכן חשבנו, בהתחשב גם בעובדה שבעצם אנחנו מזהים גם בתוכם שזו קבוצה שקטנה והולכת, כלומר הרבה מאוד גנים פרטיים כאלה מבינים שלאט לאט הם צריכים להסגר.

יפעת שאשא ביטון: אבל סליחה, הם ילכו ויתרחבו כי אם אני אזהה - - -

חיים הלפרין: לא לא.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי חיים, כי אם אני אזהה שאני יכולה לקבל ממך כסף בבוקר, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ולקבל אחרי הצהריים כמה שבא לי, והיום ההורים זה טרנד קצת ללכת לפרטי, אתה יודע, במיוחד מי שיכול, למה שאני אשאר אצלכם בכלל?

יפעת שאשא ביטון: למה שאני אשאר?

אמציה דויטש: והם גם יקחו את הכח אדם מהמגזר הציבורי.

אמציה דויטש: אתה מאבד אותם.

יפעת שאשא ביטון: זה כמו שקורה בבריאות, חבר'ה, תקשיבו, אני לא אתן לזה לקרות, גם אם אני אצטרך להילחם על זה אני לא יודעת עד כמה, אני לא אתן לזה לקרות.

יפעת שאשא ביטון: ואתה רוצה שאני אראה לך למה זה, אני לא אגיד פיקציה כי זו מילה קשה ואני לא רוצה לפגוע באנשים פה, אבל כמה זה לא באמת משנה?

יפעת שאשא ביטון: כי אם מחר אנחנו לא ניתן לקרן את מה שהיא רוצה, וקרן יודעת, אני אוהבת אותה ואנחנו בקשר והכל ואני מרשה לעצמי להשתמש בשם שלה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא ניתן לקרן את מה שהיא רוצה, והיא תסגור את הגן ב-14:00 זה לא ישנה את העלויות שהיא משלמת לשלטון המקומי, זה גם לא ישנה את העלויות שהיא משלמת לשכירות וזה גם לא ישנה את החשמל.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו בעצם מאפשרים לה לגבות עוד 985 שקלים לצורך העניין, על השעתיים וחצי הנוספות, וזה הרבה ממה שיהיה לה אם היא תסגור ב-14:00, מה לעשות?

יפעת שאשא ביטון: מתמטיקה פשוטה.

קרן נואס: רגע, אבל הוא צודק.

קרן נואס: מתשע"ב, מטרכטנברג, מחוק חינוך חובה מגילאי 3, אנחנו רואים ירידה של 28% בכל שנה בגנים שמגישים בקשה לחידוש רישיון המוכר שאינו רשמי, שעד היום, אני מזכירה לך, הם יכלו לגבות כמה שהם רוצים אחרי הצהריים.

קרן נואס: ומה שקרה מכח האינרציה שעל אף ההגבלה בבוקר של 700 שקלים, גם ההורים היה להם רף עליון שהם היו מוכנים לשלם על הצהרון.

קרן נואס: אני אומרת לך יפעת, 28% מתשע"ב עד היום, כל שנה בירידה.

קרן נואס: הכמות של הגנים הזאת כל כך הצטמצמה, שגם אם תורידי להם את היכולת מלגבות בצורה משוחררת ל-1,400 שקלים, עדיין הקבוצה הזאת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא יהיה 1,400 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: לא תחת השם שלי.

קרן נואס: רגע, גם אם.

קרן נואס: גם אם.

קרן נואס: הקבוצה הזאת הולכת ומתמעטת מכיוון שההוצאות שלהם כל כך גדולות שהמכה של 700 שקלים בבוקר גם כבר גמרה אותם חצי דרך.

קרן נואס: אנחנו בפחות ממחצית.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, קרן, תעשו את הבחירות שלכם.

יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת לכם לכיס ולא לשיקולים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת לך שאם את גם לא תקבלי את התנאי של משרד החינוך ותסגרי ב-14:00 את תמשיכי לשאת בעלויות שהם גם ככה שם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ראומה שלזינגר: אני מארגון כח לעובדים שמייצג 900 עובדות גננות וסייעות הצהרונים בירושלים.

יפעת שאשא ביטון: אתם דווקא עושים עבודה - - -

ראומה שלזינגר: כן.

ראומה שלזינגר: אם מה שלמדתם מתל אביב, אז אפשר ללמוד גם הרבה ממה שקורה וקרה בירושלים.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: לא, רגע, אני אתקן.

יפעת שאשא ביטון: את כל הבעייתיות והלקחים למדנו מתל אביב, את מה שאפשר לעשות טוב אנחנו למדנו מירושלים במקרה הזה.

רחל עזריה: היינו הפיילוט של המדינה.

רחל עזריה: התחלנו את זה לפני כולם.

ראומה שלזינגר: כן.

ראומה שלזינגר: עוד לפני התכנית של ניצנים.

ראומה שלזינגר: כשאני מדברת על שכר הסייעות, אני מדברת על שכר הסייעות בניצנים כיום, ואני לא הראשונה שמדברת, אנחנו מסביב כל השולחן ובוודאי עם ההורים.

ראומה שלזינגר: אני מאוד מודאגת ממה שנאמר על זה שאין תכנית ואין כוונה להתייחס לגובה השכר ולהעלות אותו כי השכר השעתי הוא באמת אכן יפה, אבל העובדות עובדות שעתיים וחצי ביום.

רחל עזריה: בירושלים זה שעתי?

רחל עזריה: בירושלים זה לא שעתי.

רחל עזריה: הוא חודשי.

ראומה שלזינגר: השכר בירושלים הוא חודשי.

ראומה שלזינגר: הוא עדיין מתפרש רק על עשר משכורות בשנה.

ראומה שלזינגר: כל שנה בחודש יולי-אוגוסט הן חותמות אבטלה, וככה זה ברשויות רבות.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה אופי התפקיד.

יפעת שאשא ביטון: עד שנטפל בסיפור של יום חינוך ארוך, את לא יכולה להעסיק עובד בשעתיים ולשלם לו משכורת של שמונה שעות.

רחל עזריה: שניה, קודם כל עשינו את זה בירושלים, הייתה מחאה מאוד גדולה של ההורים כשרצו לשנות את השכר של הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: הוא שונה, רחל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על 40 ועל 60 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר לא - - -

ראומה שלזינגר: הוא 37 שקלים ועכשיו נדרשת הגמישות ואז אנחנו נראה מצב שהגננות מקבלות פחות, הסייעות, אני מברכת על כך אם הן יקבלו באמת יותר, אבל צריך לזכור שכשסייעת מתחלפת מי שסובל בסוף בפועל, מלבד הילדים שכל פעם צריכים להתרגל לדמות חדשה, זו הגננת שצריכה כל פעם מחדש ללמד את הסייעת המתחלפת את המקצוע ואנחנו רואים תחלופה אדירה.

ראומה שלזינגר: בירושלים אנחנו מדברים על 50% - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם לא משלמים לסייעות שנשארות, לצורך העניין יש סייעות בשלטון המקומי, זה עושים בהרבה מאוד מקומות, ואז משאירים אותן בעצם את הזמן של הצהרונים ואז הן מרוויחות גם את השכר של הבוקר וגם את השכר התוספתי של הצהריים.

ראומה שלזינגר: זה לא קורה בכל הרשויות, בירושלים זה גם לא המצב, יש הרבה רשויות - - -

יפעת שאשא ביטון: אז שווה לכם.

יפעת שאשא ביטון: זה משפר.

יפעת שאשא ביטון: את מבינה רחל?

יפעת שאשא ביטון: יש פה מערך שמאפשר גם לשפר את השכר שהיה להם בפוטנציאל עד היום.

קרן נואס: אבל תכנית ניצנים מתבססת על גיוס כח אדם.

