הוועדה המיוחדת למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול, כנסת 20, פרוטוקול מספר 80, 2017-05-16 09:00

תמר זנדברג: בוקר טוב לכולן ולכולם.

תמר זנדברג: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול של הכנסת, ולכבוד הוא לי להשתתף היום ביום שמצוין בכנסת, יום השוויון למען קהילת יוצאי אתיופיה.

תמר זנדברג: ברוכות וברוכים הבאים.

תמר זנדברג: הוועדה שלנו תמיד מקפידה להשתתף בימים המיוחדים שמצוינים פה בכנסת ובמיוחד ביום הזה שמעלה לראש סדר העדיפויות, שם בפוקוס, במרכז, יום למען קהילה שבשנתיים-שלוש האחרונות דוחפת את עצמה לקדמת הבמה בשיח הציבורי הישראלי ובצדק.

תמר זנדברג: וזה כבדו לנו, לוועדה, לתת את הפלטפורמה במסגרת היום הזה שמצוין בכנסת במנדט שלנו, שהוא סמים ואלכוהול.

תמר זנדברג: אז בואו נתחיל.

תמר זנדברג: השותפים שלנו ליום הזה הוא הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, בבקשה.

<ווגאי טבג'ה: בוקר טוב, לכבוד גדול הוא לי להיות מוזמנת לוועדה ואנחנו נשתדל לתת לכם את מה שאנחנו משתדלים לעשות עם קהילת יוצאי אתיופיה בתחום הזה.

<ווגאי טבג'ה: לי קוראים ווגאי טבג'ה, אני מנהלת התוכנית 'הדרך החדשה' ברשות למלחמה בסמים ואלכוהול, ומנחה ארצית לתחום יוצאי אתיופיה.

<ווגאי טבג'ה: אני עובדת ברשות מ-2010.

<ווגאי טבג'ה: הייתי רכזת ברחובות, אחר כך התקדמתי להיות מנחה ארצית.

<ווגאי טבג'ה: ההתקדמות שלי משקפת את איך שהרשות עובדת עם קהילת יוצאי אתיופיה בנושא.

<ווגאי טבג'ה: לצדי יושבות הרכזות: תמר וודו מרחובות ומולו אייטגב מאשקלון, והן ייתנו את נקודת המבט מהשטח.

<ווגאי טבג'ה: מאוד מאוד חשובה גם הנישה הזאת.

<ווגאי טבג'ה: קודם כל, חזרתי מחופשת לידה.

תמר זנדברג: מזל טוב.

<ווגאי טבג'ה: אז אני מאוד מתנצלת אם אני קצת מנותקת - - -

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: הכול בסדר.

תמר זנדברג: קודם כל, מזל טוב וברוכה הבאה בחזרה.

<ווגאי טבג'ה: תודה.

<ווגאי טבג'ה: המטרה של היום, בחלק שלי לפחות, היא להראות איך הרשות למלחמה בסמים התחילה לעבוד עם קהילת יוצאי אתיופיה, מה הנישות, מה הגישות, מה הדגשים, ולכן אני מבחינתי פותחת מהתרבות על מנת שנוכל להבין על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על קהילת יוצאי אתיופיה גם כשמדובר בסמים ובאלכוהול, למרות שזו תופעה יחסית חדשה אצלנו בקהילת יוצאי אתיופיה.

<ווגאי טבג'ה: אני אשתדל להריץ את המצגת, אבל אם יש שאלות אני אשמח.

<ווגאי טבג'ה: (הצגת מצגת) על מנת לחשוף את הקשיים ואת התופעה או את התהליך שקהילת יוצאי אתיופיה נתקלת בהם אני אשלב את הסיפור האישי.

<ווגאי טבג'ה: מי מאתנו שהוא יוצא אתיופיה ומאוד רוצה להשתתף, אני מזמינה.

<ווגאי טבג'ה: אני נולדתי באיזור קווארה, עברנו בשלב מאוחר יותר לאיזור אמבובר.

<ווגאי טבג'ה: התמונה מופיעה פה.

<ווגאי טבג'ה: אמבובר הוא אחד המרכזים הקהילתיים הרוחניים של בית ישראל.

<ווגאי טבג'ה: פה גם היה בית הכנסת.

<ווגאי טבג'ה: אתם רואים שזה יחסית כפר מתקדם.

<ווגאי טבג'ה: יש פה בית ספר, וזה איזור שכולו היה מזוהה עם בית ישראל.

<ווגאי טבג'ה: ולכן החשיבות של המקום הרוחני של אתיופיה מתבטא גם פה.

<ווגאי טבג'ה: כשאנחנו מדברים על קהילת יוצאי אתיופיה, בראש ובראשונה צריך להבין שזו קהילה דתית.

<ווגאי טבג'ה: כשהגענו לאתיופיה לא הכרנו מה זה חילוניות.

<ווגאי טבג'ה: זה משהו שאנחנו נתקלים בו פה בפעם הראשונה.

<ווגאי טבג'ה: אני באה ממשפחה מאוד מכובדים של קייסים, ואחד הדברים שנתקלנו בהם בתהליך הקליטה במרכזי קליטה, זה שאבא שלי ראה בשבת בפעם ראשונה שאוטו נוסע בכביש הוא צם.

<ווגאי טבג'ה: למה?

<ווגאי טבג'ה: כי זה מה שהוא הכיר.

<ווגאי טבג'ה: באתיופיה שום דבר לא זז, שבת זה שבת, שבת מנוחה לכל דבר.

<ווגאי טבג'ה: ואפילו הנשים שלנו בלבוש המסורתי לא שמות את החגורה כי זה מלאכה.

<ווגאי טבג'ה: בזה אפשר לשקף בנקודה הרוחנית מה הם התהום והבלבול שהקהילה מתמודדת איתם, וזה בעצם משפיע ומלווה אותנו עד היום.

<ווגאי טבג'ה: כשאנחנו מדברים על קהילת יוצאי אתיופיה חשוב להבין, בהיבט התרבותי אלה שתי תרבויות שונות לחלוטין.

<ווגאי טבג'ה: בין התרבות האתיופית לתרבות הישראלית יש תהום, זה כמעט קווים מקבילים.

<ווגאי טבג'ה: כשאנחנו מדברים על חברה שבאה מתרבות מאוד מסורתית, מאוד סגורה, מאוד פטריארכלית, שקידמה את חוכמת החיים במקום האקדמיה – שם היה מאוד נדיר לשלוח ילדים ללימודים למרות שהיו חלק מהמשפחות שלמדו, אני זכיתי להיות אחת מהם והייתי תלמידה גם באמבובר.

<ווגאי טבג'ה: אבל לא כל המשפחות הצליחו לעשות את זה מאחר שכוח הילדים זה כוח עובד.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו באנו מחברה חקלאית שהתפרנסה מכך, וחלק מהעבודה התבסס גם על כוח הילדים.

<ווגאי טבג'ה: לכן חלק מהתהליך שאנחנו בקהילת יוצאי אתיופיה עשינו בתוך אתיופיה זה בעצם חוכמת חיים.

<ווגאי טבג'ה: מה זה חוכמת חיים?

<ווגאי טבג'ה: האבות שלנו לימדו אותנו לספור שבעה דורות, לזכור את ההיסטוריה של יהדות יוצאי אתיופיה, בסיפורים בעל פה.

<ווגאי טבג'ה: הקהילה כמעט לא כתבה ולא תיעדה.

<ווגאי טבג'ה: יש פה אנשים שמומחים ממני בנושא, והם יכולים להוסיף.

<ווגאי טבג'ה: וכשאנחנו באנו לפה, לעולם שמכבד אקדמיה, עולם שמכבד חילוניות, עולם שמכבד קידמה, הקהילה בעצם מקבלת את שוק החיים שלה.

<ווגאי טבג'ה: מצד אחד, יש את כל האמירות האלה: קהילת יוצאי אתיופיה היא לא מלומדת, אין לה אקדמאים.

<ווגאי טבג'ה: נכון, רוב קהילת יוצאי אתיופיה היא לא מלומדת.

<ווגאי טבג'ה: אבל אצלנו ללימודים כמעט ואין מקום.

<ווגאי טבג'ה: חוכמת החיים היא אחד הדברים החשובים בקהילה.

<ווגאי טבג'ה: כשאנחנו רואים מבוגר, ככל שהגיל שלו מתקדם, הוא נחשב יותר חכם.

<ווגאי טבג'ה: הוא יכול לייעץ, הוא יכול לגשר, הוא יכול לכוון את הקהילה.

<ווגאי טבג'ה: כך בעצם הקהילה התנהלה.

<ווגאי טבג'ה: כשהגענו לפה, כל זה מתפרק ואנחנו נשאבים לתוך תרבות בלבול של זהויות כשאנחנו לא יודעים איך להתנהל בתוך החברה, ובעיקר ההורים שלנו.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו עוד מה שנחשב לדור הראשון, אנחנו מצליחים איך שהוא לשחק בין שתי התרבויות, התרבות הישראלית והתרבות האתיופית.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו אומנם סובלים מאיזשהו פיצול אישיות, אבל עדיין מצליחים להתנהל מולה.

<ווגאי טבג'ה: אבל לצערי, ההורים שלנו, רוב רובם, נמצאים בתרבות המקורית שלהם, ואנחנו רואים את הפערים שנפתחים בין הדור השני לדור ההורים שהוא מאוד מאוד קריטי בתהליך של מניעת סמים ואלכוהול ובהתנהגות סיכון.

<ווגאי טבג'ה: המטרה בכל התהליך הזה, דבר ראשון, היא שהאנשים יבינו מהי הקהילה, ודבר שני, איך בעצם אנחנו צריכים להנגיש את השירות.

<ווגאי טבג'ה: כשאנחנו מדברים על הנגשת השירות, אנחנו מדברים על ההיכרות התרבותית לפני שאנחנו בונים את התוכנית.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו מדברים על שימוש בפתגמים ובסמלים התרבותיים של קהילת יוצאי אתיופיה על מנת לבנות תוכנית ולהעביר את הנושא.

<ווגאי טבג'ה: כשאני מדברת על סמים ואלכוהול, זה נושא חדש שהקהילה לומדת אותו.

<ווגאי טבג'ה: זה אומר שאנחנו בונים שפה מחדש, זה אומר שאנחנו מנגישים את השירות של הידע והמידע בתהליך שמצוין פה, שאנחנו משתמשים בכל נקודות התרבות, כי בלי נקודות התרבות אנחנו לא נצליח להעביר, זה חומר חדש, זה אומר לשנות עמדות, זה אומר לשנות תפיסות, זה אומר לשנות שפה יומיומית.

<ווגאי טבג'ה: ולכן כל התהליך הזה מחייב אותנו להתייחס גם לאמהרית, להתייחס גם לקודים, להתייחס גם למאפיינים של הקהילה.

<ווגאי טבג'ה: כמובן שבתהליך העבודה שלנו אנחנו מתייחסים גם לאתגרים שהקהילה נתקלת בהם.

<ווגאי טבג'ה: לאחר שאנחנו עלינו, חלק מהתהליכים שמובילים אותנו ישר להתנהגויות סיכון הם פגיעה בסמכות הורית.

<ווגאי טבג'ה: בתהליך הקליטה של קהילת יוצאי אתיופיה, אם זה החלפת שמות, אם זה הוצאה של ילדים לפנימיות בלי אישור של ההורים, אם זה אמירה שלהורים אין סמכות לחנך את הילדים, את זה אנחנו בעצם פוגשים כשאנחנו מדברים בעיקר על נושא סמים ואלכוהול.

<ווגאי טבג'ה: גם בשאר המקומות זה מתבטא, אבל בעיקר בתחומים האלה.

<ווגאי טבג'ה: הקושי הוא שאתה מוריד או מפשיט את ההורה, מבחינת הסמכות שלו, האחריות שלו, אתה משאיר אותו עירום, אפשר לומר.

<ווגאי טבג'ה: ועכשיו אנחנו נמצאים בתהליך להחזיר להם את הסמכות שזה מאוד מאוד קשה, כי יש פה את עניין איבוד הסמכות, יש פה את הביטחון העצמי שנפגע, יש פה את הזלזול של הילדים בהורים, יש פה את הזלזול של החברה הישראלית בקהילה עצמה בהיבטים האלה, ולכן זה הקושי שאנחנו נתקלים בו.

<ווגאי טבג'ה: זה יושב שם.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו עסוקים כל הזמן, קודם כל, בלהחזיר את התפקוד ההורי, בלהחזיר להם את האחריות, כי הם גידלו 12, 10, 9 ילדים, ברוך ה', כמה שאלוהים נתן, הם גידלו.

<ווגאי טבג'ה: זה לא שאנחנו עכשיו בחברה הישראלית נלמד אותם מה זה להיות הורה.

<ווגאי טבג'ה: החלק שלנו הוא להביא את זה לידי ביטוי.

<ווגאי טבג'ה: אתם גידלתם 12 ילדים באתיופיה, גם עכשיו אתם יכולים לגדל, רק שדרך הגידול, דרך החינוך היא קצת שונה ממה שאנחנו מכירים, ואפשר לעשות סנכרון בין התרבות שהכרתם, בין דרך הגידול ודרך החינוך שהכרתם לבין החברה הישראלית, וזה תהליך שלא נעשה איתם.

<ווגאי טבג'ה: את זה אנחנו פוגשים בקבוצות ההורים, במפגשים מול המבוגרים, את הפער הזה, את הקושי, את חוסר האונים שלהם מול הילדים.

<ווגאי טבג'ה: אף הורה שיושב פה לא רוצה לראות את הילד שלו מידרדר או נכשל ולא מצליח.

<ווגאי טבג'ה: כמונו, גם ההורים יוצאי אתיופיה אפילו יותר.

<ווגאי טבג'ה: הם רוצים לראות את הילדים שלהם משתלבים, הם רוצים לראות את הילדים שלהם מגיעים לנקודות מפתח.

<ווגאי טבג'ה: לצערי, הם לא יודעים איך לעשות את זה, איך לתרגם את האהבה שלהם לילדים.

<ווגאי טבג'ה: בגלל הניתוק והפערים התרבותיים יש לנו גם את קושי השפה.

<זיוה מקונן-דגו: השונות התרבותית, ולא הפערים.

<ווגאי טבג'ה: אוקיי.

<ווגאי טבג'ה: הקשיים בתקשורת ובשפה הם אחד הדברים שאנחנו נתקלים בהם.

<ווגאי טבג'ה: זה אומר שרוב הילדים של דור שני דוברים עברית, רוב ההורים כמעט ולא, או שאם הם דוברים עברית זה מילים מאוד מאוד בסיסיות, אבל הם לא מצליחים לעשות את התקשורת.

<ווגאי טבג'ה: על זה אנחנו מוסיפים את נדבך הבושה, גיל ההתבגרות, ואצלנו בקהילה כל התופעות האלה הרבה יותר מועצמות.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו נפגוש אותם משוטטים, זו תופעה שקיימת גם בחברה הישראלית, אבל אצלנו בשכונות השונות אנחנו נמצא אותם משוטטים בגילאים יחסית צעירים, אנחנו נמצא אותם ללא גבולות, אנחנו נמצא אותם עושים דברים שאולי אנחנו כהורים יכולים למנוע, אבל אצלם אין את המסגרת הזו.

<ווגאי טבג'ה: לכן העבודה מול ההורים היא מאוד מאוד חשובה.

<ווגאי טבג'ה: על כל זה אנחנו נכנסים גם לתחושות של הקהילה.

<ווגאי טבג'ה: כל תופעה שקורית בקהילת יוצאי אתיופיה ומופיעה בתקשורת, משפיעה באופן אוטומטי על קהילת יוצאי אתיופיה.

<ווגאי טבג'ה: זה יכול להיות הצבע, זה יכול להיות הזהות, זה יכול להיות כל דבר שלילי שקרה, וזה משפיע עליהם.

<ווגאי טבג'ה: גם לזה צריך להתייחס.

<ווגאי טבג'ה: כשאנחנו בונים תוכנית, כל הדברים האלה צריכים לבוא לידי ביטוי בתוך המהלך של התוכנית.

<ווגאי טבג'ה: חלק מהתחושות של הקהילה הן שלא שומעים אותם.

<ווגאי טבג'ה: לכן מאוד מאוד חשוב לתת ביטוי לא רק בתחושות כלפי אירוע שקרה, אלא גם בנושא של סמים ואלכוהול ומה נכון להביא.

<ווגאי טבג'ה: למשל, לפני שאני עולה לרדיו, קמפיינים עולים לרדיו, אנחנו עושים קבוצות מיקוד.

<ווגאי טבג'ה: מולו יכולה לשתף.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו עשינו באשקלון קבוצות מיקוד לשמוע, מה הם היו רוצים לשמוע ברדיו, איזה נושא אקוטי יש להם להגיד, את מי הם רוצים לשמוע.

<ווגאי טבג'ה: יש לנו כמה אנשי מפתח, אנשי מקצוע שעולים לרדיו יחד איתי.

<ווגאי טבג'ה: זאת אומרת, המטרה היא כמה שיותר לשתף אותם.

<יוסי הראל פיש: בהמשך, אני רוצה לתת תמונת מצב של השימוש בחומרים ממכרים בקרב קהילת יוצאי אתיופיה.

<יוסי הראל פיש: אני אעשה את זה בקצרה.

<יוסי הראל פיש: יש פה נתונים משני סקרים לאומיים.

<יוסי הראל פיש: אחד מהם זה הסקר האפידמיולוגי של המבוגרים, גילאי 18 עד 65, סקר עדכני מאוד, לפני ארבעה וחצי חודשים סיימנו אותו על מדגם מייצג ארצי.

<יוסי הראל פיש: והסקר השני זה הסקר של בני הנוער שהוא קצת יותר ישן, הוא מ-2014–2015.

<יוסי הראל פיש: בשנת הלימודים הקרובה יהיו לנו הנתונים העדכניים, אבל אלה הנתונים העדכניים ביותר שיש לנו כרגע.