מיכל מנקס: בהקשר הזה, היות וסוגיית העסקת הסייעות, אנחנו רצינו להיטיב עימן, ופתרנו אותו מול ההסתדרות ומול הסכמי השכר ושלחנו עדכון לכל הרשויות גם מה ניתן לעשות ואיך להעסיק, וכמה תוספת אפשר לתת וחיים שאתנו און ליין בהקשר של כשאין גננת מה ניתן לעשות ואיך ניתן להעלות את שכר הסייעת שבמקום הגננת.

מיכל מנקס: אני חושבת שבנושא השכר טיפלנו בצורה יפה, המחירים סבירים.

יפעת שאשא ביטון: לא רק.

יפעת שאשא ביטון: גם פתחנו אופציות שלא היו לפני ניצנים.

ראומה שלזינגר: יפעת, נקודה חשובה שדווקא לא דוברה פה שאולי כן צריך לחשוב עליה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, אם זו נוספת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסגור את ה - - -

ראומה שלזינגר: נוספת.

ראומה שלזינגר: דבר נוסף על ועדות ההיגוי שעלו, ועדות ההיגוי, אנחנו כל הזמן מדברים על הצד של המפעיל, על הצד של פורום ההורים היישוביים, אני חושבת שראוי ומתאים שזה גם נציגות העובדות יהיו חלק מהם, חלק מהתקנות, ואני גם אשמח לראות את התקנות שהיום נחשפתי אליהן לראשונה.

חיים הלפרין: כשהן מפורסמות לציבור את מוזמנת לראות אותן חינם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלהיפך, זה פותח פה הזדמנות שלא הייתה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נעשה את זה נכון כולם ירוויחו, זה באמת win-win לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אז זה גם פותר את הסוגיה של רק שעתיים או רק עשרה חודשים.

קארין אלהרר: פחות הבנתי מה - - - לגבי הדברים של חיים.

קארין אלהרר: לגבי העלויות הנוספות.

יפעת שאשא ביטון: לא יהיה 1,400 שקל, אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: לא תחת השם שלנו, קארין.

יפעת שאשא ביטון: שישבו ויראו, את ה-17% של המע"מ אני יכולה להבין, זה משהו שאנחנו לא יכולים להתווכח איתו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לא לאהוב, אבל לא להתווכח.

יפעת שאשא ביטון: קארין תקשיבי, כל היתר מה שהם מספרים, הם ישלמו איתנו או בלעדינו.

יפעת שאשא ביטון: עם ניצנים ובלי ניצנים.

יפעת שאשא ביטון: את מבינה?

יפעת שאשא ביטון: כל העלויות שהם מדברים שבגלל שהם לא מקבלים מבנה אז הם משלמים שכר דירה, ברור לנו שהם ישלמו גם אם לא יהיה להם ניצנים וזה שהם משלמים לרשויות המקומיות, אני לא יודעת את הסכום, שאגב שווה מיכל, שבלי שום קשר לסיפור שהשלטון המקומי יקיים איזה שהוא שיח ויראה איך הוא עוזר להם בשביל הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא בביקורת, אני אומרת לשבת ולחשוב.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על ההיטלים השונים.

יפעת שאשא ביטון: שווה לשבת ולראות איך בשלטון המקומי מנסים להקל בשביל שזה יצליח, אבל שוב אני חוזרת לנקודת הפתיחה, אלה סכומים שישולמו איתנו או בלעדינו אז זה לא ממש רלבנטי וקשור ל- - -

ראומה שלזינגר: אני לא מבינה בתחום הזה אני גם לא רוצה להיכנס אליו, אני גם לא בטוחה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא להיכנס.

יפעת שאשא ביטון: רק לבקש לראות איך אפשר להקל.

ראומה שלזינגר: אפשר לבקש גם מבעלי הבניינים להוריד להם בשכירות.

ראומה שלזינגר: זה לא ענייננו.

ראומה שלזינגר: זה חלק מהשיקול, בכל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: רחל רצתה לומר משהו ואחר כך עדי.

רחל עזריה: אני רוצה לומר כמה דברים.

רחל עזריה: קודם כל, כל הכבוד על הדיון, אני חושבת שזה דיון מאד חשוב ותמיד כדאי לעשות את המעקב ולראות איפה הדברים עומדים.

רחל עזריה: כמה נקודות קצרות.

רחל עזריה: אחד – לגבי הגנים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: הם לא פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: הם מוכרים שאינם רשמיים.

רחל עזריה: מוכרים שאינם רשמיים.

רחל עזריה: בסדר.

רחל עזריה: לא, הם היו פרטיים והפכו להיות מוכרים שאינם רשמיים בתוך התהליך של טרכטנברג, אבל הם התחילו כגנים פרטיים.

קריאה: לא רק.

קריאה: על פי בקשת משרד החינוך.

רחל עזריה: נכון.

רחל עזריה: על פי בקשת משרד החינוך.

רחל עזריה: אבל זה מה שהיה, אני יודעת, אני הייתי פעילה מאוד בוועדת טרכטנברג ויזמתי את המהלך הזה של 3-4 חינם ואחת המטרות בלעשות את 3-4 חינם היה לגרום לכך שהגנים הפרטיים יעברו לעבוד עם ילדים צעירים יותר.

רחל עזריה: זאת אומרת בעצם המדינה נותנת מענה לגילאי 3-4 והמענה של המדינה הוא טוב.

רחל עזריה: הוא לא מושלם, כמו שום דבר, אבל הוא מענה טוב ואחת המטרות היו, כי אנחנו יודעים שבלידה עד שלוש יש מחסור אדיר במסגרות לילדים ולכן זו הייתה אחת המטרות.

רחל עזריה: עשו את ה תהליך הזה, הבנו בזמנו, אנחנו בירושלים היינו החלוצים של להכניס את המוכר שאינו רשמי לתוך התהליך של טרכטנברג וכל ההסכמים האלה, עשיתי אותם אז יחד עם זאת שניהלה בפועל, החזקתי אז את התיק, ועשינו את המהלך הזה כי הבנו שאי אפשר לעשות מהלך כל כך דרמטי במכה אחת, אבל ברור שהמטרה היא לרדת ללידה עד שלוש.

רחל עזריה: אז אם יש מסגרות שהן מסגרות עם ערכים ספציפיים, נכון, אז לא יהיה שם רווח, ואם זה תנועות ספציפיות, אידיאולוגיות ספציפיות אז לא יהיה שם רווח, וככה, בעצם כל הגיל הרך, המטרה הייתה להסיט אותו לגילאים הצעירים, את כל המסגרות הפרטיות יחד עם בניית מעונות יום, אבל זה היה אמור לתת מענה לשלוש-ארבע חינם, בין היתר היה אמור לתת מענה גם לגילאים הצעירים יותר.

רחל עזריה: עכשיו אתם פשוט מרגישים את זה- - -

יפעת שאשא ביטון: רחל, אנחנו לאט לאט מחלחלים למטה גם ללידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: אז שייקחו את זה בחשבון.

רחל עזריה: נכון, הרעיון היה ש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, שלא תבואו - - - כי אנחנו לשם מכוונים.

יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו רוצים לקחת אחריות גם שם.

רחל עזריה: בסדר, הרעיון היה לנתב לשם ואני חושבת שזה הדבר הנכון לעשות.

רחל עזריה: הדבר השני, אני רוצה לשאול את הרשויות המקומיות.

רחל עזריה: בזמנו הייתה לי הצעת חוק שדורשת מכם לעשות מסגרת סגורה שכל ההכנסות יוצאות בסופו של דבר רק על הצהרונים ושום דבר לא מגיע לדברים אחרים.

רחל עזריה: כשאני הגשתי את הצעת החוק הזו, אתם ברשויות המקומיות התנגדתם מאוד, מאוד.