<יוסי הראל פיש: אני אעבור על זה מהר כי אני רוצה שעיקר הזמן יישאר לדברים שווגאי מדברת עליהם ולדיון.

<יוסי הראל פיש: (הצגת מצגת) נתחיל מסיגריות ונרגילה.

<יוסי הראל פיש: כפי שאתם רואים במצגת, אם זה אחוז התלמידים בכיתות ו' עד י"ב שעישנו סיגריות במהלך החודש האחרון, זו תמונת המצב של הישראלים, וכאשר מסתכלים על קהילת יוצאי אתיופיה, השיעור הוא הרבה יותר גבוה.

<יוסי הראל פיש: אפשר לראות הבדל בין דור ראשון לדור שני.

<זיוה מקונן-דגו: גם הם ישראלים.

<יוסי הראל פיש: ודאי שהם ישראלים.

<יוסי הראל פיש: אני משווה בין הישראלים האחרים לעומת הישראלים יוצאי אתיופיה.

תמר זנדברג: רגע, יוסי, יש לי שאלה.

תמר זנדברג: מה זה ישראלים ותיקים?

תמר זנדברג: פשוט כדי שנדע מה מושווה למה.

תמר זנדברג: איך נעשה הסקר ומה האוכלוסיה.

תמר זנדברג: יש את כלל הציבור הישראלי שכולל את כולם?

<יוסי הראל פיש: האוכלוסיה של הנוער זה מדגם מייצג ארצי של כל תלמידי בתי הספר הממלכתיים-דתיים במגזר של בתי הספר הערביים, ומדובר על כיתות ו' עד י"ב.

תמר זנדברג: כמה משתתפים?

<יוסי הראל פיש: בערך 14,000.

תמר זנדברג: 14,000 האלה הם מדגם מייצג של שלוש מערכות החינוך הממלכתיות: ממלכתי, ממלכתי-דתי והערבי?

<יוסי הראל פיש: כן.

תמר זנדברג: איזה שאלות אתם שואלים?

תמר זנדברג: אני מניחה שמבין התלמידים אין הרבה שלא נולדו בישראל.

תמר זנדברג: אני מניחה שבין אלה שהיום הם בכיתה ו' עד כיתה י"ב יש כאלה שהם דור שני בישראל, בעיקר מהעלייה מברית-המועצות לשעבר, שזו העלייה הגדולה, יוצאי אתיופיה שהם דור שני ואולי שלישי, ויש כל מיני מדדים אחרים, יש ערבים, יש דור של יוצאי ברית-המועצות לשעבר משנות ה-70, מזרחים, אשכנזים.

תמר זנדברג: כלומר, איזה פילוחים אתם עושים בתוך 14,000 האלה?

תמר זנדברג: לפי מה?

<יוסי הראל פיש: אני אסביר את זה.

<יוסי הראל פיש: ראשית, יש לנו שאלות בשאלונים לגבי ארץ המוצא של ההורים, איפה ההורים נולדו, איפה הילדים נולדו.

<יוסי הראל פיש: יש לנו כמה דוחות מאוד מפורטים שנמצאים באתר שלנו ושאפשר להסתכל עליהם.

<יוסי הראל פיש: לצורך הדיון היום, לקחנו את כל הילדים שהם או אחד מהוריהם נולדו באתיופיה, כלומר, הגיעו מאתיופיה, וחילקנו אותם לשתי קבוצות, הדור הראשון הם אותם ילדים שבעצמם נולדו באתיופיה ועלו ארצה, והדור השני הם אותם ילדים שנולדו בארץ.

תמר זנדברג: יש ילדים בגילאי ו' עד י"ב שהם עצמם נולדו באתיופיה?

<יוסי הראל פיש: יש בגילאים המאוחרים יותר.

<יוסי הראל פיש: זה קיים.

<קריאה: יש, מהעלייה האחרונה.

<קריאה: מספרים קטנים.

<יוסי הראל פיש: בנתונים שאני מראה כרגע לקחתי רק את הילדים מבתי הספר שהם לא דוברי ערבית, אלא דוברי עברית, כלומר, זה בעיקר יהודים.

תמר זנדברג: וזה גם ממלכתי-דתי?

<יוסי הראל פיש: גם ממלכתי וגם ממלכתי-דתי.

<יוסי הראל פיש: בצד ימין, כאשר אני לא יודע אם 'ישראלים ותיקים' זו המילה הנכונה, אבל הקטגוריה הזו היא כל הילדים שלא נולדו באתיופיה ושאחד מההורים שלהם לא נולד באתיופיה.

תמר זנדברג: כולל ערבים?

<יוסי הראל פיש: לא, רק יהודים.

<יוסי הראל פיש: כל המצגת הזו היא רק של האוכלוסיה היהודית.

תמר זנדברג: בעצם אתה משווה את ילידי אתיופיה וכאלה שאחד מההורים נולד באתיופיה לשאר היהודים במערכת החינוך הממלכתי והממלכתי-דתי.

<יוסי הראל פיש: כן.

<יוסי הראל פיש: אפשר לעשות עוד פילוחים, אבל בגלל שיש לנו זמן קצר - - -

תמר זנדברג: לא, אין בעיה.

תמר זנדברג: פשוט, אתה יודע, ישראלים ותיקים – למשל, ערבים זה ישראלים ותיקים, לדוגמה.

תמר זנדברג: פשוט שנדע.

<יוסי הראל פיש: בכותרת היה כתוב שזה רק על יהודים.

<יוסי הראל פיש: לגבי האוכלוסיה הבוגרת מגיל 18 עד גיל 85, שם יש את המבוגרים שנולדו באתיופיה לעומת כל שאר החברה הישראלית.

<יוסי הראל פיש: את זה אפשר לראות יותר מאוחר.

עבדאללה אבו מערוף: יש לכם נתונים כמה היו שם מעשנים וכמה התחילו כאן?

<יוסי הראל פיש: לא.

<יוסי הראל פיש: עוד מעט ווגאי תדבר על זה.

<יוסי הראל פיש: חשוב לי להראות בנתונים את שיעור הצריכה של סיגריות, למשל, בהשוואה לצריכה בקרב אוכלוסיה – תראו שהכחול זה 2011 והצהוב זה 2014, אז אפשר להסתכל למשל על מגמות.

<יוסי הראל פיש: אפשר לראות שבדור השני של יוצאי אתיופיה יש ירידה מאוד משמעותית בין 2011 ל-2014, דבר שרואים אותו גם בדברים הבאים.

<יוסי הראל פיש: זה שימוש בנרגילה, גם כן תמונת מצב דומה.

<יוסי הראל פיש: שיעור השימוש בקרב ילדים מהדור הראשון היה יותר גבוה, אבל גם פה יש ירידה לכיוון 2014.

<יוסי הראל פיש: עדיין השיעורים הם קצת יותר גבוהים מהשיעורים באוכלוסיה הכללית היהודית.

<יוסי הראל פיש: זו תמונת המצב של המבוגרים בנושא עישון סיגריות.

<יוסי הראל פיש: הגברים בכחול והנשים באדום, והירוק זה הטוטאל של שניהם ביחד.

<יוסי הראל פיש: שוב, השיעורים הם קצת יותר גבוהים מהאוכלוסיה הכללית.

תמר זנדברג: חבר העמים זה גם או נולדו או שאחד ההורים נולד?

<יוסי הראל פיש: לא, אצל המבוגרים זה שהם בעצמם נולדו באתיופיה.

תמר זנדברג: כלומר, בקהילות מהגרים שיעור העישון הוא גבוה מאשר אצל הישראלים - - -

<יוסי הראל פיש: אצל נשים זה פחות או יותר אותו דבר.

<יוסי הראל פיש: אצל הגברים זה קצת יותר גבוה בנושא סיגריות.

תמר זנדברג: אגב, בסוגריים, בשבוע הבא יש לנו דיון על עישון בחברה הערבית - - -

<קריאה: הוא נדחה ליולי.

תמר זנדברג: מתי שהוא במושב יהיה לנו דיון בנושא עישון בחברה הערבית.

תמר זנדברג: פה אתה אומר שהמגזר היהודי הוא אולי לא מובהק, אבל גבוה במעט מכלל הישראלים.

<יוסי הראל פיש: יוצאי אתיופיה?

תמר זנדברג: לא, לא.

תמר זנדברג: אני משווה מגזר יהודי לישראל.

תמר זנדברג: ישראל זה כולם, נכון?

<יוסי הראל פיש: כן, ישראל זה כולם.

תמר זנדברג: אז המגזר היהודי מעשן יותר מאשר ישראל, ואנחנו טוענים שיש עישון גבוה בחברה הערבית?

<קריאה: פחות, לא יותר.

<יוסי הראל פיש: אין פה את הערבים בכלל.

<יוסי הראל פיש: ישראל פה זה עדיין רק היהודים.

<יוסי הראל פיש: סליחה, זה המגזר היהודי ללא אוכלוסיית העולים, וזה ישראל כולל הערבים.

תמר זנדברג: אז איך יכול להיות שישראל כולל ערבים יותר נמוך ממגזר יהודי אם אנחנו טוענים שהחברה הערבית מעלה את?

תמר זנדברג: - - -

<יוסי הראל פיש: - - -

תמר זנדברג: אני אומנם לא מצטיינת במתמטיקה, אבל 35.1 עד כמה שבדקתי זה יותר נמוך מ-32.5.

<יוסי הראל פיש: זה יותר גבוה מזה בקצת.

<יוסי הראל פיש: זה 35 וזה 32.

תמר זנדברג: אה, סליחה.

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: התבלבלתי בין 31 ו-32.

תמר זנדברג: סליחה.

<יוסי הראל פיש: זה הבדלים קטנים.

<יוסי הראל פיש: כאן מדובר על שימוש בנרגילה, אבל כפי שאתם רואים בקרב הקהילה השימוש בנרגילה שכיח הרבה יותר מאשר בקרב האוכלוסיות האחרות שנמצאות פה.

תמר זנדברג: זה שאלוני דיווח עצמי, נכון?

<יוסי הראל פיש: זה הכול דיווח עצמי אנונימי.

<יוסי הראל פיש: כאן יש פילוח לפי קבוצות גיל, והנרגילה הרבה י ותר שכיחה בקרב האוכלוסיה הצעירה בגילאי 18 עד 29, והשכיחות הזו יורדת עם הגיל בצורה מאוד משמעותית בכל קבוצות הגיל גם בקהילה הזו.

<יוסי הראל פיש: זה בנושא סיגריות ונרגילה.

<יוסי הראל פיש: נעבור לאלכוהול, ובאלכוהול לקחתי את שני המדדים המרכזיים שאנחנו משתמשים בהם כאינדיקטורים של שתייה בעייתית שזה binge drinking, שתייה של חמש מנות משקה או יותר באירוע אחד, והיסטוריה של השתכרות.

<יוסי הראל פיש: הנה הנתונים לגבי כיתות ו' עד י"ב – בחודש האחרון כמה פעמים שתית חמש מנות משקה או יותר תוך מספר שעות?

<יוסי הראל פיש: שוב, מה שמאוד יפה לציין כאן זה אתה ירידה המאוד-דרמטית שאנחנו רואים בקרב אוכלוסיית יוצאי אתיופיה גם דור ראשון וגם דור שני בין השנים 2011 ל-2014.

<יוסי הראל פיש: להזכיר לכם, זו התקופה המרכזית של התוכנית הלאומית למאבק בתופעת האלכוהול.

<יוסי הראל פיש: ובפירוש בקהילה רואים פה הצלחה מאוד יפה של שינוי הכיוון.

<יוסי הראל פיש: זו החברה של הישראלים האחרים.

<יוסי הראל פיש: אותו דבר כשזה נוגע למדד של השתכרות, רואים תמונת מצב דומה.

<יוסי הראל פיש: הדור השני – פרסמנו על זה מאמר לפני שנתיים או שלוש על ההבדל בין דור ראשון לדור שני בקרב הקהילה, כשהנתונים של 2014 הראו החמרה במצב בדור השני לעומת הדור הראשון בתחום האלכוהול, שזה היה מבוסס על נתוני 2011, אבל כשמסתכלים על הנתונים החדשים התמונה הזו מתהפכת, ובעצם הדור השני מתחיל להיראות הרבה יותר טוב ממה שהוא נראה קודם, וזה הפער הענק הזה שאנחנו רואים בין שתי השנים הללו, ויהיה מאוד מעניין לראות מה נראה בסקר הקרוב.

<יוסי הראל פיש: לגבי המבוגרים, שוב, זו תמונת המצב בקרב האוכלוסיה היהודית.

<יוסי הראל פיש: שיעורי השתייה המופרזת יותר גדולים בקרב האוכלוסיה הזאת, בעיקר אצל הגברים.

<יוסי הראל פיש: זה חבר העמים, אבל רק לשם השוואה.

<יוסי הראל פיש: וכשמסתכלים על קבוצות הגיל, מעניין לראות שבקרב יוצאי הקהילה דווקא קבוצת הגיל של 30 עד 40, שיעור השתייה המופרזת בקרבם היא הרבה יותר גבוהה אפילו מהחבר'ה הצעירים, דבר שהוא יחסית שונה מכל קבוצות האוכלוסיה האחרות, וזה מצביע על איזושהי - - -

תמר זנדברג: זה מבוגרים, כלומר, זה ילידי אתיופיה?

<יוסי הראל פיש: כן.

<יוסי הראל פיש: זה בני 30 עד 40, ילידי אתיופיה.

תמר זנדברג: אלה שהם צעירים, העמודה הירוקה, 18 עד 29, הם גם כן ילידי אתיופיה?

<יוסי הראל פיש: כל אלה הם ילידי אתיופיה.

<יוסי הראל פיש: אבל החבר'ה בגיל הצעיר יותר - - -

תמר זנדברג: זה נכון להגיד שבגיל הצעיר יותר יש פחות מספרית?

<יוסי הראל פיש: אני לא יודע.

<יוסי הראל פיש: יש פה מומחים יותר גדולים ממני בנושא - - -

תמר זנדברג: אמרתם בעצמכם שככל שיותר צעירים יש פחות שנולדו באתיופיה ויותר דור שני – אז כאן יש את אלה שהם צעירים ונולדו באתיופיה, ואנחנו משווים אותם למבוגרים שנולדו באתיופיה.

תמר זנדברג: אבל יש שכבה יותר רחבה מבחינה מספרית בגיל הזה שהיא דור שני.

<יוסי הראל פיש: בגיל הצעיר, כן.

<יוסי הראל פיש: למרות שאצל הנוער זה יותר משמעותי כי אצל הנוער הרבה יותר מהם נולדו בארץ - - -

תמר זנדברג: זה מה שאני אומרת.

<יוסי הראל פיש: אבל 18 עד 29 חלק גדול מהם בעצמם נולדו באתיופיה.

<קריאה: אלה שנולדו בישראל, 18 עד 40, איפה הם?

<יוסי הראל פיש: את זה ראינו קודם במצגת של הנוער - - -

<קריאה: לא נוער.

<קריאה: מבוגרים.

תמר זנדברג: יוסי, כאלה שהם בני 18 עד 40, והם דור שני, נולדו כאן.

<יוסי הראל פיש: אני אבדוק עם הסטטיסטיקאי שלי עוד פעם.

<יוסי הראל פיש: הוא אמור היה להיות פה היום, אבל יכול להיות והגיוני לי שהוא חתך את זה באותה הגדרה כמו שחתכנו את הנוער, כלומר שהאוכלוסיה שיושבת פה זה אלה שנולדו באתיופיה או שאחד מהוריהם נולד באתיופיה, אבל רוב רובם בגילאים האלה הם אלה שנולדו בעצמם באתיופיה.

<יוסי הראל פיש: אני מתאר לעצמי שהם כן כלולים פה, אבל אני לא רוצה להיתפס - - -

תמר זנדברג: יוסי, זה מאוד קריטי כי אחד הדברים שפה בכנסת בדיונים שאני משתתפת בהם כל הזמן עולה, מה שמאפיין את קהילת יוצאי אתיופיה – צריך להסתכל על הקהילה כקהילה ומה קורה לדורות הבאים, והתובנה שלנו היא שאם לא נפעל להשגת שוויון אז הדפוסים יורישו את עצמם מדור לדור.

תמר זנדברג: ולכן מאוד מאוד משמעותי לנו אם הדור השני שנולד כאן והוא ישראלי ודובר עברית וכולי, יש בו אותן מגמות כמו בדור הראשון, ומשבר הגירה זה דבר אוניברסלי, ואגב גם דור שני זו תופעה אוניברסלית.

תמר זנדברג: אבל אנחנו רוצים לדעת שיש כאן איזושהי מגמה שמתאימה את עצמה לגישור על הפערים ושוויון, או לא.

תמר זנדברג: אם לא, יש בעיה.

<יוסי הראל פיש: את צודקת במיליון אחוז, ואני עושה את זה גם למבוגרים, אבל זו הסיבה שבנוער נתתי לכם גם את הדור הראשון בנפרד וגם את הדור השני בנפרד.

תמר זנדברג: כן, אבל בנוער זה פחות רלוונטי ודווקא בצעירים המבוגרים יותר זה קצת יותר רלוונטי כי זה הרוב, זה המספר הגדול יותר.

<יוסי הראל פיש: אני אבדוק את זה תוך כדי הישיבה, ועד כמה שאני יודע האוכלוסיה הזו כוללת גם את אלה שנולדו וגם את אלה שאחד מההורים, וכמובן שזה הרבה יותר רלוונטי בפריסה של הגילאים.

<יוסי הראל פיש: את צודקת לשאול את השאלה הזו, ואני אתן לכם תשובה קצת יותר מאוחר.

<יוסי הראל פיש: זה המדד של השתכרות, אותו דבר, אתם רואים את השיעור, אלה שב-12 החודשים האחרונים השתכרו לפחות פעם אחת.

<יוסי הראל פיש: אפילו בהשוואה לאוכלוסיה הכללית ואפילו בהשוואה לאוכלוסיה של חבר העמים, מדובר פה בשיעור יחסית מאוד גבוה, וגם פה ההבדל בין קבוצות הגיל נראה בצורה כזאת, כפי שהוא נראה באוכלוסיות האחרות.