רחל עזריה: אני חושבת שעד היום אתם צריכים לתת את התשובות לציבור למה אתם מעוניינים לקחת כסף לצהרונים ולהשתמש עבור דברים אחרים.

מיכל מנקס: סליחה, אנחנו לא לוקחים כסף, בואי נדייק.

רחל עזריה: אני מדייקת.

רחל עזריה: אני מדייקת היטב.

רחל עזריה: אמרו לי ראשי הערים.

מיכל מנקס: - - - שאנחנו לא חייבים.

רחל עזריה: אתם לא חייבים.

רחל עזריה: אין בעיה.

רחל עזריה: אמרו לי ראשי הערים "איך יהיה לי כסף להופעות של יום העצמאות".

יפעת שאשא ביטון: אבל זה מה שפתרנו, רחל.

יפעת שאשא ביטון: כי בזה שאנחנו הורדנו את המחירים, אנחנו גזרנו את הקופון הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שדיברנו לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גזרנו את הקופון הזה רחל, בתחילת הדיון, את לא היית.

רחל עזריה: אבל זה הדיון.

רחל עזריה: אני חושבת שזה בדיוק הדיון שצריך לנהל כי עכשיו אתם דורשים להעלות את הסכום.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, רחל.

יפעת שאשא ביטון: שניה, את פשוט לא היית.

מיכל מנקס: ממש לא נכון.

מיכל מנקס: חבל שלא שמעת את הכל.

יפעת שאשא ביטון: אבל זו לא הדרישה, זה לא ה-1,400 שאנחנו מדברים עליהם.

רחל עזריה: לא 1,400, ה-50 שקלים הנוספים.

רחל עזריה: על זה בדיוק אני מדברת.

מיכל מנקס: זו דרישת ההורים.

עדי מן: זו דרישה גם של ההורים.

רחל עזריה: ברור שזו דרישה של ההורים.

רחל עזריה: את אימא בתל אביב?

עדי מן: לא.

עדי מן: אני יו"ר ועד הגנים בפורום ועדי ההורים היישוביים.

רחל עזריה: מעולה.

רחל עזריה: ברור שזו תהיה דרישה של ההורים.

רחל עזריה: למה?

רחל עזריה: כי בסופו של דבר בתוך התהליך הזה מה שהרשויות המקומיות עשו זה במקום להפסיק לקבל את הכסף של השכירות עבור הגן, של ההכנסות שהרשויות המקומיות - - -

מיכל מנקס: סליחה, אני ממש נעלבת.

יפעת שאשא ביטון: את תוכלי לדבר, מיכל.

רחל עזריה: אבל אל תעלבי, את צריכה לתת לי לדבר ואחר כך תוכלי להגיב.

רחל עזריה: ככה זה עובד בכנסת.

רחל עזריה: אני מצטערת.

מיכל מנקס: אבל אי אפשר להכפיש ואז להגיד "אני מצטערת".

יפעת שאשא ביטון: מיכל אני אתן לך להתייחס.

קריאה: זה כן משק סגור ב- - -

רחל עזריה: אנחנו דרשנו משק כספים סגור.

קריאה: בקול קורא זה כן מופיע בתור לנהל תקציב בנפרד, נכון?

קריאה: מצאתי את זה עכשיו, בדקתי את עצמי.

רחל עזריה: לא, אבל בסופו של דבר מותר לשלם שכירות לגן, יש דברים שמותר לעשות אותם, כן.

רחל עזריה: וככה זה נראה, לכן זה לא סביר כי ברוב הגנים ברחבי הארץ - - -

אמציה דויטש: איפה זה?

רחל עזריה: יש פה דיס- - - רחל, זה לא שם וזה גם מה שניהלנו בתחילת הדיון וזה גם אמרתי, החטא שאני מוכנה להודות בו.

רחל עזריה: אנחנו גזרנו להם את הקופון של הרווח.

רחל עזריה: יפעת, אני חברת כנסת.

יפעת שאשא ביטון: גם אני.

יפעת שאשא ביטון: ואני גם יושבת הראש.

רחל עזריה: נכון, את יו"ר הוועדה.

רחל עזריה: אני יושבת בוועדה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אני יכולה להתייחס כיושבת ראש של ועדה - - -

רחל עזריה: את כן, אבל הם לא יכולים.

יפעת שאשא ביטון: - - - לשיח שהתנהל פה, אני בסך הכל מנסה רגע לחבר אותך לשיח שהיה לפני שהגעת כדי שאנחנו לא נמחזר את הדיונים, זה הסיפור.

רחל עזריה: אני לא חושבת שאני ממחזרת את הדיון, אם אחרי שאני אדבר תחשבי שאני ממחזרת את הדיון, אז תתייחסי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואי תסיימי ואנחנו נתייחס.

רחל עזריה: אני לא מוכנה לסגנון הזה, הוא לא מקובל בשום ועדה.

רחל עזריה: כשחברת כנסת מדברת, אתם רוצים להתייחס אחר כך תתייחסו אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי רחל, תדברי ואנחנו נתייחס.

רחל עזריה: בכל מקרה, כל הדברים האלה נשארו.

רחל עזריה: אני אשאל אותך כאמא, בהרבה מאוד צהרונים ברחבי הארץ המחירים היו זולים יותר והם עלו בסופו של דבר או שהם לא ירדו, אבל האיכות הרבה פעמים ירדה.

רחל עזריה: זה מסוג הדברים שקשה להסביר אותם.

רחל עזריה: קודם כל, זה מה שקורה ברגע שיש פיקוח על מחירים, הרבה פעמים במקומות שבהם המחירים היו זולים יותר המחירים עולים כי פתאום, מה אמרו לי ראשי רשויות?

רחל עזריה: "המדינה מאפשרת לי לגבות את הסכומים האלה" והרבה פעמים גם השירות ירד.

רחל עזריה: אני אומרת לך כאימא שהתהליך שקורה פה, זה שבעצם אומרים לך "את דואגת לילד שלך?

רחל עזריה: בואי תעזרי לנו לדאוג שנוכל לגבות יותר כסף" ואני חושבת שאחת השאלות שצריך לשאול זה כמה כסף הרשות המקומית עושה בתוך כל התהליך הזה.

רחל עזריה: כי על החוק הזה, הייתה התנגדות גורפת מצד הרשויות המקומיות ואז הם באו והציעו את החוק הזה של פיקוח על מחירי הצהרונים כי הם הבינו שבדרך כזאת אפשר להמשיך לקבל את הכסף מההורים ובעצם באיזה שהוא אופן משתמשים בהורים שכועסים על השירות, על המחירים, ובמקום שהרשויות המקומיות ידאגו לכך שגם הם לא ירוויחו כסף וגם יכול להיות שהם צריכים לסבסד חלק מהעלויות, הם בעצם עושים הפוך.

רחל עזריה: הנושא הבא באותו הקשר שאני רוצה להעלות - - -

קריאה: - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכם להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: גם לי יש מה לומר.

רחל עזריה: הנושא הבא שאני רוצה להעלות באותו הקשר, זה עלויות של חודש יולי.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא רלבנטי פה לניצנים.

רחל עזריה: זה מאוד רלבנטי.

רחל עזריה: זה מאוד רלבנטי.

רחל עזריה: אני מקבלת מהורים שעד לחוק, היה נגיד בקרית אונו שילמו 1,200 שקל - - -

יפעת שאשא ביטון: הם כאילו הזיזו את הכסף לקיץ.

יפעת שאשא ביטון: אבל יש חוק פיקוח על הקייטנות עכשיו, הם לא יוכלו לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: יש חוק פיקוח על מחירי הקייטנות.

רחל עזריה: רגע, חכי.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני אגיד לך למה, כי הדיון הוא לקראת סיום ואנחנו לא עוסקים בקיץ.

רחל עזריה: אבל אני חושבת שחשוב שזה יעלה כי הרבה הורים פונים.

רחל עזריה: גם שתדעי את, זה נושא שמעניין אותך.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, בגלל זה אני אומרת לך שיש חוק פיקוח.

רחל עזריה: בסדר.

רחל עזריה: 1,200 שקל, זה מה שעלה הצהרון ושילמו גם על יולי וביולי קיבלו קייטנה.

רחל עזריה: ועכשיו דורשים 2,035 שקלים על יולי ואם תעשו את החישוב יוצא זהה, אבל השירות בצהרון במשך השנה ירד, וזה משהו שהיא אפשר להסביר אותו.

רחל עזריה: אז אם זה בסוף יוצא זהה, אז למה השירות יורד?

רחל עזריה: אני חושבת שזה משהו שהוועדה צריכה לתת את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: טוב.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה גם לענות על זה ולחבר את זה לשיח.

רחל עזריה: רגע לפני, כי אני חושבת שהייתה פה כוונה מאוד מאוד טובה, ואני חושבת שלאורך הדרך, בסופו של דבר, יש רשויות מקומיות שעשו, ואני אומרת את זה גם לך, אנחנו עבדנו הרבה כשעבדנו על זה בירושלים, יש רשויות מקומיות שניצלו את המצב ועשו מהלכים שבסופו של דבר פגעו בשירות, או שהשאירו את המחיר אותו דבר כי הם עשו את זה דרך יולי ופגעו בשירות, או שבסופו של דבר העלו את המחיר.

רחל עזריה: אני חושבת שזה משהו שצריך לתת את הדעת, כי התלונות מגיעות ממגוון ערים ש - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס, אני אתחיל דווקא מהסיפא של הדברים שלך ותודה שאת אומרת את זה כי זה רק מחזק את מה שאני אמרתי מראשית הדיון.

יפעת שאשא ביטון: לפני כן אני אעשה סדר קטן, לא בגלל משהו, אני יודעת שחברי הכנסת מתרוצצים בין ועדות, אבל כדי ליישר פה קו בשיח.

יפעת שאשא ביטון: לפני שאת נכנסת דיברנו בדיוק על זה, שניסו לומר שאנחנו הורדנו את המחיר אז פגענו בשירותים ואמרנו שלא, אני מודה בחטא אחד, שמה שאנחנו עשינו זה גזרנו את הקופון של הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על תל אביב, את לא היית כשאני דיברתי על זה, שהם ישבו אצלי בחדר וסיפרו לי מה הם מממנים בכסף הזה, ושם אנחנו פגענו בהם, אני מודה.

יפעת שאשא ביטון: מודה, גם לוקחת את האחריות.

מיכל מנקס: רק להסביר, הרשויות המקומיות התחילו יחד איתכם, אנחנו התחלנו עבודה - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, אני תיכף אתן לך לדבר מיכל.

יפעת שאשא ביטון: מיד אני נותנת לך לדבר.

רחל עזריה: אבל אתם התנגדתם למשק סגור.

יפעת שאשא ביטון: רחל, אחר כך אנחנו לא נצליח.

יפעת שאשא ביטון: רחל, אנחנו לא עוסקים עכשיו באיזה חוק עבר ואיזה לא.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מצליחים לפקח על המחירים ולהגיע לאן שאנחנו רוצים, מבחינתי זה לא משנה דרך איזה צינור של חוק זה עבר.

רחל עזריה: אבל אם אנחנו חוזרים בסוף ל-1,000 שקל אז לא פיקחנו על המחיר.

שיר דגן: - - - 1,400 ו-1,500 שקל.

יפעת שאשא ביטון: אני מתחילה לקרוא לסדר ומוציאה החוצה, אם אני לא מסוגלת להוציא משפט ואנחנו עוד עשר דקות צריכים לסיים את הדיון, אז מי שלא מסוגל לשתוק שייצא.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לקחת אתכם לסיפא של הדברים של רחל, שהצהרונים עלו X כסף במהלך השנה, ואותו X כסף לצורך העניין, 1,200 שקל, זה עלה גם בקייטנה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו שימו לב, בחודש יולי זה כבר לא השעתיים, שעתיים וחצי.

יפעת שאשא ביטון: אם הם יודעים לממן בכסף הזה חודש שלם, נכון?

יפעת שאשא ביטון: מתמטיקה פשוטה, חודש שלם, ימים מלאים, אז סימן שהם גבו במהלך השנה יותר ממה שהם צריכים לגבות עבור הפעילות של הצהרון באותה נקודת זמן.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לומר לך משהו.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר יהיה לשחק את המשחק הזה יותר.

יפעת שאשא ביטון: כי יש את חוק הפיקוח על מחירי הקייטנות שאני הובלתי יחד עם דודי אמסלם שנכנס לתוקפו בקיץ הזה, הוא לא היה בקיץ הקודם, ובו שר הפנים קובע בעצם את המחיר המרבי ולדעתי הם כבר קבעו, וזה כבר לא יהיה 2,000 שקל.

רחל עזריה: מה המחיר המרבי?

יפעת שאשא ביטון: הוא סביב ה-1,000 שקלים.

רחל עזריה: לחצי יום.

יפעת שאשא ביטון: הוא סביב ה, כמה זה היה, פחות, נכון?

יפעת שאשא ביטון: ומי שרוצה את היום המלא מגיעים ל-1,000, 1,000 ומשהו שקל.

יפעת שאשא ביטון: אז גם שם אי אפשר לשחק.

רחל עזריה: לאיזה גילאים?

יפעת שאשא ביטון: מיכל, מה לקחנו בגילאים של הקייטנות?

יפעת שאשא ביטון: גם גן ועד - - נכון?

מיכל מנקס: הכל.

מיכל מנקס: הכל.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

רחל עזריה: אז הרשויות המקומיות לא יודעות את זה.

יפעת שאשא ביטון: הרשויות המקומיות יודעות.

רחל עזריה: אבל הם כבר מפרסמים.

יפעת שאשא ביטון: זה פורסם גם בריש גלי לפני מספר חודשים.

יפעת שאשא ביטון: לא באפריל.

רחל עזריה: אבל תקשיבו, חברים, הם מפרסמים את הפלאיירים.

רחל עזריה: אני מקריאה לכם מפלאיירים של רשויות מקומיות.

קריאה: הצו פורסם בינואר.

מיכל מנקס: אני לצערי צריכה לומר את זה, אבל שלא כמו משרד החינוך שעובד איתנו בשיתוף פעולה ובקיא ויודע ומפרסם, ואנחנו מפרסמים איתו, משרד הפנים, עד היום לא פירסם את הצו.

מיכל מנקס: הוא העלה אותו לאתר שבו מפרסמים צווים.

מיכל מנקס: מרכז השלטון המקומי או היום או מחר יוציא דף לרשויות, דף מורה נבוכים, משום שמאוד לא פשוט להבין מה כתוב בצו ומה מותר ומה אסור.

מיכל מנקס: לא שאנחנו עשינו את זה, לא ישבנו, לא עשינו, כל טענותינו אגב וכל הדברים שהעלינו נדחו על ידי הוועדה, ולמרות הכל השר עוד הוריד את המחיר לאחר פרסום באתר התסקירים, עם זה התמודדו ההורים.

יפעת שאשא ביטון: מיכל, דיון כאן יעזור לעשות סדר?

יפעת שאשא ביטון: כי איך שזה פורסם כבר בינואר כולם היו אמורים לדעת ולהתארגן לקיץ, עוד בירכנו על הפרסום המוקדם.

מיכל מנקס: הוא פורסם ב-1 לפברואר והוא נשאר שם.

מיכל מנקס: זאת אומרת משרד הפנים לא חושב בכלל שהוא צריך לפרסם.

מיכל מנקס: אני אכתב אותך על מכתב שאנחנו שולחים לרשויות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל בזה בנפרד, רחל, בסיפור של הקיץ.