<יוסי הראל פיש: אם נעבור לחלק של הסמים, נתחיל עם שימוש בקנאביס לפחות פעם אחת בשנה האחרונה, יש לכם פה את כל הקהילה של יוצאי אתיופיה לעומת היהודים הישראלים האחרים.

<יוסי הראל פיש: ופה יש את ההשוואה בין דור ראשון לדור שני.

<יוסי הראל פיש: ומה שאפשר לראות פה בהפוך, ממש במגמה הפוכה למה שראינו עם האלכוהול זה שכאן יש עלייה מאוד דרמטית מ-2011 ל-2014 בשימוש בקנאביס.

<יוסי הראל פיש: יש לנו את העלייה הזו פי שניים גם בקרב האוכלוסיה הכללית.

<יוסי הראל פיש: כאן זה אפילו עוד יותר חמור וזה מגיע לשיעור של 14%–15% באוכלוסיה הזו.

<יוסי הראל פיש: מעניין פה לציין שזו דווקא אוכלוסיה של דור שני ולא הדור הראשון.

<יוסי הראל פיש: בדור הראשון דווקא המצב נשאר פחות או יותר אותו דבר, ואפילו עם קצת ירידה.

<יוסי הראל פיש: כאשר מסתכלים למשל עם שימוש בסמי פיצוציות, גם פה אנחנו רואים שיעור יותר גבוה מהשיעור הכללי באוכלוסיה.

<יוסי הראל פיש: כשהמגמות הללו הן של 2% או 3% אי אפשר להיות בטוחים שזה מובהק סטטיסטית, אבל זה פחות או יותר אותו סדר גודל.

<יוסי הראל פיש: אני עובר בחזרה לאוכלוסיה הבוגרת, גילאי 18 עד 65, השתמשו בקנאביס לפחות פעם אחת בשנה האחרונה.

<יוסי הראל פיש: אלה השיעורים בקרב הקהילה לעומת השיעורים בקהילה הכללית.

<יוסי הראל פיש: כפי שאנחנו יודעים, היתה עלייה מאוד דרמטית בשיעורי השימוש בקנאביס בכלל בישראל.

<יוסי הראל פיש: זה לא הנושא שאנחנו דנים בו היום, אבל גם בהשוואה הזו השיעורים בקרב הקהילה הם גבוהים מאוד, וכשמסתכלים על הפילוח של הגילאים שתי קבוצות הגיל העליונות שזה אותו דבר כמו בחברה הכללית, שתי הקבוצות הללו, מ-18 עד 29, אלה הם השיעורים הגבוהים ביותר, בקהילה של יוצאי אתיופיה עד גיל 40 אנחנו רואים את השיעורים האלה.

<יוסי הראל פיש: וגם השיעור הזה הוא לא שיעור נמוך, הוא שיעור גבוה כשלעצמו.

תמר זנדברג: 14,000 זה רק הנוער?

<יוסי הראל פיש: 14,000 זה הסקר של הנוער, ובערך 5,500 זה הסקר של המבוגרים.

תמר זנדברג: וכמה מהם?

תמר זנדברג: - - -

<יוסי הראל פיש: באחד מהסקרים זה 530 ובסקר השני זה בסביבות 400, 380, משהו כזה.

תמר זנדברג: ואיזה אחוז זה?

תמר זנדברג: סליחה, אחרי שהפגנתי בורות וחוסר יכולת לקרוא מספר שמול העיניים שלי, בטח שאני לא אסתכן בלחשב אחוזים.

תמר זנדברג: איזה אחוז זה מהווה מכלל מדגם?

<יוסי הראל פיש: אני אחזור לזה אחר כך.

<יוסי הראל פיש: יש לי שקף אחר כך.

<יוסי הראל פיש: זה לא הרבה, זה אחוזים בודדים.

<יוסי הראל פיש: ראינו את השיעורים במשך החודש האחרון, אלה המדדים של החודש האחרון, וגם פה מקבלים את אותה תמונת מצב מבחינת קבוצות גיל.

<יוסי הראל פיש: לא הכנסתי פה את השקף בשביל לקצר, אבל בכל הסמים האחרים, הקשים יותר, הרואין, קראק וכל הדברים האלה, שיעור השימוש בקרב אוכלוסיית יוצאי אתיופיה הוא זניח לגמרי, הוא בסביבות פחות מ-1%, בין 0 ל-2%, ואפילו יותר נמוך מאשר בקהילה הכללית הישראלית.

<יוסי הראל פיש: זו תופעה שלא קיימת שם, פחות או יותר, והתופעות השכיחות הן הנושא של הקנאביס ושתייה של אלכוהול.

<יוסי הראל פיש: לסיכום, יוצאי הקהילה האתיופית סובלים משימוש יתר בחומרים ממכרים, בעיקר אלכוהול וקנאביס, בהשוואה לשאר האוכלוסיה היהודית בישראל.

<יוסי הראל פיש: בקרב המבוגרים שיעורי השתייה המופרזת והשימוש בקנאביס גבוהים משמעותית לעומת הישראלים האחרים.

<יוסי הראל פיש: בכל שאר הסמים השיעורים נמוכים מאוד.

<יוסי הראל פיש: בקרב בני הנוער בקהילה האתיופית היה שיפור משמעותי בשתייה מופרזת של אלכוהול ובהשתכרות בין השנים 2010 ו-2014.

<יוסי הראל פיש: הממצאים מצביעים על הצורך האקוטי בהמשך הפניית משאבים להתערבות ומניעה במטרה לצמצם את היקף התופעה.

<יוסי הראל פיש: ורק להזכיר שמחקרים עדכניים כולל המחקרים שאנחנו עשינו בבר אילן מראים כי השימוש בחומרים ממכרים בקרב אוכלוסיה זו קשור למגוון גורמים פסיכו-חברתיים הנובעים מתהליך ההגירה והקליטה החברתית והתרבותית בישראל, כגון: משברי זהות, חבלי הקליטה החברתית, שינויי תרבות במשפחה שווגאי דיברה עליהם ומצב סוציו-דמוגרפי וכולי.

תמר זנדברג: ווגאי, ברשותך, לפני שאת ממשיכה, אני רוצה לעשות סבב כי הנתונים של יוסי נתנו לנו נתון מאוד מאוד יבש כפתיחה לדיון.

תמר זנדברג: לפני שאנחנו עוברים להמשך שלך וגם למשרדי הממשלה אחרים שיראו לנו את הטיפול והשיקום וההתמודדות של הרשויות והמדינה עם המצב, אני רוצה שנשמע עוד טיפה מהשטח, מהגורמים האזרחיים, איך רואים את זה.

תמר זנדברג: זאת היתה הצגה מאוד כמותית וסטטיסטית, ואני רוצה לשמוע התרשמות יותר חווייתית, כל אחד ואחת מאיפה שהם מגיעים, ואחר כך נחזור אלייך ולמשרדי הממשלה.

תמר זנדברג: זיוה מקונן-דגו, מנכ"לית האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

<זיוה מקונן-דגו: עברנו לאגודת יהודי אתיופיה.

תמר זנדברג: מה זה היה קודם?

<זיוה מקונן-דגו: האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה ועברנו לאגודת יהודי אתיופיה.

<זיוה מקונן-דגו: שינוי שם הארגון הוא כדי לעבור מעשייה למען קליטה מיטבית לקידום שוויון של יוצאי אתיופיה.

<זיוה מקונן-דגו: קודם כל אני מברכת את גברתי היושבת-ראש על הירתמות

<זיוה מקונן-דגו: כם לקיים את הדיון הזה בין הראשונים מבין הוועדות.

<זיוה מקונן-דגו: היום הזה הוא משמעותי וחשוב לנו כדי לרכז ולהביא את סוגיית קידום שוויון יוצאי אתיופיה בישראל.

<זיוה מקונן-דגו: וכמובן תודות לחבר הכנסת דב חנין שקידם את הנושא.

תמר זנדברג: טוב שציינת.

תמר זנדברג: לא ידעתי שזו יוזמה שלו, אחרת הייתי אומרת את זה בפתיחה.

תמר זנדברג: תודה על הציון.

<זיוה מקונן-דגו: לפני שנתיים, במאי 2015, יוצאי אתיופיה יצאו למחאה בעקבות האלימות המשטרתית - - -

תמר זנדברג: הרגע ציינו את שמך.

תמר זנדברג: לפרוטוקול, הצטרף אלינו חבר הכנסת דב חנין, שיזם את היום הזה בכנסת ובוועדות.

תמר זנדברג: ברשותך נשמע את זיוה שבדיוק התחילה ואז אתה תתייחס לדברים.

דב חנין: בבקשה, זיוה.

דב חנין: לכבוד הוא לי.

<זיוה מקונן-דגו: אני מברכת את חבר הכנסת דב חנין שקידם את היום הזה לקידום שוויון יוצאי אתיופיה.

<זיוה מקונן-דגו: כאמור, לפני שנתיים הקהילה יצאה למחאה בעקבות האירוע של דמאס פיקדה, החייל שחווה את האלימות המשטרתית.

<זיוה מקונן-דגו: אבל סוגיית האלימות המשטרתית היא תופעה יומיומית שאנחנו פוגשים אותה, לפחות צעירים יוצאי אתיופיה באופן יומיומי פוגשים אותה.

<זיוה מקונן-דגו: עצם העובדה שכאילו טופל הסיפור הזה ואנחנו ממשיכים היא סוגיה שאנחנו שמים אותה גם פה בכנסת.

<זיוה מקונן-דגו: הנתונים שראינו עכשיו, בעיקר בקרב צעירים, מדאיגים.

<זיוה מקונן-דגו: אני כמובן לא מסכימה עם ההצגה של הנושא התרבותי.

<זיוה מקונן-דגו: אין קשר, אין עניין.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו מדברים על התופעה שקיימת ואיך הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול מתמודדת עם התופעה הזאת.

<זיוה מקונן-דגו: וכמובן יש לי ביקורת גם על איך שהדברים הוצגו.

<זיוה מקונן-דגו: אבל הדבר המשמעותי והמרכזי ביותר הוא איך מטפלים בתופעה הזאת.

<זיוה מקונן-דגו: לשים את המיקוד במשפחה זה חשוב, בקהילה זה חשוב.

<זיוה מקונן-דגו: אבל פה יש לנו מערכת חינוך, מ שרד הרווחה, משרד החינוך, שתי רשויות מאוד מרכזיות שאמורות להיות משמעותיות ומעורבות.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו לא יודעים מה נעשה שם כדי להילחם ולהיאבק בסיפור הזה.

<זיוה מקונן-דגו: התופעה הזאת בכלל, של שתייה ושימוש בסמים בקרב צעירים, זה סיפור שצריך להטריד את מדינת ישראל כמדינה, כחברה, לא רק סביב קהילת יוצאי אתיופיה אלא כתופעה לאומית שחייבים לצאת ולהיאבק ולהילחם בה, כי זה שהפיצוציות מוכרות יום יום לצעירים – ואני רואה את הנתונים של תלמידים בכיתה ו' מתכווצת לי הבטן.

<זיוה מקונן-דגו: מה זה כיתה ו'?

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו מדברים על ילדים בני 11-12.

<זיוה מקונן-דגו: איך זה יכול להיות שהם נכנסים בכלל לסטטיסטיקה הזו?

<זיוה מקונן-דגו: איך אנחנו לא נלחמים כדי למנוע את התופעה הזו?

<זיוה מקונן-דגו: אני רוצה לשתף אתכם במקרה שאני נתקלתי בו באופן אישי.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו כארגון וגם בכלל כפעילים חברתיים מגיעים לשכונות ועושים סיורים, ופוגשים ילדים צעירים עם בקבוקי שתייה כל ערב בגנים ציבוריים.

<זיוה מקונן-דגו: זו תופעה מאוד מאוד מדאיגה.

<זיוה מקונן-דגו: כשאני פוגשת ילדים שמסתובבים עם בקבוקי שתייה, אני שואלת את עצמי איפה ההורים שלהם, איפה רשויות האכיפה, ואיך יכול להיות שזה קורה.

<זיוה מקונן-דגו: ערב אחד – אני לא אציין את שם השוכה, בסביבות אחת עשרה וחצי, אנחנו קבוצה של פעילות יוצאות מהשכונה, מהמכולת השכונתית, האדם שעובד מוציא קרטון של בקבוקי בירה ושם אותו בחוץ וקורא לצעירים, בואו, אתם יכולים לקחת בחינם, קחו את השתייה בחינם, בירות.

<זיוה מקונן-דגו: אני לא ידעתי מה עושים עם הדבר הזה.

<זיוה מקונן-דגו: פיצוציה בשכונה מאוד מאוד מצוקתית עם ריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה – יש הרבה כאלה, אבל אני בטוחה שכולם יכולים לנחש איפה זה יכול להיות – והוא קורא לצעירים שהיו אתנו לפני רגע, בואו קחו בקבוקי שתייה.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו הולכים ומצלמים את בקבוקי השתייה כשהבחור נכנס, ואוטומטית אני מזעיקה את המשטרה.

<זיוה מקונן-דגו: שוטר מגיע עם אופנוע, מתעד וכולי.

<זיוה מקונן-דגו: אני לוקחת את הפרטים של השוטר ומתקשרת אליו יום למחרת ושואלת אותו, מה עשיתם עם הסיפור הזה.

<זיוה מקונן-דגו: הוא אומר לי, תשמעי, אנחנו פנינו למכולת, שאלנו אותם, הם אמרו, פג תוקפו, והוא מראה לי שאלה בקבוקי בירה שפג תוקפם, אין לו מה לעשות איתם, אז הוא יכול לזרוק את זה לילדים האתיופים שמסתובבים שם בשכונה, יתמכרו, לא משנה, מה זה משנה, ירעילו את עצמם, זה לא משנה.

<זיוה מקונן-דגו: ואותה תחנת משטרה, התשובה שהיא נותנת לי היא, תשמעי, נתנו להם התראה, אמרנו להם, תקשיבו, שלא תעשו את זה עוד פעם ולא תזרקו את זה פה.

<זיוה מקונן-דגו: איך זה יכול להיות?

<זיוה מקונן-דגו: אני יכולה להגיד לכם מה היה קורה אם צעירים יוצאי אתיופיה היו עושים מעשה ונדליזם באותו מקום, מה המשטרה היתה עושה.

<זיוה מקונן-דגו: אני יכולה להגיד לכם, אני יכולה לתאר לכם.

<זיוה מקונן-דגו: הצעירים האלה מספרים מה המשטרה עושה להם ואיך היא מתעללת בהם ואיך היא מחפשת אותם ופותחת להם תיקים בכוונה.

<זיוה מקונן-דגו: אבל כשמכולת, פיצוציה מוציאה קרטון מלא בקבוקי בירה ואומרת לצעירים האלה, קחו תשתו – במקום לתת צו סגירה למקום הזה, אומרים לי, נתנו התראה.

תמר זנדברג: אני חייבת להגיד לך שבתופעה של שתייה בקרב בני נוער, צעירים, כולל בגנים ציבוריים, באופן כללי במדינת ישראל, דנו כאן בוועדה ותיכף גם יגידו, גם משרד החינוך, גם הרשויות המקומיות, כזה דבר עוד לא שמעתי.

תמר זנדברג: רציתי לשאול אותך בסוף דברייך, ואת כבר מתחילה לתת לי תשובה, רציתי לשאול איפה אתם מזהים מצד אחד את המאפיינים הייחודיים של השתייה והשימוש בסמים בקרב הנוער והצעירים בקהילת יוצאי אתיופיה, ומה אתם חושבים שצריכה להיות ההתמודדות הנכונה.

תמר זנדברג: והנה את כבר מתחילה לתת את התשובה מה שונה.

תמר זנדברג: בעצם את אומרת, אותה הפליה שקיימת באופן כללי זולגת גם למצבים האלה.

<זיוה מקונן-דגו: קודם כל, עצם העובדה שמשרד הקליטה הסליל, כיוון והכניס את יוצאי אתיופיה לאותן השכונות הכי מוחלשות, הכי מצוקתיות שהמדינה הזאת לא טיפלה בהן ולא מטפלת בהן, האוכלוסיות שם רק מתחלפות ומי שהכי חלש נשאר, וכמובן יוצאי אתיופיה נכנסים וכולי.

<זיוה מקונן-דגו: בואו ננסה לחשוב, מי קולט אותם, מי קולט אותם באותן השכונות.

<זיוה מקונן-דגו: זה לא ייאמן.

<זיוה מקונן-דגו: אני יכולה להראות לכם פה את הנוהל של משרד הקליטה, נוהל שמכוון לרחובות ספציפיים, באיזה רחוב, באיזו שכונה ובאיזו עיר אתה יכול לרכוש דירה כשאתה יוצא ממרכז קליטה.

<זיוה מקונן-דגו: יפו ג' ויפו ד' בתוך שמונה שנים, 300 משפחות יוצאות אתיופיה, כשלפני כן לא היתה שום משפחה יוצאת אתיופיה.

<זיוה מקונן-דגו: אני צריכה להגיד מה זה יפו ג' ומה זה יפו ד' ולהכניס ברשימה הזאת את עג'מי?

<זיוה מקונן-דגו: אז מי קולט בעצם את הילדים האלה?

<חגי ברוש: רמת אביב לא מופיעים בטבלה?

<זיוה מקונן-דגו: אני לא רוצה שייתנו את רמת אביב.

<זיוה מקונן-דגו: היא לא מופיעה.

<חגי ברוש: אנחנו מכירים ויודעים.

<זיוה מקונן-דגו: אתה יודע מה, זה מה שעצוב, שאנחנו יודעים ושותקים, וגורמים לקהילה הזאת, קהילה שבאה חזקה, שהיתה חזקה, ששמרה על היהדות שלה במשך מעל 2,00 שנה במנותק מכל העולם, שעשתה את הדרך בניגוד לרצונה של מדינת ישראל, את הדרך ואת המסע כדי להגיע לה, שיצאה למחאה על הגיור שלה כשעוד אנשים מתו בסודאן כי היא לא מוכנה לוותר על היהדות שלה פה.