עדי מן: 1,600 שקלים ל-15 ימים?

עדי מן: במה שונה להפיק קייטנה מאשר - - -

מיכל מנקס: לא, זה לא הסכומים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה עדי ואחר כך - - -

רחל עזריה: רגע, סליחה, מה הסכום לקיץ?

עדי מן: אפשר לנצל את זה בזמן שהוא לא זמן שנתנו לי?

רחל עזריה: לא, זה לא עניין של זמן, את יודעת מה הסכום?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתמקד בצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא זוכרת את הסכומים המדויקים אבל זה הולך לפי אשכולות סוציו אקונומיים, יש מקומות שזה מתחיל ב-400 שקלים, 450, אולי אפילו טיפה פחות ואז זה עולה במדרגות לפי האשכול.

יפעת שאשא ביטון: יש שם הרבה מאוד, אנחנו נקיים על זה דיון בנפרד, רחל, אני לא רוצה לקחת את הזמן של הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה עדי.

עדי מן: תודה.

עדי מן: קודם כל חברת הכנסת עזריה, אני רוצה בהמשך לדברים שאמרת, קודם כל את צודקת, נכון, היו מחירים מופקעים לפני שקם החוק הזה ובעצם מגביל את המחירים והרשויות באמת לא יכולות לעשות כל מה שהן רוצות, אני מדברת ברמה הכללית על רחבי הארץ ולא על הישוב הקטן והפרטי שלי, אבל כן היום הדברים עובדים הרבה יותר מסודר, היום יש מחיר גג ואני חייבת להגיד לך שנשמעים קולות מהורים שאומרים שהמחיר הזה הוא נמוך מדי, שהם רוצים לשלם יותר, ואנחנו נלחמים בזה גם הורים מול הורים וגם מול המערכת.

עדי מן: עוד פעם, אם קובעים דבר כזה שהוא דבר שהוא כולל, אז הוא כולל.

עדי מן: אז יהיו חלק שיהיו מרוצים ויהיו חלק שיהיו מרוצים פחות, אבל ברמה העקרונית מה שקורה עכשיו, ואין ספק שיש הרבה מה לתקן וכל הזמן עושים תיקונים על גבי תיקונים ואנחנו מדברים, גם הורים עם השלטון המקומי ועם משרד החינוך, כל הזמן מתקנים את מה שצריך לתקן ובהתאמה, לפי הצרכים של מגוון הגורמים שנמצאים מסביבנו.

עדי מן: בעיני, אני חושבת שהתהליך עובד בסך הכל נכון ולטובת הילדים שלנו בסופו של דבר.

עדי מן: נושא נוסף שאני רציתי להכניס, שאני חושבת שהוא לא מצוי בתקנות, זה הנושא של תחלופה של הצוותים שהוא לא מתומחר, והחלפה של כח אדם שקורה בעיקר בגני הילדים, עולה המון המון כסף וזה משהו שחייבים להתייחס אליו כי זה לא נמצא בתמחור הרגיל ואז נוצר מצב שבעצם זה כמעט לא מתאפשר.

מיכל מנקס: זה יכול להיות אחד הפרמטרים של ה-50.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אפשר להכניס את זה כחלק באמת מהקריטריונים, למרות שאני אומרת שבנוסף לכל האפשרויות שאנחנו ניתן כמו למשל מספר ילדים, ולא משנה, דברים נוספים, אז להכניס גם את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני עדיין חושבת שצריכה להיות איזו שהיא ועדת חריגים, היא תשאיר גם ככה את מקרי הקצה קצה.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נותנים סל של דברים שא פשר בגינם להעלות את ה-50 שקלים האלה, אז ממש יישארו לנו דברים בקצה, דברים בודדים למי שירצה לעשות משהו שאולי לא חשבנו עליו פה בשולחן.

יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות מאוד מבוקר, כדי שלא באמת יצא מצב שכמו שאמרה רחל "נתנו לנו אפשרות להעלות אז יאללה, בואו נעלה באופן גורף".

מיכל מנקס: זה ברור.

מיכל מנקס: אבל עכשיו כשאני חושבת על זה, הרי גם אם אני הרשות רוצה לקחת רק 20 שקלים מה-50 המותר, ואני הרי פונה למשרד החינוך, המשרד צריך לאשר.

מיכל מנקס: אני רוצה לקוות שלא יושב פקיד בודד ומאשר או לא מאשר.

מיכל מנקס: אז בשבתו כמחליט אם לאשר לי או לא, הרי זו ועדת החריגים, אז למה אומרים לי שאי אפשר.

מיכל חורון: אז זה העניין, שהחוק, עד היום דיברנו על ניצנים אבל ברגע שהמחירים ייקבעו מכח הצו, החוק קובע שהיחידי שיכול להחליט לגבי מחירים זה השר - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אז הוא יסמיך ועדת חריגים.

יפעת שאשא ביטון: לא דרמה.

מיכל חורון: לא, גם - - - התעריף בצו, תעריף, מספר סגור וסופי שצריך להיקבע בצו, והשר צריך לעשות את זה.

מיכל חורון: זאת אומרת אין - - -

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני לא מקבלת את זה ואני אמרתי שאגיד משהו בסוף, אנחנו גם ככה מתקרבים לסוף.

יפעת שאשא ביטון: אם ידעו להעביר אתמול את חוק המשפט העברי שכולנו יודעים שחוץ משם יפה שמשרת פה כמה אנשים אין בו כלום, אוקיי?

קארין אלהרר: מה, - - - הבית היהודי לא חשוב?

יפעת שאשא ביטון: אין בו יותר מדי.

יפעת שאשא ביטון: הם ידעו להעביר את זה, ועד ארבע בבוקר, כשאנחנו צריכים לנהל פה ועדה, ידעו למצוא את החריגות הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שאנחנו נלך עם ראש בקיר, שאנחנו כמוסד נגיד "אנחנו רק על הקווים פה, זה או הסכום הזה כי הוא בצו או הסכום הזה כי הוא בצו ואין לנו שום מקום להתגמש".

יפעת שאשא ביטון: אגב, זה מחזיר אותנו לנקודת ההתחלה בשנה שעברה, שכשאנחנו עוד לא היינו מספיק פתוחים, ואפשר להבין כי זו הייתה תחילת הדרך, לגמישות שבשכר למשל, שבמרכיבים השונים.

יפעת שאשא ביטון: אז היום אנחנו יודעים שהדבר הזה הוא דרמטי עבור הרשויות השונות, הם יודעים לעשות את זה במה שאנחנו מציעים אם אנחנו ניתן להם את מרחב התמרון בתוך המסגרת.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו רוצים, שיהיה מרחב תמרון בסיפור הזה ושהוא יהיה מפוקח.

יפעת שאשא ביטון: שלא כל אחד שבא לו עכשיו להרוויח עוד 20 שקלים יעלה את המחיר כי אנחנו מרשים לו.

מיכל חורון: אבל שוב, אני רוצה רק להבהיר, שאלה משפטית, אנחנו נבדוק אותה משפטית.

מיכל חורון: אני רוצה להגיד שמדובר פה בצו שההורה מגיע ורוצה לרשום את הילד שלו לצהרון, הוא צריך לדעת מראש על מה מדובר.

מיכל חורון: שהצו, שהמחיר לא יהיה תלוי, גם החוק התכוון לזה, שהמחיר לא יהיה תלוי באיזו ועדת חריגים ושזה יפורסם מראש בתחילת שנה, זאת אומרת שזה יהיה ברור וסגור.

יפעת שאשא ביטון: אין פה סתירה.

קריאה: הרשות מפרסמת אחרי שהיא עברה לרוחב על ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אין פה סתירה.

יפעת שאשא ביטון: גם בתי הספר מפרסמים תל"נים, הסכומים בין בתי הספר באותו ישוב משתנים.

מיכל חורון: החוק לגבי תל"ן לא קובע שיש לקבוע מראש את המחיר.

מיכל חורון: לעומת החוק הזה שקובע שצריך לקבוע מראש.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נגיד מראש מה האפשרות ואנחנו אומרים שאנחנו קובעים שהתקרה היא 935 והם יבקשו את האישור.

מיכל חורון: אני מזכירה את הקושי המשפטי, אני מבינה את ה- - -

יפעת שאשא ביטון: אני סומכת עליכם, אתם אנשים חכמים, אתם תמצאו פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אפשר למצוא שהם ידעו מראש את הסכום לצורך העניין בתחילת שנה.

יפעת שאשא ביטון: הרי אני לא נערכת לקייטנה באוגוסט, ומי שנערך לקייטנה באוגוסט, תסלחי לי, את יכולה לדעת מה דעתי המקצועית עליו.

יפעת שאשא ביטון: נערכים הרבה לפני.

יפעת שאשא ביטון: יודעים להביא את הבקשה הרבה לפני ולהגיע לפני הפרסום של מחירי הצהרונים למחיר הקבוע בתוך המסגרת שהשר קבע.

יפעת שאשא ביטון: בואי נחשוב על זה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה אבל ממש בקצרה כי אנחנו כבר בסיכום.

ספי שמרוני: אני הבעלים ומייסדת של גן ילדים פרטי.

יפעת שאשא ביטון: פרטי פרטי או מוכר שאינו רשמי?

ספי שמרוני: מוכר שאינו רשמי.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא פרטיים.

ספי שמרוני: בכיתת הבוגרים שלנו.

ספי שמרוני: חשוב לי לספר אולי קצת, לתת לכם מהשטח - - -

קארין אלהרר: אני צריכה לעשות גילוי נאות, היא הייתה הגננת של הבן שלי.

קארין אלהרר: ואני רוצה להגיד שאני מאחלת לכל הורי ישראל את הגן הזה.

חיים הלפרין: וזה לא נקרא פרסום סמוי.

חיים הלפרין: אני מפרגן מכל הלב.

יפעת שאשא ביטון: בלי פוליטיקות פה סביב השולחן.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא ייסגר, אל תדאגי.

קארין אלהרר: אל תגידי איזה גן.

ספי שמרוני: אז זהו, שיכול להיות שכן.

ספי שמרוני: אני לא רוצה לומר את זה, אני עדיין לא במקום הזה.

ספי שמרוני: אבל אני רוצה בשתי מילים לתת לכם אולי משהו קצת אותנטי, אולי זה יפה לסוף גם.

ספי שמרוני: לסוף של הוועדה.

ספי שמרוני: אנחנו פחות או יותר קיימים מ-2002, אני אתן לכם קצת רקע שתהיה לכם תמונה על הניסיון גם.

יפעת שאשא ביטון: לא, הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: שמענו את חוות הדעת מקארין, מספיק לנו.

ספי שמרוני: מה שאני רוצה לומר זה שיש לי כיתת מוכר שאינו רשמי, חמש שנים.

ספי שמרוני: אני עומדת ברישיון, בסטנדרטים, הסטנדרטים האלה היו קודם אם לומר את האמת.

ספי שמרוני: יש ילדים שגדלו אצלנו, 3-4 שיוצאים לגני עירייה וחוזרים אלינו.

ספי שמרוני: עכשיו מה זה צהרון בשבילכם, הייתי רוצה לשאול אתכם?

ספי שמרוני: בעיני זה בית, זה לבוא בצהריים למקום חם.

ספי שמרוני: כך אני רואה את זה, מהיום שהיה לי את הוויז'ן לתת מקום לילדים האלה, זה בבית.

ספי שמרוני: זה מקום חם, לתת להם בטחון, לתת להם צוות שהם מכירים לא מעכשיו.

ספי שמרוני: הילדים שלי מכירים אותו מגיל שנה שהם היו אצלי.

יפעת שאשא ביטון: אבל לא כולם מכירים מגיל שנה את הצוות.

יפעת שאשא ביטון: זה נחמד, זה יופי להגיד את זה עכשיו, אבל - - -

ספי שמרוני: זה קיים, זה קיים וזה קיים גם בעוד מסגרות פרטיות.

ספי שמרוני: מה שאני רוצה לומר, שאתם לוקחים או לא לוקחים, אבל אני מתחברת למה שהיא אומרת, יש להורים אצלנו, הם בוחרים להיות אצלנו, הם בוחרים כי יש איכות, כי יש דרך, כי יש תרבות, כי יש המון, הרבה מעבר, ויש להם צהרונים בגן והם בוחרים לבוא אלינו, כמובן בהסעה.

רחל עזריה: הם באים לצהרון.

ספי שמרוני: הם באים לצהרון, עם הסעה כמובן, מסודרת.

ספי שמרוני: הכל בשכונה, זה לא משהו שהוא רחוק.

ספי שמרוני: האוכל, התזונה, הטבחית שמבשלת במקום כל יום מ-8:00 עד 13:00.

ספי שמרוני: משרד הבריאות אצלי, אין בעיה.

ספי שמרוני: הטמפרטורה, כל הדברים הקטנים זה הרבה מעבר לזה, זה חלום מה שקורה אצלנו ואני אומרת את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, חלום להחזיר את האוכל לגנים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, בקיבוצים מבשלים בגנים.

ספי שמרוני: זה קיים אצלי והסטנדרט - - -

אינסה ליאחוביצקי: זה אחת הבעיות, שמכריחים אותנו לקנות קייטרינג.

ספי שמרוני: אני עוד מבשלת במקום.

ספי שמרוני: יש טבחית שזה התפקיד שלה.

ספי שמרוני: אני לא לוקחת סייעת מבשלת, פליק פלאקים באוויר, יש גננת, יש ארבעה אנשי צוות בצהרון, יש אותי ואת השותפה שלי שנמצאות במקום כל הזמן לפקח לראות וזה.

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר, שורה תחתונה.

ספי שמרוני: שורה תחתונה, אני רק אומרת שמקומות כמוני, וההורים בוחרים, אין מה לעשות, כמו שבוחרים דברים אחרים, לא יעמדו - - -לדעתי, אם אני אצטרך להתכוונן אליכם, אני אאלץ לסגור.

יפעת שאשא ביטון: ספי, אני אגיד לך את זה בצורה הכי ישירה, קרה, מה שאת רוצה, אני יודעת שזה נשמע אולי בוטה, את לא גן פרטי.

יפעת שאשא ביטון: ההורים רוצים לבחור, היא לא גן פרטי מוכר שאינו רשמי.

ספי שמרוני: אני אבחר להיות או פרטי או לצאת מהמערכת.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

ספי שמרוני: אני רק אגיד לך משפט אחד, הסטנדרטים שאני מציבה במקום שהם הרבה מעבר, את יודעת, זה אני נמצאת שם, והאוכל שאני טועמת, ואני רואה מה קורה עם הניקיון והאסתטיקה והתברואה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ספי, הבנו.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה.

יפעת שאשא ביטון: בואי, אני רוצה רגע להגיד לך משהו, אני הבנתי.

ספי שמרוני: לא עושים איכויות כמו מקומות כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אני רוצה לומר לך, אני רוצה להגיד לך שיש עוד מקומות, כל הכבוד והבנתי שאתם בטופ - - -

ספי שמרוני: בסדר, אני מדברת על כאלה.