<זיוה מקונן-דגו: הקהילה החזקה הזאת נכנסת לשכונות האלה, מכניסים אותה לשכונות האלה, ונותנים לה להתבוסס.

<זיוה מקונן-דגו: והאחריות פה היא של הרשויות.

<זיוה מקונן-דגו: אני לא רוצה להתעסק בשאלה מה היה באתיופיה.

<זיוה מקונן-דגו: אני לא רוצה להתעסק.

<זיוה מקונן-דגו: אני רוצה להתעסק, לא משנה אם זה משבר או לא משבר, כמדינה קולטת עלייה, כמדינה של מהגרים, לא יכול להיות שלא למדנו ולא לומדים, לא מסיקים מסקנות, ולא אומרים, אנחנו רוצים לשנות את המציאות.

<זיוה מקונן-דגו: וכל הזמן יש קורבן אחר.

<זיוה מקונן-דגו: בכאב אני אומרת לכם, לראות את הילדים האלה, מבריקים, ואני פוגשת אותם, והם מספרים לי, עכשיו אני עובר מבית ספר לבית ספר, והם מסתובבים עם בקבוק בירה, זה לא הגיוני.

<זיוה מקונן-דגו: והרשויות פה צריכות לקחת אחריות.

<זיוה מקונן-דגו: בראש ובראשונה משרד החינוך, משרד הרווחה והרשות למלחמה בסמים ואלכוהול.

<זיוה מקונן-דגו: המלחמה הזאת היא מלחמה של הדור הזה, והאחריות היא של כולנו ולא רק כלפי יוצאי אתיופיה אלא כלפי כל החברה.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו רואים את יוצאי אתיופיה – אלה מנהיגי הדור הבא, ואם אנחנו לא נטפל בזה אנחנו פה בבעיה.

<זיוה מקונן-דגו: תודה רבה.

תמר זנדברג: תודה רבה, זיוה.

תמר זנדברג: הדברים גם חשובים וגם נוקבים.

תמר זנדברג: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך גברתי, יושבת-ראש הוועדה, תודה גם על רשות הדיבור, ותודה על כך שקבעת את הדיון החשוב הזה.

דב חנין: היום המיוחד הזה שאנחנו מציינים בו את המאבק למען שוויון יוצאי אתיופיה, יזמתי אותו לציון שנתיים להפגנות הגדולות של יוצאי אתיופיה.

דב חנין: אני מקווה שזו תהיה מסורת בכנסת, שאחת לשנה בחודש הזה אנחנו נציין את היום הזה.

דב חנין: מתקיימים כאן במקביל דיונים ב-10 ועדות של הכנסת.

דב חנין: אני חושב שמבחינת יום נושאי של הכנסת זה כמעט חסר תקדים, ונסיים בדיון במליאה בשעה ארבע.

דב חנין: כולם כמובן מוזמנים להישאר.

דב חנין: יהיה לנו גם כנס גדול באולם שפרינצק בשעה שתיים, גם לזה כולם מוזמנים.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה לכל הפעילים והפעילות של יוצאי אתיופיה, לאגודת יוצאי אתיופיה, זה היום השם החדש ואני מברך אתכם על השם החדש, מאחל לכם הצלחה ומעריך מאוד את הפעילות שלכם לאורך כל השנה וגם את שיתוף הפעולה בהובלה של היום הזה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, כפי שאת יודעת ואת מובילה גם בתבונה את דיוני הוועדה בהקשר הזה, שימוש יתר באלכוהול ובסמים הוא במקרים רבים סמן של בעיה חברתית, זה סוג של נייר לקמוס שדרכו אנחנו יכולים לראות איך נראית בעיה חברתית ומה הצורה שלה.

דב חנין: מה שקורה בנושא שימוש באלכוהול וסמים בקרב יוצאי אתיופיה בישראל מאוד מאוד מדאיג ומסמן את המציאות הישראלית של הכנסה למובלעות עוני מוחלשות וריכוז האוכלוסיה במובלעות כאלה.

דב חנין: זו אגב, תופעה שאפשר לראות אותה סוציולוגית בהרבה מאוד מקומות בעולם.

דב חנין: - - - קורית גם בארץ.

דב חנין: אבל חשוב להגיד שזו תופעה מודרנית לחלוטין, זה בכלל לא משהו שקשור לאתיופיה.

דב חנין: באתיופיה לא היה שימוש באלכוהול, אנשים היו מכינים בירה ביתית, זה היה תהליך יוצא דופן, זו לא חברה של אלכוהול.

דב חנין: זה הדבר הכי רחוק מהחברה הזאת.

דב חנין: ולכן אנחנו יכולים לראות איך הכניסה לתוך ישראל מלווה בנורמות חדשות לגמרי שלא היו קיימות קודם לכן, ושהם לא ביטוי לשום דבר שקשור ליוצאי אתיופיה, הם ביטוי לצורה המשברית שהחברה הישראלית במרכאות "קולטת" אותם, וזו הטרגדיה הכי גדולה.

דב חנין: לדבר הזה יש כמובן השלכות מאוד מאוד גדולות.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על הדור הצעיר, אנחנו מדברים על אנשים שכל דפוסי הסוציאליזציה שלהם הם במציאות כזאת, של אלכוהול ושל סמים, והיכולת שלהם להתפתח בחברה ולהגיע להישגים שממילא היא לא גדולה בגלל המובלעות האלה שהם נמצאים בתוכן ובגלל כל מנגנוני ההפליה שעדיין קיימים בחברה שלנו, היא מאוד מאוד מוגבלת.

דב חנין: אני, לגמרי כמו זיוה, רואה את מי שאחראי לטיפול בעניין הזה בממשלה.

דב חנין: יש לנו משרד החינוך, יש לנו משרד הרווחה, יש כמובן משרד הקליטה, אם כי אני מאלה שאומר שאחרי כל כך הרבה שנים צריך כבר להפסיק לדבר על קליטה.

דב חנין: הקליטה הסתיימה.

דב חנין: היא היתה מאוד לא מוצלחת.

דב חנין: עכשיו אנחנו צריכים לדבר על שוויון בתוך החברה הישראלית.

דב חנין: יש משרד החינוך, יש משרד הרווחה.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על בני נוער אנחנו מדברים על אנשים שבעצם נתנו אותם לחברה, נתנו אותם למדינה, למוסדות חינוך, כדי שהמדינה תטפל בהם, תאפשר להם, תקדם אותם וכדומה.

דב חנין: כפי שהנתונים נראים כרגע נראה לי שמישהו פה לא ממלא את תפקידו בתחום הזה, ואני חושב שצריך לעשות פה שינוי מאוד מאוד גדול.

דב חנין: אז אני מאוד שמח על הדיון הזה.

דב חנין: אני מאוד עצוב על המצב.

דב חנין: אני מקווה שביחד אנחנו נוכל מהדיון הזה לצאת עם מסקנות מעשיות ועם המלצות למשרדי הממשלה ולרשויות המקומיות כדי לעשות כאן שינוי גדול.

דב חנין: אני מתנצל מראש שאני אעזוב את הדיון ממש עוד מעט בגלל הדיונים בוועדות האחרות.

דב חנין: תודה רבה.

תמר זנדברג: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין, על היוזמה של היום הזה.

<זיוה מקונן-דגו: אני מציעה לכל מי שמשתתף פה להסתובב בפאבים ובמקומות הבילוי כדי לראות את הילדים.

<זיוה מקונן-דגו: אני לא מדברת על צעירים ועל מבוגרים.

<זיוה מקונן-דגו: אני מדברת על ילדים, ולא יוצאי אתיופיה בלבד, כדי לראות את הילדים האלה במיוחד בחופש הגדול, כדי לראות מה שקורה שם.

תמר זנדברג: רק שתדעי, אנחנו בוועדה עוסקים בזה לא מעט.

תמר זנדברג: היום רצינו לשים פוקוס על הקהילה הזו, אבל בהחלט, גם משרד החינוך, עשינו פה דיונים עם סיירות הורים, עם חברות עירוניות, עם - - -, ואנחנו נמשיך לעשות את זה.

תמר זנדברג: את צודקת, המטרה שלנו היא לשים את הקהילה הזו בתוך ההקשר הרחב של החברה הישראלית, אבל גם לשים עליה פוקוס.

תמר זנדברג: הגישה שלנו היא שקודם צריך להכיר את הבעיה כדי לדעת איך להתמודד איתה.

תמר זנדברג: יפית, בבקשה.

<יפית סמואל: שמי יפית סמואל, אני מזכירה במרפאת תחלואה כפולה בנס ציונה.

<יפית סמואל: אני רוצה להוסיף בנושא הזה שאנחנו צריכים לדבר פה על תוכניות מנע, ולא רק על תוכניות טיפול של איך אני גורמת לבן אדם להפסיק עכשיו שתייה וכולי.

<יפית סמואל: צריך לדבר על תוכנית מקיפה יותר, איך אני מונעת מילד שלא התחיל, לא להגיע לשם.

<יפית סמואל: ואנחנו יודעים גם ששיתוף הפעולה לתוכניות הוא לא עקבי.

<יפית סמואל: איך אנחנו עובדים על זה שגם מי שמגיע לטיפול חד פעמי כן יגיע ויתמיד וישתף פעולה.

<יפית סמואל: איך אנחנו מגייסים גם את המשפחה לנושא הזה, ולא רק בשכונות.

<יפית סמואל: לצערנו הרב, בשכונות החלשות והמוחלשות, וגם בשכונות החזקות שיש בהן קהילת יוצאי אתיופיה, מתחברים דווקא לשכונות החלשות, וגם שם אנחנו רואים את התופעה.

<יפית סמואל: אז צריך לדבר באופן מקיף ובתוכנית רחבה יותר גם על תוכנית מנע וגם על התמדה בטיפול.

<אורית שפירו: אני אציג אחר כך נקודות לתוכנית מניעה רחבה.

תמר זנדברג: אביבה, בבקשה.

<אביבה וולף: אני עבדתי הרבה שנים בכל מה שקשור בהתמכרויות ותחלואה כפולה בתל אביב, ובספטמבר הגעתי לנס ציונה, לבית חולים.

<אביבה וולף: ובאמת כואב, זה כאילו עולם אחר, יש תל אביב ומדינת ישראל כנראה.

<אביבה וולף: ושם חזרתי לראות שוב ושוב את ההתמכרויות בקרב חברת יוצאי אתיופיה.

<אביבה וולף: אחרי כמעט 10 שנים של ניסיון אני מרגישה חוסר אונים מוחלט.

<אביבה וולף: אני ביקשתי לדבר כי יש פה הרבה אנשים שעוסקים בתחום, ומבחינתי זו בקשה לעזרה, לשיתופי פעולה, ללמידה, כי אנחנו עושים פרויקטים מאוד גדולים.

<אביבה וולף: שאלתי קודם על הילדים בגילאי 18 עד 40 שנולדו פה, ויפית מתקנת אותי, חלק עוד הגיעו, אבל זה הגיל שאנחנו מטפלים בו, ואלה חבר'ה פשוט נהדרים.

<אביבה וולף: שיא הנימוס והתרבות ודרך ארץ, אין לי איך לתאר.

<אביבה וולף: בדרך כלל התמכרויות זה עם קצת יותר אדרנלין בבדיקות, ומגיעים ההורים, לא הרבה, אבל לפעמים מגיעים, חסרי אונים לחלוטין, לא מבינים בכלל – יפית אומרת לי, אף אחד לא הבין מה דיברת שם.

<אביבה וולף: והם הולכים וחוזרים.

<אביבה וולף: יש כאלה שכבר הצלחנו, שהם כבר לא פסיכוטיים, אני גם לא יודעת כמה מהם חולים, זה גם בכלל עניין תרבותי כל הסיפור הזה, והם נקיים.

<אביבה וולף: ואז הם חוזרים הביתה, ובבית אין לנו בכלל קשר, אין שפה בכלל עם מה שקורה בבית, והם שוב פעם חוזרים.

תמר זנדברג: את מדברת על בית חולים או ביפו?

<אביבה וולף: בבית חולים.

<אביבה וולף: ביפו לא היו אתיופים.

<אביבה וולף: המכורים היחידים שעבדתי איתם זה בנס ציונה, רחובות, ראשון לציון, כל האיזור הזה.

<אביבה וולף: בתל אביב לא היה אחד.

<אביבה וולף: ואין לי איך לתאר את זה כי מגיעים להישגים מאוד טובים, ואין back, אין משפחה, אין קהילה, אין כלום שנמצא שם.

<אביבה וולף: אנחנו מנסות כל הזמן לחשוב איך נעשה, נצא לשטח או לא נצא לשטח.

<אביבה וולף: אנחנו משרד הבריאות, אני לא לטייל מתי שבא לי ולעשות מה שאני רוצה, מסתבר.

<אביבה וולף: אז זה קצת יותר מסובך, ועם טופס 19 זה בכלל ספורט אתגרי ממש.

<אביבה וולף: אבל אני מאוד מתחברת למה שנאמר.

<אביבה וולף: אני מאוד מאמינה שאנחנו גרועים בלקלוט אנשים, ולא ניכנס בכלל לדעות שלי בעניין הזה.

<אביבה וולף: אבל בשורה התחתונה אני באמת לא יודעת מה לעשות עם האנשים האלה, גם כשאני "מנקה" אותם ומייצבת אותם והם מתאשפזים, הם באים למחלקה כל פעם שאני כוננית, 90% מהפניות הן שאני רוצה לישון במחלקה סגורה פסיכיאטרית כי אין לי איפה להיות.

<אביבה וולף: בגלל זה זו תחלואה כפולה.

<אביבה וולף: הם מתקשרים אליי בערב, זה מטורף.

<אביבה וולף: זה פשוט מטורף.

<אביבה וולף: זה לא נורמלי.

<אביבה וולף: אני מתחילה את המלחמות, אתה לא תישן במחלקה סגורה.

<אביבה וולף: מה אתה נורמלי?

<אביבה וולף: תבוא לפה כל יום, ננסה הוסטל, סל שיקום, מתחיל סרט, עד כשתגיע לסל שיקום בינתיים איפה הוא יהיה.

<אביבה וולף: אני פה בשביל שנמציא משהו חדש כי זו אוכלוסיה אחרת, זו תרבות אחרת, אני לא מבינה בזה יותר מדי.

<חגי ברוש: בגלל זה דיברת איתי על קרית - - -

<אביבה וולף: כן, כבר צלצלתי לחגי, בוא, יש לי איזשהו רעיון, בוא נראה.

<אביבה וולף: אבל אני משרד הבריאות, זה מורכב, מסתבר.

תמר זנדברג: מה רצית לעשות?

<אביבה וולף: היתה לי פנטזיה כזו, שכמו שהיה תחנה מרכזית בתל אביב, חסר כאלה חורים אצלנו?

<אביבה וולף: ללכת לשטח, לעשות ריצ'ינג אאוט לחבר'ה האלה.

<אביבה וולף: אני באה מהפסיכיאטריה, לא הבנתי כלום בסמים.

<אביבה וולף: הדרך שיצרתי קשר זה כשהסתובבתי ברחובות וישבתי איתם על הרצפה והבנתי מה הם מדברים.

<אביבה וולף: כל זמן שהייתי רופאה במגדל השן, זה לא עבד.

<אביבה וולף: וברגע שאתה בשטח, הם באים מסטולים, שותים קפה, אוכלים סנדביץ', סבבה לגמרי, אין שום בעיה, אפילו מתקצבים את זה במשרד, ובסוף איך שהוא נתפס, גם אחד, שניים, שלושה, לאט לאט זה תופס תאוצה.

<אביבה וולף: אבל זה פרויקטים לא הגיוניים, אז כשלא היה רפורמה היה יותר קל.

תמר זנדברג: אז מה אתם רוצים לעשות?

תמר זנדברג: להקים איזשהו מרכז?

<אביבה וולף: לא, זה עוד לא מדובר.

<אביבה וולף: זה אני עם השטויות שלי.

תמר זנדברג: תנסחי את זה במובן של מה צריך.

תמר זנדברג: לא נתפוס אותך במילה.

תמר זנדברג: מה הצורך?

<אביבה וולף: לדעתי, הצורך הוא לצאת לשטח, להיות הרבה בשטח, להיות עם המשפחות, להיות מלווים באנשים שמבינים את התרבות כמו שצריך.

<אביבה וולף: יש כאלה שמתיימרים להבין, לא כזה.

<אביבה וולף: מישהו שגם יודע לחשוב התמכרות, גם תרבות, ממש לעשות את כל העבודה הזו, כמו שעשו בתחנה מרכזית בתל אביב.

<אביבה וולף: כל הספקטרום.

<אביבה וולף: שם זה הרבה קומפלקס PTSD, וכל מיני כאלה, אז אתה הולך עם צוותים כאלה.

<אביבה וולף: פה כבר גם יש את כל הברדק – צוותים, גם שטח, גם משהו ספציפית במשפחות ממש, שצריך לחזק את המשפחות מאוד מאוד מאוד.

<אביבה וולף: לא יכול להיות שבן אדם אחד אצלנו בכל בית החולים ירוץ בשביל לתרגם.

<אביבה וולף: זה לא אמיתי.

<קריאה: בהתנדבות.

<אביבה וולף: הכול בהתנדבות.

<אביבה וולף: את זה היא יודעת.

<אביבה וולף: אצלנו הכול בהתנדבות.

<אביבה וולף: וכמובן החבר'ה האלה, שאם אני לא רוצה לאשפז אותם במחלקה פסיכיאטרית פעילה, סגורה, כי אלוהים יודע למה הוא רוצה, אז למצוא איזושהי חלופה.

<אביבה וולף: המצב לדעתי ממש מזעזע, ואלה ילדים ממש טובים, זה לא עבריינים.

<אביבה וולף: אין את הבלגנים האלה שאני רגילה אליהם בהתמכרויות.

<אביבה וולף: פשוט נקרע הלב.

<אביבה וולף: אם למישהו יש רעיונות - - -

תמר זנדברג: תודה, אביבה.