יפעת שאשא ביטון: לא, יש עוד מקומות שהם מפוקחים, אגב, הם גם לא מוכר שאינו רשמי, הם מוכר מוכר ורשמי, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: והם כפופים למה שאנחנו בעצם מכתיבים כאן והם מבשלים בתוך הגן וטעים שם, גם אני טעמתי וגם הילדים שלי היו במקומות כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, באחד הדיונים על ההזנה כשרחל הביאה את הנושא של מזון בריא בצהרונים יחד איתי אז אנחנו דיברנו על זה ואמרנו שהחלום הוא שיחזירו את כל הנושא של הבישול לתוך המוסדות, עדיין אין שום סיבה שאנחנו נחריג אתכם במחיר ואני מבינה שההורים בוחרים.

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים להיות פרטיים?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, זאת זכותכם.

יפעת שאשא ביטון: אבל אי אפשר גם וגם.

ספי שמרוני: אני רוצה לאפשר להורים את ההנחה הזאת.

רחל עזריה: אבל אם אתם צהרון שילדים מגיעים בהסעה - - -

חיים הלפרין: יו"ר הוועדה, אני מבקש אם תוכלי לחזור על זה לפרוטוקול.

חיים הלפרין: את מה שהיא אמרה תוך כדי דיון.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: בסיכום.

קרן נואס: - - - המוכר שאינו רשמי, הפיקוח חל מגילאי לידה עד הצהרון.

קרן נואס: יש לו סמל מוסד, על כיתה אחת מתוך ארבע כיתות אבל עדיין החוק חל עליה.

קרן נואס: ברגע שהיא קיבלה סמל מוסד - - -

רחל עזריה: זה משהו שהוא לא הגיוני.

רחל עזריה: זה משהו שאפשר לפתור.

קרן נואס: לא הצליחו לפתור אותו - - -

רחל עזריה: אם הורים מגיעים, הם לא נמצאים בגן מוכר שאינו רשמי.

רחל עזריה: הם נמצאים בגן בבוקר ומגיעים בהסעה לצהרון אחר.

יפעת שאשא ביטון: רחל אבל יש הרבה כאלה שהצהרון הוא לא בתוך הגן או בתוך בית ספר והם מגיעים לתוך המקומות שמפעילים את הצהרון.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אם את גוף שממומן בבוקר ואת ממשיכה לצהרון בצהריים, מבחינתנו את גוף - - -

קארין אלהרר: אבל זה לא אותה כיתה.

רחל עזריה: זה לא אותו זה, תדעי לך שהאוכל הבריא בצהרונים, החוק שדיברת שעשינו ביחד, אנחנו הגדרנו שזה רק במבנים של העיריה כי הבנו שאנחנו לא יכולים - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו פה מדברים על כל מי שמפעיל צהרונים ומקבל תקצוב בצורה כזאת או אחרת מהמדינה.

רחל עזריה: יפעת, אני רוצה להציע לך לשקול את זה, אני גם אגיד לכם למה.

רחל עזריה: אני אמרתי שבעיני צריכים לעבור ללידה עד שלוש אבל יחד עם זאת אני חושבת שהתהליך שאנחנו ראינו, והחוק הזה הוא חשוב, אני אחרי זה שאלתי את קארין אם רק אני מקבלת כל כך הרבה תלונות כי אני מקבלת המון המון תלונות, זה תחום שאני מזוהה איתו ואני מקבלת המון תלונות על האופן שבו התהליך הזה מתרחש וזה חלק חבלי לידה וחלק לא, לצערי.

רחל עזריה: כי אנחנו יודעים שיש רשויות שהעלו מחירים בגלל ש- - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, היינו בדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: חבל.

רחל עזריה: לכן אני חושבת שדווקא לייצר איזה הוא אלמנט של תחרות שיש צהרונים פרטיים שאפשר ללכת אליהם, זה יגרום לרשויות המקומיות - - -

יפעת שאשא ביטון: שיהיו פרטיים.

קרן נואס: תחרות - - -

רחל עזריה: סליחה - - -

יפעת שאשא ביטון: רחל, שיהיו פרטיים מהתחלה ועד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: או שהם פרטיים או שהם סמי פרטיים.

רחל עזריה: סליחה, תתנצלי.

רחל עזריה: אני לא מוכנה לזה.

יפעת שאשא ביטון: לא רחל די, באמת.

קרן נואס: זה שאני מותקפת - - -

רחל עזריה: את לא מותקפת.

יפעת שאשא ביטון: רחל, חבר'ה די באמת.

רחל עזריה: אני מציעה לתת, אם אוספים את הילדים וזה לא קשור, זה שיש לה גן מוכר שאינו רשמי, לגבי הגן מוכר שאינו רשמי בעיני זה אירוע אחד.

רחל עזריה: אירוע שני אם היא אוספת ילדים ועושה צהרון משלה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל גם יש ילדים שהיא לא אוספת שהם היו שם מהבוקר.

יפעת שאשא ביטון: הנה, היא אומרת לך, זה שני דברים שונים.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, זה אותו דבר, תקשיבו.

רחל עזריה: זה לא אותו דבר.

רחל עזריה: יפעת, את רוצה את התחרות הזאת.

רחל עזריה: זה מסוג הדברים שגורמים לכולם להיות טובים יותר.

יפעת שאשא ביטון: רחל, אני לא רוצה שאף ילד ישלם במוסד שאני מממנת בבוקר 1,400 שקל.

קרן נואס: את מונעת ממנו איכות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מורידה ממנו איכות, תפסיקו כבר עם הדבר הזה, כי אני אקח אתכם למקומות – ואמרתי את זה כבר בתחילת הדיון – אני אקח אתכם למקומות לא פחות טובים מתל אביב, קרובים אגב לתל אביב, בישובים מאוד מאוד נחשבים שנותנים את כל מה שהם נתנו עד היום ועוד יותר, ונתתי את הפרמטרים, ממש פירטתי לכם את זה, ב-875 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: ואגב, הם אפילו לא נכנסו לתכנית של ניצנים לסבסוד.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו לא נתנו את הגמישות במשחק של השכר לסייעות.

יפעת שאשא ביטון: הם עושים את זה בלי טובה שלנו, בשום דבר שהמדינה נותנת.

קרן נואס: מה שבפרמטרים - - -

יפעת שאשא ביטון: בואי איתי - - -

רחל עזריה: איפה זה?

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך אחר כך את המקומות, אני לא רוצה שיגידו שאני עושה פרסום.

רחל עזריה: איפה, באיזה עיר ברחבי הארץ?

יפעת שאשא ביטון: בלמ"ס 8.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך אחר כך איפה שלא יגידו שאני עושה פרסום לאנשים.

קרן נואס: המבנה שלהם הוא ציבורי?

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני רוצה רגע לומר לך - - -

רחל עזריה: אז זה ההבדל.

קרן נואס: אמרת הכל.

קריאה: אבל זה לא רק זה, יפעת, אם גם את שולחת - - - זה לא מוריד לנו את הביטוח של הבוקר?

יפעת שאשא ביטון: לא, חברים, אני אומרת לכם פה, והנה אני מצוטטת ואני מרשה שיצטטו אותי גם בחוץ.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נאפשר את ההחרגה של המוכר שאינו רשמי אנחנו פושעים.

רחל עזריה: זה לא מוכר שאינו רשמי.

רחל עזריה: זה צהרונים שנאספים שלא קשורים לגנים.

יפעת שאשא ביטון: רחל, זה מוכר שאינו רשמי.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה לספר את זה איך שאת רוצה, הם המוכר שאינו רשמי.

יפעת שאשא ביטון: הם מוכר שאינו רשמי, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לספר לך רחל, עוד משהו.

יפעת שאשא ביטון: גם הישובים שעושים את זה בתוך המוסדות הציבוריים, כי יש מקומות שבאמת לא כל הילדים, גם אני לא השארתי אף פעם את הילדים שלי בשעות שהם אקסטרה, אגב, גם הילדים שלי לא הלכו לבית ספר של הקיץ, גם עכשיו שאני פה, שלא יגידו הייתי בבית, כשאני פה בכנסת.