תמר זנדברג: אומנם שמענו רק שתי זוויות שנתנו תמונה מצד אחד קשה וכואבת, מצד שני מאוד נוקבת ואמיתית.

<ווגאי טבג'ה: תודה על הדברים.

<ווגאי טבג'ה: תמיד יותר קל כשמישהו מהקהילה אומר את זה וזה עובר הרבה יותר, וזה באמת החוויות שאנחנו גם חווים.

<ווגאי טבג'ה: כל דבר שתיארת פה, אמרנו, כן, כן, כן.

<ווגאי טבג'ה: התחלתי מהתרבות כי חשוב להבין, לפני כן לא נוכל להתקדם.

<ווגאי טבג'ה: כפי שחבר הכנסת אמר, בנושא של דפוסי השימוש באלכוהול וסמים בקהילת יוצאי אתיופיה, באתיופיה זה לא היה קיים, זה לא משהו שאנחנו הבאנו אותו.

<ווגאי טבג'ה: זה משהו שאנחנו נתקלנו בו, ואנחנו נמצאים במקום, כפי שזיוה אמרה, מאוד מאוד בעייתי בעיקר כשמדובר בדורות הבאים.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו מעבירים את המסר לכל אנשי המקצוע, גם אם הם יוצאי אתיופיה וגם אם הם לא – זה בעצם לדעת קודם כל, מה היו דפוסי השימוש, איך בעצם השתמשנו בטלה.

<ווגאי טבג'ה: היה אלכוהול, משקה אלכוהולי, אבל הוא היה הרבה יותר ביתי, הרבה יותר מפוקח, הקהילה פיקחה על זה.

<ווגאי טבג'ה: זאת אומרת, אם היה מישהו שיכור, אז היה על זה פיקוח, היה על זה מסר מאוד מאוד חשוב שהעבירה הקהילה ואותו בן אדם - - - אנחנו לא מכירים את עולם התוכן של התמכרויות, של טיפול, של פנייה לעזרה.

<ווגאי טבג'ה: אלה תחומים שהם מאוד חדשים לנו.

<ווגאי טבג'ה: אלכוהול היה תחת פיקוח והוא היה מופנה למבוגרים, לילדים כמעט לא היתה נגיעה.

<ווגאי טבג'ה: הנוער לא נגע בזה בלי אישור של ההורים.

<ווגאי טבג'ה: מאחר שהאימא היתה אחראית על המטבח, אף אחד לא נכנס.

<ווגאי טבג'ה: ולכן הכול היה בפיקוח והכול היה סגור.

<ווגאי טבג'ה: כשאנחנו באנו לפה הכול השתנה.

<ווגאי טבג'ה: זה לא משהו שאנחנו הבאנו, זה לא משהו שהיה חלק מהתרבות שלנו.

<ווגאי טבג'ה: נכון שהשתמשנו באלכוהול למען גיבושים קהילתיים כמו אירועים משפחתיים, כמו זריעה וקצירה, חגים וכדומה, שבהם הקהילה עבדה ביחד והיתה ביחד.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו מכירים את השתייה או את השימוש בסמים כתרבות הפנאי, לשם הנאה, להעביר זמן.

<ווגאי טבג'ה: ולכן אלה דברים מאוד מאוד חדשים.

<ווגאי טבג'ה: בכלל, כשאנחנו מדברים על סמים זה משהו שאנחנו לא מכירים.

<ווגאי טבג'ה: בשפה עצמה יש לסמים פה במדינת ישראל המון שמות.

<ווגאי טבג'ה: זה דברים שאנחנו כקהילה לומדת להגיד – סמי פיצוציות, מה זה סמי פיצוציות, מה זה קנאביס.

<ווגאי טבג'ה: נכון, כפי שפרופ' יוסי הראל אמר, אנחנו באמת לא עוברים מעבר לחשיש וסמי פיצוציות, למזלנו הטוב, כי אלה הסמים הזולים יותר, הנגישים יותר, וגם כשמופנים אלינו מטופלים כשאנחנו עושים את הייעוץ ואת הקישור הראשוני כמעט אין לנו סמים של הזרקות וסמים הרבה יותר קשים.

<ווגאי טבג'ה: כמעט ולא.

<ווגאי טבג'ה: יש לנו את סמי הפיצוציות ובעיקר אלכוהול.

<ווגאי טבג'ה: המחלה הכי גדולה של הקהילה זה אלכוהול, בגלל הזמינות שלו, בגלל שאצלנו כקהילה הכנסת אורחים היא מאוד חשובה בבית אבא.

<ווגאי טבג'ה: אם אצל ההורים שלי מגיע מישהו, לא נהוג לכבד אותו במים - - -

תמר זנדברג: סליחה שאני מפסיקה אותך.

תמר זנדברג: בואי נתקדם טיפה, כי אני חושבת שלא מעט זמן בתוך הישיבה הזאת מיפינו את המצב, בואי נתקדם, אתם כרשות, לפתרונות.

תמר זנדברג: מה זיהיתם, מה אתם מציעים ואז ננסה לשמוע ממשרדי הממשלה האחרים ולהציע פתרון משלנו.

<ווגאי טבג'ה: מ-2008 אחרי הלמידה מהי הקהילה ומהו הבסיס התרבותי של הקהילה, התחילו הכנסת רכזים.

<ווגאי טבג'ה: זה כוח אדם בשטח שהתפקיד שלו הוא לבנות תוכניות ולעשות מיפויים, להתאים תוכניות, להתאים את השפה, להתאים את המנחים, ולחשוף את הסכנות שבשימוש בסמים ואלכוהול, הנגשת המידע.

תמר זנדברג: איפה יש היום בארץ רכזים?

<ווגאי טבג'ה: כיום יש ב-24 יישובים רכזים בתוכנית עבודה.

<ווגאי טבג'ה: יש לנו עוד שישה יישובים שהם רק עם תוכנית עבודה - - -

תמר זנדברג: כלומר, היום יש 24 יישובים שיש בהם רכזים דוברי אתיופית?

תמר זנדברג: - - -

<ווגאי טבג'ה: דוברי אמהרית או תיגרינית - - -

תמר זנדברג: ויוצאי אתיופיה בעצמם?

<ווגאי טבג'ה: כן.

<ווגאי טבג'ה: כדוגמת שתי החברות שלי שיושבות פה.

תמר זנדברג: מאיפה אתן?

<תמר וודו: אני מרחובות.

<מולו אייטגב: אני מאשקלון.

<ווגאי טבג'ה: נושא הנגשת השירות והמידע מותאם תרבותית ושפתית הוא אחד הדברים שאנחנו רואים בו צורך מאוד מאוד חשוב כי השפה לא ידועה.

<ווגאי טבג'ה: כמו שהיא תיארה את כל התחום של הטיפול, הקהילה כמעט לא מכירה, זה סלנג חדש, זו שפה חדשה, זה סגנון חדש, וצריך ללמד אותו.

<ווגאי טבג'ה: וזה אחד הדברים שאנחנו כן מנסים לעשות.

<ווגאי טבג'ה: חלק מהתפקיד שלנו הוא לתת הכשרות לאנשי מקצוע בנושא - - - איך לעבוד עם קהילת יוצאי אתיופיה בתחום הזה, מה זה לגייס אותם, להביא אותם, לעזור להם, לשמור את אותו מכור "נקי", שמור ושלא ידרדר, וכמובן בנושא של איתור צרכים.

<ווגאי טבג'ה: מאוד מאוד חשוב לנו לשתף את הקהילה באיתור הצרכים בבניית התוכנית יחד עם השותפים השונים ביישובים.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו לא עובדים ללא שותפים ביישובים.

<ווגאי טבג'ה: כל התוכניות האלה מסונכרנות יחד עם היישובים, אם זה ערבי קהילה, אם זה עבודה מול השמגלות או הקייסים המנהיגים הרוחניים, כל אלה ייעשו יחד עם השותפים ומאוד מאוד חשוב לנו לעבוד על נקודות החוזק של הקהילה.

<ווגאי טבג'ה: למשל מודלינג, אחד הדברים החשובים בקהילה.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו עובדים על זה שההורים ייקחו את המושכות ויהיו מודל, דוגמה אישית.

<ווגאי טבג'ה: ברגע שאתה דוגמה אישית אתה גם יכול לדרוש מהילדים.

<ווגאי טבג'ה: בתוכניות שלנו אנחנו לא עושים הבדלה.

<ווגאי טבג'ה: מבחינתנו, ביישוב מסוים גם יוצאי אתיופיה ולא יוצאי אתיופיה, התוכנית תיבנה ביחד ואנחנו שמים דגשים.

<ווגאי טבג'ה: אנחנו שמים דגש בבניית התוכניות לעליות השונות, לשפה, לקושי, לרקע המשפחתי, וכל אלה יהיו חלק מתוכנית העבודה שלנו.

<ווגאי טבג'ה: כמובן, כל הנושא של פיתוח מנהיגות ומצוינות.

<ווגאי טבג'ה: הרכזים אצלנו עוברים הכשרות כל הזמן על מנת לתת להם כלים לעבודה וכמובן שזה יהיה להם קרש מקפצה לתפקידים הבאים.

<ווגאי טבג'ה: הנגשת המידע והשירות על קהילת יוצאי אתיופיה לחברה הישראלית או להיפך, הנגשת התרבות הישראלית לתוך הקהילה האתיופית בנושא דפוסי השימוש בסמים ואלכוהול.

תמר זנדברג: בינתיים הדבר המרכזי שאני רואה פה, וזה דבר ממש לא מבוטל שהרשות עושה – יש לכם 24 רכזים ביישובים שאני מניחה שהיישובים מופו לפי הצרכים של הקהילה, כאשר עיקר הפוקוס של עבודת הרכזים האלה, כי שמענו כאן כרגע שתי זוויות שבהן מאוד נדרשת עבודה.

תמר זנדברג: האחת, זה בטיפול בקהילת מכורים, וראינו שיש כאן

תמר זנדברג: שכיחות גבוהה יותר ויש כאן איזושהי בעיה בקהילה הזו.

תמר זנדברג: הנה, יושבת כאן רכזת מרחובות, בית חולים נס ציונה.

תמר זנדברג: אני מניחה שהרבה מהמטופלים שלכם מרחובות כי יש שם קהילה של יוצאי אתיופיה, אז כבר אני חושבת ששווה להדק פה את הקשר כדי לראות מה אפשר ביחד לעשות בקהילה, איפה שנמצאים המכורים, המטופלים, בבית חולים, או באיזשהו מרכז יום או מרפאה או מקום אחר.

תמר זנדברג: אבל חוזרים לקהילה ואיך הם מנהלים שם את חייהם כמכורים נקיים, כאנשים בקבוצת סיכון או משהו כזה.

תמר זנדברג: זה דבר אחד.

תמר זנדברג: והדבר השני זה המניעה, החינוך וההסברה, וה"תפיסה" במרכאות של בני נוער וצעירים פה בשלב הגינה הציבורית, בשלב המכולת כמו שתואר כאן, והדברים האלה.

תמר זנדברג: מהניסיון שלכם, הפוקוס של עבודת הרכזים האלה הוא שניהם?

תמר זנדברג: הוא יותר זה?

תמר זנדברג: הוא יותר זה?

תמר זנדברג: איפה אתן רואות את העבודה?

תמר זנדברג: איפה אתן רואות את הקשיים?

תמר זנדברג: שמענו כאן מציאות בעייתית, זאת אומרת, יש פה עוד עבודה לעשות.

תמר זנדברג: אולי תנסו לתאר לנו איפה נמצאת העבודה שלכן היום ואיפה אתם מרגישות צורך נוסף, צורך בעוד תקציב, בעוד רכזת כמובן, עוד משהו שחסר בעבודה שלכן.

תמר זנדברג: איפה אתן רואות את האתגר.

<מולו אייטגב: התוכניות של הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול זה תלוי תרבות ורגישות תרבות, והתוכניות נבנות משלב ההורים, קהילה, ערבי קבילה, נוער וצעירים.

<מולו אייטגב: אני מאוד מתחברת למה שאמרת, זיוה.

<מולו אייטגב: נכון, אנחנו רואים את זה, אני משוטטת בעיר ואני רואה את כל הנושא של אלכוהול בקרב בני נוער.

<מולו אייטגב: אנחנו עושים את כל המיטב למנוע את השוטטות הזו בקרב בני נוער וצעירים שאנחנו רואים בפיצוציות, והבלדרים, הילדים הקטנים מכיתות ו', שמעבירים מנקודה לנקודה.

<מולו אייטגב: כשאנחנו רואים את זה בשטח, זה עצוב מאוד, אבל אנחנו נלחמים יום יום, כל רכזי המניעה - - -

תמר זנדברג: את מדברת על סמים?

<מולו אייטגב: כן, בלדרות זה סמים שילדים מעבירים מנקודה לנקודה.

תמר זנדברג: במצגת שיוסי הציג, מצד אחד, יוסי הראה לנו מצב שבו אלכוהול וקנאביס זה השכיחות הגבוהה יותר בקרב הקהילה ובמיוחד הצעירים.

תמר זנדברג: מה שגם אביבה אומרת וגם מה שאתן אומרות, ובעצם גם סמי פיצוציות - - -

<מולו אייטגב: על סמי פיצוציות אני מדברת, הבלדרות שאני מדברת, שהם משליכים ממקום למקום, וככה בעצם הם מתחילים לטעום, להשתמש, וככה הם גדלים.

תמר זנדברג: אלה שאת רואה זה בעיקר סמי פיצוציות?

<אביבה וולף: בפיצוציות בגלל שקנאביס הוא יותר יקר.

<אביבה וולף: לקנאביס הם עוד לא מגיעים או שמהר מאוד נגמר הכסף ואז הם עוברים לפיצוציות, ואז הם מגיעים אליי.

<מולו אייטגב: הנוער מגיע למה שיותר זול.

<אביבה וולף: זה נדיר שאני רואה קנאביס.

<אביבה וולף: הם כולם עם הפיצוציות.

<מולו אייטגב: הרשות למלחמה בסמים עושה ככל יכולתה להילחם בדברים האלה, וגם מתקיים ברמה של הורים, ילדים, נוער, צעירים, עושים כנסים, הרצאות.

<מולו אייטגב: אנחנו מגייסים את הקייסים והשמגלות כדי שיהיו שגרירים בתוך הקהילה, ולהביא למודעות את כל - - -

תמר זנדברג: מה חסר מבחינתך?

<מולו אייטגב: קודם כל חסר תקציב.

תמר זנדברג: כסף זה אמצעי.

תמר זנדברג: אם היה כסף, מה היית עושה?

<מולו אייטגב: אנחנו עושים תהליך, אנחנו מגייסים אותו, שולחים אותו לטיפול, ובסופו של דבר הוא חוזר לבית שלו, ואז קשה לו מאוד להחזיק את עצמו שם.

<מולו אייטגב: עדיף לתת לו אלטרנטיבה אחרת, שלא יחזור לאותו מקום.

<מולו אייטגב: כי אם הוא חוזר לאותו מקום, הוא חוזר להשתמש, לצערי, אחרי ה"ניקיון" שהוא עשה.

<קרן רוט איטח: זה עניין של גישה, להחזיר אותו הביתה.

<קרן רוט איטח: אולי צריך לעזור להורים לדעת לקלוט אותו ולתמוך בו, ולא להוציא אותו.

<תמר וודו: הרבה מהמטופלים לא חוזרים ליישוב שהם היו גרים בו.

<תמר וודו: הם הולכים ליישובים אחרים בתקווה לבנות חיים חדשים.

<תמר וודו: אני אוסיף למה שמולו אומרת לגבי ההורים.

<תמר וודו: הם חסרי אונים, הם לא יודעים איך להתמודד עם כל המצב של הטיפול, הם לא יודעים מה זה הטיפול בעצם, במה זה כרוך.

<תמר וודו: הם חושבים שבן אדם מכור יכול לקחת כדור ולהתרפא מזה, ובזה נגמר, וזה מתקשר לקהילה שחוזרים לאירועים וחלילה זה חוזר לעצמו.

<תמר וודו: יש ממשק כמובן בין הרכזים לבין המקומות הטיפוליים, לא רק המניעה עצמה.

<תמר וודו: אני רוצה להתייחס לעניין דרכי חינוך של ההורים.

<תמר וודו: בעצם ככה אני מרגישה בשטח.

<תמר וודו: הם מרגישים שנלקחה מהם הסמכות, והם אומרים שאם היו שומרים את דרכי החינוך שלהם מאתיופיה ועל זה היו מוסיפים להם את הדברים החדשים, יכלו לחנך את הילדים שלהם גם בשפה האמהרית, הם לא חייבים לדעת את השפה העברית בשביל לחנך ילדים.

<תמר וודו: והיום הם חסרי אונים ופוחדים מהילדים, הילדים עושים מה שהם רוצים.

<תמר וודו: הם קונים, עושים מה שהם רוצים.

<תמר וודו: ויותר מזה, הם נמצאים בתוך השכונות שיש בהם עבריינים, והעבריינים מציעים להם דברים טובים יותר ממה שהם יכולים לקבל מכל גורם אחר, וזו ההתמודדות שלנו מול כל אותם גופים שפועלים בתוך השכונות.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: נציגת משרד ראש הממשלה, בבקשה.

<סיון גולדשטיין הבר: שלום, שמי סיון גולדשטיין הבר, ואני בתוך מטה היישום של התוכנית הממשלתית לשילוב יוצאי אתיופיה במשרד ראש הממשלה.

<סיון גולדשטיין הבר: התוכנית הממשלתית מתוקצבת במעל 150 מיליון שקל בשנה, וחלק מהדברים שפורטו פה שייכים לתוכנית שנבנתה בשיתוף ציבור, בעצם נבנתה התשתית הערכית של התוכנית שמטרתה לשלב את יוצאי אתיופיה וגם לשנות את תפיסת המדיניות במדינה, להוציא ממשרד הקליטה את האחריות על יוצאי אתיופיה הוותיקים היות והם אינם עולים חדשים, ולהעביר את האחריות לכלל משרדי הממשלה.

<סיון גולדשטיין הבר: בתוך זה, הרבה ממה שנאמר פה, יש תוכניות שונות במשרדים השונים.

<סיון גולדשטיין הבר: כאן דיברנו הרבה על מה שקורה ברשות למלחמה בסמים, אבל בהקשר לדברים שנאמרו יש גם שוטרים קהילתיים בתוך השכונות, יש תוכניות לליווי משפחות במשרד הרווחה שאולי עוד מעט יפרטו עליהם, יש תוכניות מניעה עם משרד החינוך, ומהבחינה הזאת נדרשת עבודה של תכלול המענים האלה וחיבור ביניהם כדי להפוך את המעשה הזה לאחד.

<סיון גולדשטיין הבר: מבחינת מטה היישום יש את הוועדה הבין-משרדית שבה יושבים כלל הגופים שמתעסקים בתוכניות הממשלה.

<סיון גולדשטיין הבר: ואנחנו בשלבי בנייה של הנהלים לרשויות המקומיות כדי שברשות המקומית ידעו את כלל התוכניות שהרשות קיבלה ממשרדי הממשלה השונים, ויתכללו אותם ביחד עם תוכניות קיימות כי מן הסתם יוצאי אתיופיה כאזרחים זכאים להשתמש גם בתוכניות קיימות ולא בתקציבים שהם ייחודיים ליוצאי אתיופיה.

<זיוה מקונן-דגו: זה חידוש.

<זיוה מקונן-דגו: זה חידוש.

<סיון גולדשטיין הבר: אנחנו בשיחה מתמשכת.

<סיון גולדשטיין הבר: זה לא חידוש.

<סיון גולדשטיין הבר: הרעיון הוא שבקרוב יקומו צוותים בתוך הרשויות המקומיות כדי שכלל הגורמים הרלוונטיים ברשות יוכלו לשבת למשל על נושא כזה, ולהגיד, רגע, מהרווחה יש לנו ככה, ומהחינוך ככה, ומהמשרד לביטחון הפנים ככה, ותוכניות נוספות כאלה, ובואו נראה איך אנחנו הופכים את הדבר הזה לדבר שהוא אחד.

<סיון גולדשטיין הבר: אז נשמע מה עוד משרדים כוללים.

תמר זנדברג: מכיוון שאולי תצטרכי לצאת, אני מנצלת את ההזדמנות להעביר אליכם, למטה, מסר מאתנו, מהוועדה.

תמר זנדברג: המנדט שלנו פה הוא סמים ואלכוהול.

תמר זנדברג: אני כחברת הכנסת, בלי קשר לוועדה הזו, השתתפתי בזמנו, היום הזה הוא גם שנתיים למחאה, היו כאן המון דיונים, גם ליווינו את הצוות הבין-משרדי שהוקם והגיש את ההלצות שלו, ואני מניחה שמתוקף זה המטה שלכם הוקם ומתכלל את העבודה.

תמר זנדברג: לנו יש התמחות בנושא של סמים ואלכוהול, מבחינת ההתמכרות והטיפול בהתמכרות, לרבות השיקום, וכן בתחום של מניעה ומניעת כניסה לשימוש על ההכרה של המאפיינים של השימוש.

תמר זנדברג: וכפי שאת רואה, אנחנו שמים דגש על אוכלוסיות מיוחדות ברגישות, כמו קהילת יוצאי אתיופיה, כמו הערבית וכמו אחרות.

תמר זנדברג: הפנייה שלנו אליכם היא לקחת את הנושא הזה של מצד אחד התמכרות ומצד שני מניעת כניסה לשימוש כי מצד אחד נעשה פה, וגם המטה שלכם בטח תקצב את זה, נעשתה פה עבודה של רכזים, של גיוס רכזים מהקהילה, רגישות תרבותית וכל הדברים האלה, ומצד שני, את שמעת מציאות שהיא מאוד מאוד מוזנחת, היא מאוד לא מטופלת למרות הכוונה הטובה, וניכר שהיא באמת טובה.

תמר זנדברג: זאת אומרת, אין לנו משהו להגיד לכם, תעשו את זה מותאם תרבותית, תגייסו רכזים מהקהילה, כי אתם עושים ביחד, אני מדברת על הרשות יחד עם המטה.

תמר זנדברג: אבל יש כאן פער שלי כרגע לשים את האצבע, אם זה פער תקציבי, שזה הכיוון הנכון אבל אין מספיק, או שהוא פער אל מול הצרכים וצריך קצת יותר לעשות פיין טיונינג.

תמר זנדברג: אני לא יודעת כרגע להגיד לך.

תמר זנדברג: זה בטח לא דבר שבשעה וחצי אני יכולה.

תמר זנדברג: ממה שאתם מתארים זה נשמע שיחד עם הקהילה עשיתם ועשיתם את זה בשיתוף.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם זה מאה אחוז – אני רואה את החיוכים - - -

<קריאה: הקהילה כמו כל קהילה היא מגוונת, ויש בזה דעות מגוונות.

תמר זנדברג: אז אני משאירה את זה שנייה בצריך עיון.

תמר זנדברג: אבל מה שבטוח וזה חד משמעי, עולה כאן שזה לא מתחיל אפילו לענות על החלק הארי של האתגר.

תמר זנדברג: ולכן הבקשה שלנו אליכם כתוצאה מהדיון הזה היא שתעשו אצלכם ישיבה ביחד עם הרשות למלחמה בסמים וביחד עם גורמים בחברה האזרחית, וכאן יש לפחות בטח זיוה שאתם בטח מכירות וגם אביבה ששמעת ממש ממש מהשטח, מהקשיים שהם נתקלים, איזושהי ישיבת עבודה שתהיה מוכוונת לנושא של סמים ואלכוהול, גם במובן של קליטת מכורים וטיפול בהתמכרויות מכורים קיימים, וגם בהקשר של הסברה ומניעה.

תמר זנדברג: עלה בשיח הציבורי הנושא של אלימות משטרתית, עלה הנושא של מגורים וכל הדברים האלה קיבלו יותר כותרות.

תמר זנדברג: כאן יש לנו זווית שמבחינת היקף התופעה היא ראויה להתייחסות מיוחדת.

תמר זנדברג: ואנחנו נעשה ישיבת מעקב בעוד מספר חודשים ונשמח לקבל מכם בחזרה תוצרים.

תמר זנדברג: אולי פשוט חסר כסף.

תמר זנדברג: אולי במקום 150,000 צריך לשים 300,000 וזה ייתן מענה.

תמר זנדברג: אולי במקום 24 רכזים צריך 50 רכזים, וכבר נרגיש יותר.

תמר זנדברג: ואולי לא.

<סיון גולדשטיין הבר: לפני שווגאי יצאה לחופשת לידה וגם המחליף שלה הם חלק מהוועדה הבין-משרדית, וגם המחליף שלה ישב בוועדה שעסקה בבניית הנהלים לרשויות המקומיות.

<סיון גולדשטיין הבר: כלומר, אנחנו כן רואים את זה כחלק בלתי נפרד והרעיון שלך הוא מצוין.

תמר זנדברג: בסדר גמור.

<אורית שפירו: אני אורית שפירו, ראש אגף חינוך ומניעה.

<אורית שפירו: אני רוצה לדבר על הרמה הארצית בעקבות הדברים שעלו, וזיווה, חידדת את זה בשפה מאוד ברורה, ותודה לך, על הקשיים שעולים בקרב יוצאי הקהילה האתיופית מגיל צעיר אבל בעיקר בגיל ההתבגרות.

<אורית שפירו: אנחנו מדברים על גיל החטיבה העליונה, צעירים ומבוגרים.

<אורית שפירו: כתוצאה מכך ובסיוע הוועדה בעצם ניסינו לבדוק מה הן שלוש ההתערבויות המרכזיות הכי חשובות לנו היום שצריך לפתח ואין עדיין.

<אורית שפירו: אני אתחיל מהשנייה ואחר כך אני אעבור לראשונה.

<אורית שפירו: פיתוח התערבות מבוגרים – זה עלה כאן

<אורית שפירו: מאוד בבירור, הצורך וכל מה שעשינו היה בישיבה עם נציגים מהקהילה.

<אורית שפירו: היה מאוד חשוב לנו לשמוע ולהבין מה צריך.

<אורית שפירו: בעצם פיתחנו התערבות שכוללת הצגה, וגם פה היתה חשיבה מהו הכלי ההשלכתי המשמעותי שיכול לתפוס הורים, שיכול לעניין אותם, לא משהו שכבר היה, משהו שחדש, משהו שמוצא את המקום המכובד לתת להם, והחלטנו לפתח הצגה של כ-45 דקות.

<אורית שפירו: הקול קורא דיבר על שחקן שחייב להיות דובר השפה האמהרית, חייב להבין את הניבים ואת הפתגמים, אותם דברים שעלו כאן.

<אורית שפירו: פיתחנו את ההתערבות הזאת.

<אורית שפירו: זה לקח לנו כחצי שנה לפתח אותה.

<אורית שפירו: בנוסף להצגה הזאת פיתחנו מערך מלווה.

<אורית שפירו: ההצגה לא יכולה לעמוד בפני עצמה.

<אורית שפירו: כיוונו את ההצגה ל-100 עד 120 הורים בכל פעם בכדי שיהיה שיח מסוים.

<אורית שפירו: בנינו מערך מלווה שמתייחס לנקודות שעולות בהצגה, וההצגה היא לא בכדי, היא מאוד ממוקדת לנושא של אלכוהול, של סמי פיצוציות, של השיח הציבורי, של הפער בין מה שהיה באתיופיה לבין מה שקורה כאן, ועוד ועוד.

<אורית שפירו: אני לא אכביר בדברים.

<אורית שפירו: אם תרצי, אני אשמח להעביר לך.

תמר זנדברג: איפה היא מוצגת?

<אורית שפירו: ההצגה עלתה בפעם הראשונה בשבוע שעבר ברחובות.

<אורית שפירו: זה לא נגמר בהצגה ובמערך המלווה שגם הוא לוקח בהמשך הערב.

<אורית שפירו: אחרי זה ההורים נקראים לקחת חלק בסדנאות הורים, ואז יש משהו שהוא תהליכי, של בין שישה לשמונה מפגשים.

<אורית שפירו: כלומר, אנחנו נותנים פה משהו שהוא רחב יותר, להתחיל להבין את הנקודות שעוסקות בתחום של שימוש, אנחנו מדברים על חינוך ומניעה, בסמים ואלכוהול, מה קורה בתוך הבית, איך אתם יכולים להתחיל להבין, ואז למי אתם פונים בתוך הקהילה.

<אורית שפירו: זה עלה בפעם הראשונה ברחובות בשבוע שעבר, ויש לנו כרגע עוד ועוד מתאמים מתוך ה-24 שכבר הזמינו את ההצגה, וככל שהתקציב יאפשר לנו אנחנו נריץ אותה.

<אורית שפירו: בנוסף היה לנו גם צורך לפתח התערבות לקהל היעד של הצעירים, אותם צעירים בני 18 עד 35 שמבירור הבנו שרבים מהם נמצאים במרכזי הקהילה, בין אם הם התגייסו ובין אם לא, בין אם נשרו ובין אם לא.

תמר זנדברג: ברחובות באו אנשים?

<תמר וודו: אני אספר בקצרה.

<תמר וודו: בנינו כך שתהיה ההצגה, דיון מול הקהל, זאת אומרת, איך אתם מזדהים עם זה - - - ממש דיון פורה, ובנוסף לזה היו שם אנשי מקצוע שבאו מהיחידה להתמכרויות של מרכז חוסן, שבעצם הציגו את עצמם ואיך אפשר לפנות אליהם שם.

<קרן רוט איטח: מאיפה ההורים הגיעו?

<תמר וודו: מכל העיר.

<תמר וודו: זו עבודה שאנחנו עושים בשטח.

<קרן רוט איטח: דרך איפה פניתם?

<קרן רוט איטח: דרך בתי הספר?

<קרן רוט איטח: דרך המרכזים הקהילתיים?

<תמר וודו: פליירים, פוסטרים, רדיו אמהרית, מגשרות שעובדות מול בתי הספר - - -

תמר זנדברג: והגיעו אנשים?

<תמר וודו: הגיעו יותר מ-100 אנשים.

<אורית שפירו: לשם כיוונו, שבכל מקום יהיו בין 100 ל-120 אנשים.

<אורית שפירו: אז אנחנו נמצאים בשלב הראשון עכשיו, של פיתוח התערבות לצעירים.

<אורית שפירו: גם פה מיינו והדגשנו מה בדיוק אנחנו רוצים.

<אורית שפירו: גם פה היה לנו מאוד חשוב שזה יהיה כלי שיאפשר לנו לגייס את אותם צעירים שיושבים במרכז עצמו, ויהיה להם מספיק עניין לבוא ולשמוע, ואחר כך להפנות אותם להתערבות בתוך הקהילה.

<אורית שפירו: אני מדברת כאן על כלים השלכתיים בכדי ליצור המשך עבודה בתוך הקהילה עם כל הגופים הרלוונטיים.

<אורית שפירו: והנקודה השלישית, בניית התערבות בפנימיות.

<אורית שפירו: אנחנו כבר שנתיים מכנסים צוות עבודה שיושב על בניית אסטרטגיה כוללת בתחום של סמים ואלכוהול ביחד עם משרד החינוך ובהובלה של החינוך ההתיישבותי.

<אורית שפירו: יש כאן דילמות רבות על הרצף היומי של הילדים שנמצאים בתוך בתי הספר בבוקר וכפרי הנוער אחר הצהריים, מה ניתן להם ומה לא, למה זה עדיין לא מספיק, איפה ההורים בתוך הסיפור הזה, איפה אנשי הצוות, איפה הילדים.

<אורית שפירו: ואנחנו נמצאים היום בשלב שלקחנו ארבעה כפרי נוער, וצוות מקצועי הלך וסייר במקומות האלה, למד, דיבר עם נציגים על הרצף החינוכי.

<אורית שפירו: וממש כבר בשבוע הבא כבר כתבנו איזשהו מפרט ראשוני, ביקשנו מהמנהלים ומאנשי הצוות להבין מה חסר להם בנושא של סמים ואלכוהול בעבודה ממוקדת עם יוצאי הקהילה האתיופית.

<אורית שפירו: אגב, ארבעת המקומות האלה בפיילוטים הם אותם המקומות שיש אחוז יחסית גבוה של חניכים יוצאי הקהילה האתיופית.

<אורית שפירו: אנחנו מדברים על שילובים.

<אורית שפירו: זה לא מאה אחוז.

<אורית שפירו: אבל יש מקומות עם 10%, 45%, 65%, היה לנו מאוד חשוב המקום הזה, וניסינו להבין מה הצורך שחסר היום באותו מקום בכדי להתמודד עם הקושי של חינוך ומניעה על הרצף של שימוש חד פעמי, מזדמן וקבוע, לא התמכרויות, כי לזה יש טיפולים בתוך כפרי הנוער.

<אורית שפירו: והיום אנחנו נמצאים בשלב שנציג בפני השותפים בוועדה את ההצעה של איזו פונקציה אנחנו חושבים שיכולה להוביל את זה.

<אורית שפירו: וכן, גברתי, פה תהיה בעיה כי יש לנו מוגבלות של תקציב.

<אורית שפירו: אנחנו נתחיל בפיילוט עם תקציב מאוד ממוקד שאנחנו נעשה אותו, ואנחנו נעשה את זה ביחד עם מחקר מלווה ונראה מה האפקטיביות של זה.

<אורית שפירו: אנחנו חייבים לנסות ולהיות יותר יצירתיים ולפרוץ את הגבולות של מה שעשינו בכדי לנסות לקדם את הנושא הזה של חינוך ומניעה.

<תמר וודו: לגבי גילאי 18, הצעירים, זו האוכלוסיה שאנחנו פוגשים בשטח, זו אוכלוסיה שאי אפשר להביא אותם להרצאות כי הם עצמאים בפני עצמם, את הנוער אנחנו יכולים לפגוש במתנ"סים, במועדוניות, בבתי ספר, וזו האוכלוסיה הכי קשה, והבעיות הכי קשות שאתם בטח רואים זה בגילאי 18 ומעלה.

<אליהו ג'בייה: הם נופלים בין הכיסאות.

<אליהו ג'בייה: אין להם מענים כמו שמקבלים כל השאר.

<חגי ברוש: אני אדבר בקצרה, למרות שאני חייב לומר שמכל הישיבות שחוויתי בשנה האחרונה, אני חייב לומר שזו הישיבה הכי מתסכלת, כי כל כך הרבה מסביב מדברים ועושים, וכל פעם אתה מגיע ואתה כבר לא יודע אם אתה צריך לתת.

<חגי ברוש: לפעמים, מעבר לזה שאנחנו עוטפים את הקהילה, התפיסה שלי ככל שהיא מתגבשת אצלי כאיש מקצוע היא להעצים את הקהילה הזאת כדי שיתפסו את הדגים לבד.

<חגי ברוש: זאת אומרת, יותר מדי מעגלים, אבל אין תוצאה.

<חגי ברוש: מה שאנחנו יזמנו באגף טיפול ושיקום לאור הנתונים שיש ובעיקר לאור המציאות שלפחות אני נפגשתי בה בכל הביקורים שלי בקהילות, כמעט כל יוצאי אתיופיה שמגיעים לטיפול היום, מגיעים לטיפול בצווי בתי משפט.

<חגי ברוש: המשמעות היא שהטיפול מתחיל אחרי שכבר יש תיק פלילי, אחרי שהבחור כבר נפגש עם מערכת בתי המשפט, ויש קציני מבחן לנוער ולמבוגרים, וזה מתסכל.

<חגי ברוש: זה גם לא נכון, וזה גם לא צריך להיות ככה.

<חגי ברוש: ולכן האגף יזם תוכנית של קבוצה של 11 או 12 עובדים שאמורים לצאת לשטח, לעשות איתור משמעותי בקרב האוכלוסיה של 18 פלוס, אותם אלה שראינו בנתונים שהם הפגיעים ביותר.