רחל עזריה: הילדים שלי תמיד היו בצהרונים ותמיד יהיו בבתי ספר של הקיץ.

יפעת שאשא ביטון: יופי, אני שמחה שיישרנו קו.

יפעת שאשא ביטון: גם במקומות האלה בגלל הורים כמוני שלא תמיד משאירים בשעות שמסביב, אז אין מספיק ילדים בכל קבוצה, אז מקבצים אותם למשל אם יש כמה גנים, הם עוברים מגן לגן.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הופך את השירות לפרטי.

רחל עזריה: זה לא קשור כי זה נשאר במבנה העירוני.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם הם נשארים באותו מבנה שהם עובדים בבוקר.

רחל עזריה: לא.

יפעת שאשא ביטון: כן.

רחל עזריה: לא, הם עוברים מהגן של העיריה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על מי שמפעיל.

רחל עזריה: לא, אבל יפעת, אבל יש פה שני אירועים.

יפעת שאשא ביטון: אין פה שני אירועים.

רחל עזריה: כן, בבקשה, תקשיבי רגע.

יפעת שאשא ביטון: אין פה שני אירועים.

קארין אלהרר: רגע, יש ילדים, יש את הגן 3-4 קיבלו קוד, הציעו להורים, ויש הורים שרוצים את זה "בואו תישארו איתנו עד סוף היום ותשלמו צהרון" - - -

קרן נואס: זה פעם אחת.

קארין אלהרר: זה פעם אחת.

יפעת שאשא ביטון: אל תכנסו לדברים אחד של השני, אחר כך יש בלגן פה.

קארין אלהרר: קרן, אני יודעת עברית.

קארין אלהרר: זה אירוע אחד.

קארין אלהרר: האירוע השני הוא של ילד שנמצא בגן של העיריה, מבנה ציבורי עירייה.

קארין אלהרר: בסוף היום, ניגש אל ההורים, אומר "יש לי אופציה להשאיר אותו בצהרון של העיריה, לא בא לי.

קארין אלהרר: אני רוצה בשביל הילד הזה את הצהרון הפרטי המגניב עם האוכל של המבשלת", הילד הזה, מגיעה הסעה לוקחת אותו ואז גן עירייה עם הסמל עירייה מבנה עירייה, הכל עירייה, לוקחת אותו לגן הפרטי.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא פרטי.

יפעת שאשא ביטון: הוא מוכר שאינו רשמי.

רחל עזריה: צהרון פרטי.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני אסביר לכם את זה, רגע, אני רוצה עד לפה לתת לך את זה על אותו משקל.

קארין אלהרר: רגע, יפעת.

קארין אלהרר: שניה.

קארין אלהרר: לא סיימתי.

קארין אלהרר: מה שצריך לזכור שבצהרון הפרטי יש שם ארבע כיתות.

קארין אלהרר: ארבע הכיתות האלה בסופו של דבר יש להן צהרון.

קארין אלהרר: מתוך הארבע כיתות, כיתה אחת היא רשמי שאינו מוכר.

קארין אלהרר: כל היתר זה פרטי.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, מה שהם עושים בשלוש כיתות האחרות שלהם, אם הן לא מוכר שאינו רשמי, לא מעניין אותי.

יפעת שאשא ביטון: מעניין, אבל אני לא נכנסת.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה גם מקודם.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לתת לך את אותו תיאור בדיוק, כי מבחינתי בבוקר, ועל זה דיברתי שיש שם ילדים שנשארים, בבוקר היא מפעילה את המוכר שאינו רשמי, הם נשארים לצהרון, מי שרוצה, ומי שרוצה לבוא ממקום אחר – סבבה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך שגם במקומות שהם מוכרים ורשמיים יש לנו, הרי כל הצהרונים הם פרטיים לצורך העניין, הם לא חלק ממשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: יש ילד שנמצא בגן חבצלת, ויש לו את הצהרון אחר כך אבל הוא לא רוצה את הצהרון של גן חבצלת, הוא רוצה לעבור לגן נורית לצורך העניין, גם הוא שם מועבר וגן נורית גם הוא מוכר שאינו רשמי, זו בדיוק אותה סיטואציה כאן.

יפעת שאשא ביטון: ואני לא אומרת "אה, בגלל שזה ילד שלא למד כאן בבוקר, זה פרטי" חברים, תקשיבו, אל תנסו לשחק עם זה ולחפש את זה.

יפעת שאשא ביטון: מי שרוצה להיות פרטי, שיהיה פרטי מהתחלה ועד הסוף ומי שמוכר שאינו רשמי, שנהנה מתקצוב של משרד החינוך ושל מדינת ישראל, שיהיה כפוף למה שאנחנו מכתיבים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מתווכחת, נגמר הוויכוח.

יפעת שאשא ביטון: אגב, השכר שלהם והמבשלת שלהם וכל מה שהם הציגו, עם הילד שבא מהגן המפוקח ובלי הילד שבא מהגן המפוקח הם ישלמו.

יפעת שאשא ביטון: הם העלו פה טענה אחת שיש בה טעם ואפשר להבין אותה, וזה הסיפור של המע"מ ששם אותם במקום שהוא לא שווה אל מול אחרים.

יפעת שאשא ביטון: פה אני אומרת, מס הכנסה, גם הסייעות האחרות וכולם כפופים לזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת חיים, ופה אני נכנסת לסיכום של הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני דורשת ממשרד החינוך, אני לא מוכנה שמשרד החינוך, גם אם תהיה פה מלחמת עולם, לא מוכנה שמשרד החינוך ייכנע ללחצים מצד המוכר שאינו רשמי או שאנשים מתוקצבים על ידינו וכפופים למה שאנחנו נותנים או שלא.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שכמו שהחוק, ואנחנו אישרנו אותו בהצבעה, כולל ההחרגה לשנה הזו, קבענו שהוא נכנס לתוקף בתשע"ט, הוא נכנס לתוקף בשנת תשע"ט עבור כולם כולל המוכר שאינו רשמי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שבמוכר שאינו רשמי לקחת בחשבון את הנושא של המע"מ.

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים מה?

יפעת שאשא ביטון: אני מכונה אפילו, אם דיברנו על גמישות, אני מרחיבה.

יפעת שאשא ביטון: אתם נותנים לכל אלה שאין להם מע"מ את ה-50 שקלים הנוספים, אז תקחו את הדלתא של ה-50 שקלים פלוס התוספת של המע"מ, תעשו חישוב כמה זה, וזה מה שיהיה מותר להם לגבות.

יפעת שאשא ביטון: לא יקרה מצב שתחת משרד החינוך ותחת החוק שאנחנו כאן נלחמנו עליו, יהיו מקומות שהם מוכרים שאינם רשמיים שיגבו 1,400 שקל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נאשר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה לכם שאני אלחם בזה בכל אמצעי שרק אפשר.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שהמחלקה המשפטית שלכם ישבו ויעשו חושבים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת לכם איך, אין לי את הפתרונות היצירתיים, זה אני משאירה לאנשי המקצוע.

יפעת שאשא ביטון: תנסו לראות איך כן אנחנו יוצרים את אותה ועדת חריגים למקרים שהם באמת קצה קצה, כדי שאנחנו נוכל פעם אחת לפקח ופעם אחת כן לתת לרשויות את הגמישות הזאת ואת ההתחשבות בצרכים ייחודיים.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו סיכמנו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לברך את משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: היינו בקשר כל השנה, ואת השלטון המקומי שגם הוא לאורך כל הדרך, עוד לפני שבכלל הגענו לכנסת עם הרעיון הזה ועם החקיקה, אני יודעת מה אתם גם סופגים בשטח, אני מכירה את הליווי המאוד מאוד צמוד, ובאמת מגיע לכם יישר כח על זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.