<חגי ברוש: רמת השימוש שם גם באלכוהול, גם בקנאביס, גם בסמי פיצוציות היא הגבוהה ביותר, ולנסות להושיט להם את היד לפני שמערכת האכיפה נכנסת לפעולה.

<חגי ברוש: זה לא פשוט.

<חגי ברוש: אנחנו יודעים שזה הולך להיות פרויקט לא קל.

<חגי ברוש: תמיד אני אומר שזה טיפוס על הר, זה צעד קדימה ושניים אחורה.

<חגי ברוש: אבל חייבים להילחם בעניין הזה, חייבים להיות במקומות האלה, לנסות להושיט יד ולהוציא את החבר'ה האלה מהעולם הזה לפני האכיפה.

<חגי ברוש: זה הולך לפעול, כפי שאמרתי, ב-12 ישובים.

<חגי ברוש: אם נראה שזה עובד ושזה מצליח, אז תהיה לנו הכוונה להרחיב את המהלך הזה.

<חגי ברוש: אנחנו כמובן בונים את זה בתיאום.

<חגי ברוש: הוצאנו נוהל ואנחנו יושבים על זה גם עם משרד הבריאות, גם עם משרד הרווחה, השירות להתמכרויות במחלקה להתמכרויות לתיאום של דרכי הפניה, נהלים, איך העסק הזה יעבוד, כי בסוף או שזה מגיע לאשפוזית או שזה מגיע ליחידה של השירות להתמכרויות.

<חגי ברוש: אנחנו כרשות לא עושים טיפול ללא המערכות האלה.

<חגי ברוש: ואני מקווה שנצליח.

<חגי ברוש: אנחנו מתחילים.

<חגי ברוש: אנחנו נלך על פיילוט, כמו שהציעה קודם אביבה.

<חגי ברוש: נשב, נבנה משהו, שלפחות נראה איך ניגשים לזה.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: נציגת משרד הרווחה, בבקשה.

<רויטל לירז מלמוד: משרד הרווחה, השירות לטיפול בהתמכרויות, מפעיל בכל הארץ תוכניות שמונגשות גם תרבותית וגם חברתית.

<רויטל לירז מלמוד: ספציפית לאוכלוסיית יוצאי אתיופיה יש לנו פרויקטים בכל הארץ.

<רויטל לירז מלמוד: קודם כל, יש לנו ארבעה תקנים אחרים, ארבעה תקני חומש, רק ארבעה, שבעצם מיועדים למטופלים יוצאי הקהילה.

תמר זנדברג: איפה הם מאוישים?

<רויטל לירז מלמוד: יש לנו בקרית מלאכי, בנתניה, בעפולה וברחובות.

<רויטל לירז מלמוד: מעבר לכך יש לנו כמובן עובדים סוציאליים ברחבי הארץ שהם גם יוצאי הקהילה, שמטפלים גם בנוער וגם במבוגרים, בחיפה, בחדרה וכולי.

<רויטל לירז מלמוד: יש לנו תוכניות ארציות, חלקן יחד עם משרד הקליטה.

<רויטל לירז מלמוד: אני אתחיל בתחום של נוכר – יש לנו תוכניות שנקראות: מתבגרים בעלייה, שבעצם המטרה היא לזהות נוער שנמצא בסיכון שהוא לאו דווקא משתמש פעיל, אלא לצורך הסברה ומניעה.

<רויטל לירז מלמוד: הקבוצות האלה פזורות ברחבי הארץ.

<רויטל לירז מלמוד: יש לנו תוכניות משותפות עם משרד הקליטה לאנשים מעל גיל 18 שמפעילים כל מיני תוכניות ייעודיות וייחודיות.

<רויטל לירז מלמוד: זה יכול להיות מדריכי איתור שפועלים לחפש מכורים או אנשים שמשתמשים בחומרים פסיכו-אקטיביים בקהילה.

<רויטל לירז מלמוד: זה יכול להיות קבוצות ייעודיות שמפעילות תוכניות באמהרית, אפילו להורים של מטופלים בתוכניות - - -

תמר זנדברג: איפה יש כאלה?

<רויטל לירז מלמוד: למשל, בבאר שבע יש קבוצה כזאת בתחנה לאלכוהול, קבוצה באמהרית להורים של.

<רויטל לירז מלמוד: יש לנו גם כמובן קבוצות טיפוליות בשפה ברחבי הארץ.

<רויטל לירז מלמוד: זאת אומרת, יש הרבה תוכניות בכל רחבי הארץ.

<יפית סמואל: תוכניות שרצות באופן שבועי?

<יפית סמואל: באופן יומיומי?

<יפית סמואל: באופן חד קבוצתי?

<רויטל לירז מלמוד: תוכניות שרצות כבר למעלה מ-10 שנים על בסיס שנתי.

<רויטל לירז מלמוד: כל שנה יש תוכניות חדשות, כל שנה אנחנו גם עושים איזושהי הערכה, להתאים אותה.

<רויטל לירז מלמוד: ספציפית, לגבי הנושא של נוער, התוכניות מיעודות לעבודה עם הורים.

<רויטל לירז מלמוד: זה קשה מאוד לגייס את ההורים לטיפול בתחום של נוער בכלל, ובתחום של נוער יוצא אתיופיה בפרט.

<רויטל לירז מלמוד: הורים שהרבה פעמים מתמודדים עם קשיי קיום, עם עוני, עם מצבים קשים, מאוד מתקשים להגיע למפגשים קבוצתיים.

<רויטל לירז מלמוד: מצאנו שהרבה פעמים כשאנחנו עושים דברים חווייתיים יותר קל לנו לגייס את ההורים, להגיע ולהצטרף.

<רויטל לירז מלמוד: זה בגדול לגבי התוכניות שקיימות אצלנו.

<סיון גולדשטיין הבר: אני יכולה להוסיף לך על התוכניות?

<רויטל לירז מלמוד: בטח.

<רויטל לירז מלמוד: אני מתייחסת רק להתמכרויות, ואת מדברת על רווחה בכלל.

תמר זנדברג: נתמקד בהתמכרויות גם כי זמננו אוזל וגם כי זה המנדט של הוועדה.

<רויטל לירז מלמוד: בשנת 2016 טופלו בשירות לטיפול בהתמכרויות 11,547 אנשים.

<רויטל לירז מלמוד: מתוכם 637 יוצאי אתיופיה, 547 גברים, 90 נשים.

<רויטל לירז מלמוד: בגילאי 12 עד 17 היו ל נו 96 נערים ונערות, 180 היו מגילאי 18 עד 25, 291 מגילאי 26 עד 40, ו-70 מעל גיל 41.

<רויטל לירז מלמוד: אני מסכימה עם המצגת של הרשות.

<רויטל לירז מלמוד: רוב האנשים שהגיעו אלינו לטיפול, רובם משתמשים באלכוהול, כ-411 מכורים לאלכוהול, מטופלים בתחנות ברחבי הארץ, 125 משתמשים בקנאביס, 42 מהמרים, ואנחנו רואים עלייה בתחום הזה, בכלל וספציפית גם כאן, וה-59 שנותרו זה כל הסמים האחרים.

<רויטל לירז מלמוד: זאת אומרת, אין ספק שאלכוהול זה בכלל בעיה.

<רויטל לירז מלמוד: אין ספק שבקב בני הנוער בכלל אלכוהול זו בעיה רצינית.

<רויטל לירז מלמוד: מתוך כלל המטופלים שהם מעל גיל 18, 232 לא עבדו, לא נמצאים במעגל התעסוקה.

<רויטל לירז מלמוד: השנה סיימו טיפול בתוך התוכניות שלנו כ-151.

<רויטל לירז מלמוד: עדיין נמצאים בטיפול עוד 250.

<רויטל לירז מלמוד: ובעצם הקושי הכי גדול שלנו בהתערבויות הוא השלב של אחרי תהליך.

<רויטל לירז מלמוד: קודם כל, לגייס לטיפול, מאוד מאוד קשה לנו לשבור את הסטיגמות והתפיסות לגבי טיפול בכלל.

<רויטל לירז מלמוד: מאוד קשה לנו לגייס נערים לטיפול, ובקטע של מבוגרים זה מאוד קשה לשבור את הסוד המשפחתי.

<רויטל לירז מלמוד: הרבה פעמים כשיש בעיה והיא הופכת להיות לבעיה, וכבר מרגישים את זה בתוך הבית, יש בושה מאוד גדולה, קושי לפתוח את הסוד ולפנות ולבקש עזרה.

<רויטל לירז מלמוד: וכשאנחנו כבר כן מצליחים לגייס לטיפול, אנחנו רואים נשירה מיד אחרי תהליך הגיוס.

<רויטל לירז מלמוד: המון חששות, המון דעות קדומות לגבי התערבות, לגבי טיפול.

<רויטל לירז מלמוד: ופה אנחנו מאוד מתאמצים לגייס גם כלים, גם כוחות וגם את הקהילה כדי לחבר לתוך הטיפול.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: נציגת משרד הבריאות, בבקשה.

<עפרה אוסטין: צהריים טובים, שמי עפרה אוסטין מהמחלקה לטיפול בהתמכרויות באגף בריאות הנפש במשרד הבריאות.

<עפרה אוסטין: אני מייצגת כאן את ד"ר פאולה רושקה.

<עפרה אוסטין: רציתי לספר לכם שכבר ב-2011 פרופ' רוני גמזו, מנכ"ל המשרד דאז, יצא עם שורה של שבעה עמודי אש שהם בעצם הקווים המנחים שלפיהם המשרד עובד, ולא מדובר רק בכותרות או רק במילים.

<עפרה אוסטין: כל סטנדרט וכל נוהל שיצא מאז כלל את ההנחיה שגם תבוצע הנגשה תרבותית ולשונית בשירות שאותו סטנדרט מגדיר.

<עפרה אוסטין: ואני יכולה להגיד לכם, כמי שערכה מאות בקרות בבתי חולים ובקופות חולים, הנושא הזה נבדק בכל בקרה.

<עפרה אוסטין: אני בכוונה מדברת על הנגשה תרבותית ולשונית באופן כללי כי כפי שהזכיר חבר הכנסת חנין, אין לנו תקציב ייעודי לנושא טיפול או קידום האוכלוסיה של יוצאי אתיופיה, כך שאנחנו עושים כמיטב יכולתנו לגבי כל האוכלוסיות.

<עפרה אוסטין: ומדובר גם בתחום של טיפול בהתמכרויות.

<עפרה אוסטין: אני יכולה לומר שהבקרות כוללות גם את בתי החולים, גם את בית חולים נס ציונה, גם שם הנושא הזה נבדק, אם זה בשימוש של סיוע תרגומון טלפוני.

<עפרה אוסטין: ישנו קו טלפון שכל אחד מכם יכול להתקשר בזמן שהוא נמצא בקופת חולים, למשל, והוא צריך עזרה של תרגום, עונה שירות של מוקד, אומרים באיזו שפה אתם צריכים את הסיוע, ויש מגוון גדול מאוד של שפות.

<עפרה אוסטין: היה אפילו דיון אם לעשות בפיליפינית, אבל מזה ירדנו.

<עפרה אוסטין: וכך אפשר להבין טוב יותר את הלקוח שבא לקבל את השירות.

<עפרה אוסטין: ולהיפך, הוא יכול להבין יותר טוב את נותן השירות.

<אביבה וולף: איפה זה קיים?

<עפרה אוסטין: זה מענה טלפוני, זה מוקד.

<אביבה וולף: אצלנו לא שמעתי - - -

<עפרה אוסטין: מצלצלים דרך 5400*.

<עפרה אוסטין: זה זמין לכל שירות באשר הוא.

<עפרה אוסטין: תנסו.

<קריאות: הקליינטים שלנו לא יודעים על זה.

<קריאות: זה חדש.

<עפרה אוסטין: זה לא כל כך חדש.

<עפרה אוסטין: זה כבר כמה שנים.

תמר זנדברג: רק שנייה.

תמר זנדברג: יושבת כאן אביבה, היא פסיכיאטרית במוסד של משרד הבריאות, בבית חולים.

תמר זנדברג: נניח שמטופל שלה היה מתקשר, זה משרד הבריאות, לצורך העניין, הנתב הזה היה אמור לנתב אליה את המטופלים.

<קריאות: זה לא נתב.

<עפרה אוסטין: זה לא נתב.

<עפרה אוסטין: כשמגיעים לקבל שירות, לרוב בקופת חולים אצל הרופא אבל אפשרי גם בבית חולים, ורוצים להבין טוב יותר את המטפל והמטפל רוצה להבין טוב יותר הלקוח, ניתן להתקשר למוקד הזה, להעלות מתורגמן, והוא מסייע בזמן הטיפול בפועל.

תמר זנדברג: כמה שיחות ביום יש למוקד הזה?

<אביבה וולף: יפית רצה בכל בית החולים.

<עפרה אוסטין: אני מוכנה לבדוק ולהעביר את זה לוועדה.

<סיון גולדשטיין הבר: המידע שמשרד הבריאות העביר לנו הוא 35 פניות בחודש בממוצע.

תמר זנדברג: אז הנה, אביבה, יש לנו פה את התשובה.

תמר זנדברג: כמה מתורגמנים עובדים בכל השפות?

<עפרה אוסטין: אני מצטערת.

<עפרה אוסטין: אין לי נתונים על המוקד עצמו - - -

תמר זנדברג: הנתונים שהתקבלו כאן, שהועברו למשרד ראש הממשלה, הם שבמוקד הזה יש 35 שיחות בחודש.

תמר זנדברג: זו התחלה, זה מאוד מעט, אבל ככל הנראה זה בין היתר בגלל – לפי מה שאת אומרת זה אפילו יותר, זה לא שהלקוחות הם המטופלים, גם לצורך העניין הצוות הרפואי הוא הלקוחות הפוטנציאליים של המוקד הזה, וכאן את שומעת מדגם אקראי לחלוטין שלא יודעים על זה, ואולי בגלל זה זה מספיק נמוך.

תמר זנדברג: בקשה מאתנו אל פאולה ואל הנהלת משרד הבריאות, להוציא חוזר מנכ"ל לכל הצוות הרפואי, בטח בתי החולים הממשלתיים וקופות החולים, פשוט ליידע אותם בקיומו של המוקד הזה, על מנת שיוכלו להיעזר.

<אורית שפירו: וגם לשותפים שיוכלו להפנות את הלקוחות הפוטנציאליים.

תמר זנדברג: כן.

<עפרה אוסטין: מכיוון שיצא חוזר מנכ"ל, אני אשלח אותו למי שצריך - - -

תמר זנדברג: יכול להיות ששווה לעשות רענון, לא יודעת מתי, צוותים מתחלפים, יש כל מיני דברים.

<עפרה אוסטין: בהחלט.

<עפרה אוסטין: אנחנו נשמח להפיץ את זה עוד פעם.

תמר זנדברג: עולה לך פה ריקושט שזה כנראה לא מספיק מיודע בשטח.

<עפרה אוסטין: בסדר גמור.

<עפרה אוסטין: בנוסף, ישנם אנשי צוות דוברי אמהרית בחלק מהשירותים.

<עפרה אוסטין: ולענייננו, אם בעבר ניתן דגש גם על צוות דובר אמהרית באשפוזיות של הטיפול בהתמכרויות, היום רוב האוכלוסיה שצורכת את השירות היא דוברת עברית, כך שאין יותר צורך בתרגום עצמו.

<עפרה אוסטין: אבל כן ישנה רגישות להנגשה התרבותית, ועקב הניסיון הרב והמחקר שנעשה, השתתפה ד"ר רושקה בכתיבת ספר שאני ממליצה מאוד לקרוא למי שרוצה ללמוד על הנושא, הספר "היבטים חברתיים, תרבותיים וקליניים של עולי אתיופיה", שהוציאו נמרוד גריסו ואליעזר ויצטום.

<עפרה אוסטין: היא התייחסה גם שם וגם בימי עיון רבים של המחלקה לצורך בהנגשה תרבותית לקהילה הספציפית הזאת.

<עפרה אוסטין: בנוסף, בסקר שערכנו והשתדלנו שיהיה הכי עדכני שיש על נתוני 2016 עולה שלמרות שבאופן כללי יש צריכה נמוכה של שירותי בריאות הנפש בקרב יוצאי אתיופיה, דווקא באשפוזיות אחוז יוצאי הקהילה הוא גבוה מאוד יחסית לאוכלוסיה הכללית.

<עפרה אוסטין: אני אזרוק כמה נתונים ואתן את הסיכום הכללי שלהם.

<עפרה אוסטין: אם אנחנו מדברים על המחלקה לתחלואה כפולה בבית חולים פסיכיאטרי בבאר שבע, יש שם 6% בשנת 2016 שהם יוצאי אתיופיה.

<עפרה אוסטין: אם אנחנו מדברים על האשפוזית בראשון לציון, ויקטוריה, ישנם 10%.

<קריאה: אשפוזית אלכוהול.

<עפרה אוסטין: טוב שהדגשת.

<עפרה אוסטין: אם אנחנו מדברים על קרית שלמה באיזור צפון השרון, ישנם 10%.

<עפרה אוסטין: זה גם נמצא במייל ששלחתי לכם, וגם אני אעביר לך את זה מודפס.

תמר זנדברג: ראיתי את זה אתמול.

<עפרה אוסטין: ואני רוצה להתייחס לאשפוזית של נוער מלכישוע בצפון, שם היה לנו ב-2015 12%, וב-2016 10% בני נוער שהם יוצאי אתיופיה.

<תמר וודו: בני נוער או מבוגרים?

<יוסי הראל פיש: 10% ממה?

<יוסי הראל פיש: מהמאושפזים החדשים?

<עפרה אוסטין: אני מדברת רק על בני נוער.

<יוסי הראל פיש: מהמטופלים החדשים?

<יוסי הראל פיש: 10% ממה?

<עפרה אוסטין: מטופלים - - - בשנת 2015 ואחר כך ב-2016.

<קריאה: שהופנו לאשפוזית.

<יוסי הראל פיש: אבל זה 10% ממה?

<עפרה אוסטין: מכלל המטופלים - - - שם.

תמר זנדברג: לעומת 2%?

<עפרה אוסטין: זה מה שאני רוצה לומר.

<עפרה אוסטין: בבדיקה שעשיתי אתמול עם הלמ"ס, מתוך האוכלוסיה הכללית כשאנחנו מדברים על דרוזים, ערבים, נוצרים, יהודים, יש 1.7% יוצאי הקהילה דור א' ודור ב עולי אתיופיה.

<עפרה אוסטין: כך שאם אני עושה בממוצע של כל האשפוזיות, 8% מיוצאי אתיופיה מול היחס שלהם בקהילה הכללית, אז יש לנו נתון מאוד מאוד מדאיג.

<עפרה אוסטין: אנחנו נשמח, חוץ מההכשרות שכבר עשינו בנושא - - - תרבותית בתחום בריאות הנפש ב-2016, להציג בפניכם את ההכשרות האחרות שאנחנו בונים בימים אלה עם המינהל לתכנון אסטרטגי.

<עפרה אוסטין: וד"ר וולף, את תהיי הנרשמת הראשונה שתוזמן.

תמר זנדברג: גויסת.

<עפרה אוסטין: בנוסף, ישנה התוכנית הממשלתית כמובן גם במשרד הבריאות, וישנם נציגים של תחומים שונים במשרד ששותפים לוועדת מעקב.

<עפרה אוסטין: בין החומרים ששלחתי ישנה תוכנית ארבע-שנתית שמראה את כל הפעולות שהמשרד נקט וינקוט בנושא הנגשה של יוצאי אתיופיה.

<עפרה אוסטין: אנחנו נשמח גם לקבל את המלצת יו"ר הוועדה לכך שנציג של המחלקה לטיפול בהתמכרויות יהיה חלק מאותה ועדה במשרד.

<עפרה אוסטין: וגם אם מדברים על צרכים – סביב הקושי ביצירת אמון שעלה פה מדוברים שונים, שהוא קריטי בטיפול, היינו שמחים לקבל סיוע תקציבי במלגות לסטודנטים יוצאי הקהילה שידעו לטפל בהתמכרויות, ובכך לעודד את ההשתתפות בטיפול ואת האמון במטפלים.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: קרן ממשרד החינוך, בבקשה.

<קרן רוט איטח: האמת היא שחבל שעירית בירן הסמנכ"לית, שהיא בעצם מתכללת את הנושא במשרד החינוך, נאלצה ללכת לוועדה אחרת, כי לה יש את הראייה היותר כוללת לגבי העשייה במשרד החינוך.

<קרן רוט איטח: אני רק רוצה לציין שהשימוש בחומרים הוא הרבה פעמים ביטוי למשבר הגירה, כפי שאנחנו רואים בקהילה של יוצאי אתיופיה.

<קרן רוט איטח: יחד עם זאת, אני שמחה לראות את הנתונים שיוסי הראל הציג לגבי הדור השני לגבי שתיית אלכוהול, שהם נתונים שלאורך השנים נעשו טובים יותר.

תמר זנדברג: הנתונים שהוצגו פה לא היו מעודדים.

תמר זנדברג: הם היו נתונים לא טובים.

<קרן רוט איטח: בנתונים לגבי שתיית אלכוהול יש שיפור.

<קרן רוט איטח: מבחינתי, אם פעם הדור השני היה במקום מאוד מאוד בעייתי, היום אנחנו רואים מגמה של שינוי וצריך לסמן את הדבר הזה.

<קרן רוט איטח: הנתון המאוד מדאיג הוא לגבי הסיפור של כמה זה ולגבי הסיפור של - - - הוא בהחלט מדאיג ובזה אני לא מקילה ראש.

<קרן רוט איטח: עברנו תהליך מבחינת ההתייחסות שלנו בנושא תוכניות מניעה לגבי הקהילה האתיופית.

<קרן רוט איטח: בזמנו פיתחנו תוכנית רגישת תרבות שבעיקר מתייחסת להכשרה של אנשי מקצוע, להבנת התרבות, להתבוננות אחרת בכלל על מהגרים ובפרט על הקהילה האתיופית.

<קרן רוט איטח: פיתחנו גם מתווים של עבודה עם הורים.

<קרן רוט איטח: כשעושים פיתוח כולל לעבודה עם הורים גם עשינו התאמה תרבותית שלוקחת בחשבון את מה צריך לעשות אחרת עם העבודה של הקהילה האתיופית.

<קרן רוט איטח: היום עבודת המניעה שלנו היא עבודת מניעה אוניברסלית.

<קרן רוט איטח: אנחנו לא עושים עבודה דיפרנציאלית ולא מסמנים ולא מתייגים על מנת לא לייצר תיוג.

<קרן רוט איטח: יחד עם זאת, במקומות ובבתי ספר שמאופיינים ברוב של ילדים בקהילת אתיופיה, למשל, כפרי הנוער, בחינוך ההתיישבותי, אנחנו שם נותנים גם מענים ספציפיים, כמו - - - של מקשרים, שהם אנשים שיוצרים קשר עם המשפחה או קב"סים שבעצם התפקיד שלהם בתוך הפנימייה הוא לאתר ולסמן ילדים בסכנת - - - בצד זה, תוכניות לחיזוק הזהות ולחיזוק ה-well being של המתבגרים כי אנחנו מדברים גם על חיזוק הכוחות כדי לאפשר להם להתפתח בצורה מיטבית.

<קרן רוט איטח: אם אני מתייחסת לכלל התוכניות שהמפעל מפעיל, אז במסגרת התוכנית של הדרך החדשה, התוכניות הן מכוונות לצמצום פערים, החל מגיל הגן כשאנחנו עושים עבודה ספציפית במקומות שאנחנו מאתרים ומסמנים קהילה שהיא קהילת יוצאי אתיופיה, וגם עבודה עם ההורים של אותם ילדים על מנת לתת להם את הכוחות ואת המיומנויות ההוריות הנדרשות.

<קרן רוט איטח: בחינוך העל-יסודי יש תוכניות שהן בכלל כלל הילדים, השלמת פערים בבגרויות, כשזה רלוונטי לכולם וגם במיקוד לילדים יוצאי הקהילה האתיופית.

<קרן רוט איטח: בבתי הספר שהם - - - כפי שאמרתי, צמצום פערים, תוכנית מרום, שעובדת על ליווי, איתור ומיפוי על מנת לצמצם פערים.

<קרן רוט איטח: בקידום נוער נכנסו תקנים לעובדים של בני הקהילה האתיופית, הופעלו 10 קבוצות לתלמידים והורים בנושא של התמכרויות בקידום נוער, שזה כבר בקצה הרצף, הילדים שכבר נמצאים מחוץ למערכת הפורמלית, נמצאים עדיין בתוך המסגרת, ושם אנחנו מפעילים 10 קבוצות שמשתפות גם עבודה עם ההורים סביב הנושא של התמכרויות.

<קרן רוט איטח: נמצאת פה הנציגה מקידום נוער שתרחיב ותתייחס לדבר הזה.

<ווביט מנגיסטו: אני ד"ר ווביט, ממונה על ילדים ונוער בסיכון באגף א'.

<ווביט מנגיסטו: אלינו מגיעים קודם כל בני הנוער שעברו את על החוויות ואת כל התסכולים.

<ווביט מנגיסטו: הם מגיעים אלינו כמעט לתחנה אחרונה או מופנים אחרי זה אם לא הצלחנו לטפל בהם אז לכלא אופק או למסגרות של - - - העבודה אצלנו היא קשה, היא מתישה, העובדים שנמצאים שם דיברו גם פה על איך ליצור את הקשר.

<ווביט מנגיסטו: אז באמת העבודה העיקרית היא קודם כל לנסות להתחבר וליצור קשר עם בני הנוער שנמצאים מחוץ למערכת, או שהם נמצאים בתוך המערכת - - - ואנחנו מאמינים שהעבודה צריכה להיות ברמה הוליסטית עם בני הנוער עצמם, עם הקהילה בתוך הרשות, עם כל השותפים שנמצאים, עם הרשות למלחמה בסמים, עם המתנ"ס, עם כל מי שאפשר לעשות שיתוף פעולה, כדי להביא את בני הנוער לדרך יותר טובה, וכמובן עם ההורים.

<ווביט מנגיסטו: אנחנו מפעילים גם קבוצות הורים כדי לזהות ולהתאים תוכניות התערבות עבור בני הנוער, אם הם נמצאים בתוך הקהילה כשהם לומדים אצלנו תוכניות לימודים או תוכניות של הכשרה לעולם העבודה או הכנה לצה"ל, כי אנחנו מגיעים לתחום האלכוהול והסמים דרך הדברים החיוביים יותר.

<ווביט מנגיסטו: אנחנו לא נגייס את בני הנוער כדי לעשות תוכנית מניעה בנושא אלכוהול וסמים.

<ווביט מנגיסטו: אנחנו מגיעים לנושא הזה דרך מנהיגות, למשל, לפני שבוע יצאו בני הנוער מכל הארץ - - - לקידום נוער מסע ישראלי, אז אנחנו עושים הכנה מאוד רצינית בנושא של איך הם מתמודדים במסע של שבוע, איך הם יתמודדו עם הנושא של אלכוהול, מחוץ לבית, עם הכוחות, עם הפחדים.

<ווביט מנגיסטו: אז אנחנו מגיעים לנושא של אלכוהול וסמים דרך תוכניות מעטפת שיכולות להביא אותן לשינוי, ואחר כך או דרך מנהיגות או דרך תוכנית נושא.

<ווביט מנגיסטו: אבל הצרכים שאנחנו פוגשים את בני הנוער, הם נמצאים בתסכול, והנושא של הזמינות של השתייה של הפיצוציה היא תופעה מדאיגה מאוד.

<ווביט מנגיסטו: השנה הפעלנו 10 קבוצות, חמש קבוצות לבני הנוער וארבע קבוצות להורים.

<ווביט מנגיסטו: העבודה היא לא פשוטה.

<ווביט מנגיסטו: קודם כל להביא את בני הנוער, ליצור את הקשר, כי הם עברו את כל המערכות האפשריות, וכדי להביא אותם לתהליך של התערבות, מצריכה עובד שיהיה שם בשטח בשעות הקטנות, ולא עובד שיהיה במשרד והנערים יבואו.

<ווביט מנגיסטו: הנערים לא יבואו אם הוא לא יסתובב בשטח, מתחת לבניין, בקניון, אחרי הצהריים ובשעות הבוקר, העובד צריך להיות בשעות הלא-שגרתיות כדי להביא את בני הנוער לתהליך התערבות.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אני רוצה לסכם.

תמר זנדברג: תודה לכולם שבאו, ואני אגיד לפרוטוקול, תודה לאלה שנאלצו לצאת כי זה יום מיוחד ויש פה הרבה ועדות.

תמר זנדברג: אחרי כמעט יותר משעתיים של דיון, הוא דיון ראשון מבחינתנו כוועדה בנושא הזה, אני רוצה להודות שבזכות היוזמים של היום המיוחד הזה נחשפנו לנתונים, והנתונים הם קשים.

תמר זנדברג: נחשפה לנו תמונה, החל מנתוני הרשות למלחמה בסמים, נתונים חדשים של 2017, של השנה, שמראים שימוש בעיקר באלכוהול וסמים, בעיקר סמי פיצוציות וקנאביס, גבוה בעשרות אחוזים בקרב קהילת יוצאי אתיופיה יחסית לאוכלוסיה הכללית ולאוכלוסיה היהודית.

תמר זנדברג: זו קודם כל מציאות שמבחינתנו היא קריאת השכמה, זה נתון שלא נחשפנו אליו עד עכשיו, לא במחאת יוצאי אתיופיה שהתמקדה בעיקר בנושאים אחרים, וגם לא כאן בוועדה, וזו מציאות שזועקת לטיפול ולעזרה.

תמר זנדברג: הנתון של משרד הבריאות – אנחנו רואים שבאשפוזיות ותחלואה כפולה, עשינו פה חישוב מהיר, פי חמישה מטופלים יוצאי אתיופיה יחסית לחלקם באוכלוסיה.

תמר זנדברג: כלומר, בין שישה לשמונה ל-10 ל-12 אחוזים יחסית לפחות מ-2% חלקם של יוצאי אתיופיה באוכלוסיה הכללית.

תמר זנדברג: כלומר, זה נתון זועק מאוד.

תמר זנדברג: אני מצטרפת לאלה שהגדירו את הדיון הזה כדיון מתסכל ואת המצב שלנו כגורמי מדיניות קצת בחוסר אונים.

תמר זנדברג: כאן אני רוצה להגיד שני דברים.

תמר זנדברג: האחד, אני מקבלת את הניתוח שהוצג כאן, שאומר שהמציאות הזו היא חלק מהמוחלשות הכללית של קהילת יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.

תמר זנדברג: ולכן הדבר הראשון שאנחנו צריכים לשאוף אליו זה השוואת זכויות, זה ממש ברמת הזכויות הבסיסיות, של קהילת יוצאי אתיופיה לאוכלוסיה הכללית.

תמר זנדברג: כאן אנחנו יודעים הרבה פעמים שאם לא נעשה משהו כדי לתקן את המצב אז הוא לא ישתפר לבד, הוא ימשיך להשתרשר מדור לדור ומקהילה לקהילה, וצריך לעשות משהו כדי לשבור את המעגל הזה.

תמר זנדברג: אני חייבת להגיד שאני הזדעזעתי לגלות שבעצם המצב הזה שראינו הוא תוצאה של – זה נקרא פה קליטה לא מוצלחת על ידי חבר הכנסת דב חנין.

תמר זנדברג: לדעתי זאת לשון המעטה.

תמר זנדברג: שמענו על הסללה ואפילו הייתי אומרת הפקרה של הקהילה הזו במשך עשרות שנים למקומות גם ככה מוחלשים בחברה הישראלית, ואז אנחנו מתפלאים למה אנחנו מגיעים למצב של אי שוויון ושל מצוקה.

תמר זנדברג: ואני חייבת להגיד, זה מעבר למשבר הגירה אוניברסלי.

תמר זנדברג: משבר הגירה אוניברסלי קיים בספרות, אנחנו יודעים, אין ספק שזה קיים גם פה, קיימים המאפיינים.

תמר זנדברג: אבל יש כאן גם גזענות, יש כאן גם הסללה, יש כאן גם מאפיינים שייחודיים לקהילה הזו בגלל המאפיינים שלה, בגלל צבע עור, בגלל שונות שלא היתה צריכה להתבטא בכזאת הפליה, אלא היתה יכולה לקחת פנים של שונות אולי תרבותית, אולי של שפה, אבל מתבטאת כאן בהפקרה להתמכרות ולחיים בשוליים בחברה הישראלית.

תמר זנדברג: גם התיקון פה, בעיניי, הוא צריך להיות כפול.

תמר זנדברג: המנדט הישיר שלנו כוועדה הוא מנדט באמת בטיפול בהתמכרויות ובמניעת שימוש.

תמר זנדברג: ולכן כאן אנחנו נתנו משימה למטה במשרד ראש הממשלה, בשיתוף עם הרשות למלחמה בסמים, עם שאר משרדי הממשלה ועם גורמי החברה האזרחית.

תמר זנדברג: נתנו משימה למשרד הבריאות, נתנו משימה שמתחילה להתהוות פה לכל הגורמים הטיפוליים יחד עם התקצוב ודחיפה של הרשות בנושא הריצ'ינג אאוט וההליכה אל המקום שבו הקהילה נמצאת.

תמר זנדברג: אני רוצה לשבח את כל הגורמים שהוצגו כאן, משרדי הממשלה כולם והרשות למלחמה בסמים על המקומות שבהם זה כן נעשה והכיוון הוא נכון כי היתה הכרה והבנה איך זה צריך להיראות, אבל זה לא מספיק, בין אם מבחינה תקציבית ובין אם מבחינת כיוון של איך בדיוק צריך לעשות את הדבר הזה.

תמר זנדברג: זה המנדט שלנו וזה חשוב, אנחנו נמשיך ללוות את הנושא הזה ולדאוג לכך שהדברים האלו ימשיכו ויתקיימו.

תמר זנדברג: אבל אני כן רוצה לומר שאנחנו רואים את כל ההפקרה להתמכרויות לסמים ואלכוהול של קהילת יוצאי אתיופיה כחלק מאי השוויון הכללי של קהילת יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.

תמר זנדברג: ולכן הקריאה שלנו היא לגורמים הבכירים מאוד, למשרד ראש הממשלה, למשרד המשפטים, למשרד לביטחון הפנים, שהם המשרדים שמובילים, זה נקרא כאן שילוב, ואני חושבת שזה שוויון, של קהילת יוצאי אתיופיה על מנת לא לקחת כאן קהילה שהיא קטנה אבל היא מוחלשת והיא תישאר במקום שהוא נמוך ומדוכא יותר יחסית לשאר החברה.

תמר זנדברג: ימי הקליטה נגמרו.

תמר זנדברג: אנחנו בחברה הישראלית.

תמר זנדברג: אנחנו צריכים לראות כאן שוויון ושוויון זכויות לכל דבר.

תמר זנדברג: אין שום סיבה לראות כאלה אחוזים גבוהים של סממנים של הזנחה והפקרה בקהילה שכבר היתה צריכה להיות חלק הרבה הרבה יותר אינטגרלי מהחברה הישראלית.

תמר זנדברג: אז מה שבמנדט שלנו, אנחנו כן נעקוב אחרי הדבר הזה בהמשך מושב הכנסת כדי לשמוע ולקבל חזרה פידבקים גם ממשרד הבריאות, משרד ראש הממשלה והרשות למלחמה בסמים את הדברים הספציפיים בתחום הטיפולי והשיקומי, אבל הקריאה שלנו כאן

תמר זנדברג: היא לשוויון הרבה יותר רחב במסגרת השוויון שקהילת יוצאי אתיופיה בהחלט ראויה לו וגם תובעת אותו, ובצדק, ואנחנו מצטרפים לתביעה הזו.

תמר זנדברג: תודה לכולם.

תמר זנדברג: הישיבה נעולה.