ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 693, 2018-02-14 09:30

שולי מועלם-רפאלי: בוקר טוב, היום יום רביעי, כ"ט בשבט.

שולי מועלם-רפאלי: תיכף יהיה ראש חודש אדר וכולנו נרבה בשמחה, בעזרת ה', לכל השנה כולה, 14 בפברואר.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו בדיון בנושא תקנות הגנת הצרכן (גילוי פרט מהותי לגבי אספקת נכס או שירות), התשע"ח-2018, שנובעות מהחוק למניעת הפליה מחמת מקום מגורים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה למשרד הכלכלה, שאנחנו מגיעים גם אל הישורת הזו, ברוך ה'.

שולי מועלם-רפאלי: איתי, בבקשה.

<איתי עצמון: אני מציע, גברתי, שמשרד הכלכלה והתעשייה יציג את התקנות ואת הרקע להן, ולאחר מכן ניתן יהיה לעבור להקראה.

<אילנה מזרחי: לי קוראים אילנה מזרחי, אני מהלשכה המשפטית של הרשות להגנת הצרכן.

<אילנה מזרחי: אנחנו מתכנסים כאן לגבי תקנות הגנת הצרכן (גילוי פרט מהותי לגבי אספקת נכס או שירות), שאמורות להסדיר הוראות שבעינינו הן מאוד מאוד מהותיות לצרכן כי הן באות להסדיר מצב שבו צרכן מגיע לבית העסק ומעוניין לרכוש מוצר – ההתחלה היתה בעקבות רכישה של מוצרים שאנחנו קוראים להם מוצרים כבדים, מוצרי חשמל, מקררים וכל מיני מוצרים שמצריכים הובלה, ואז בעצם הצרכן מגלה לפעמים אחרי הרכישה שבכלל לא מספקים את שירות ההובלה למקום מגוריו.

<אילנה מזרחי: בשביל למנוע מצבים כאלה גיבשנו את נוסח התקנות האלה.

<איתי עצמון: - - - ומכוח החוק אתם מביאים תקנות.

<אילנה מזרחי: נכון.

<אילנה מזרחי: התקנות עוסקות בקביעת חובות גילוי.

<אילנה מזרחי: התקנות לא יוצרות חובה של עוסק להוביל מוצר למקום שהוא לא מתכוון להוביל אליו, אבל הוא מחייב לגלות לאן הוא מוביל את המוצר או לאן הוא לא מוביל את המוצר בשביל למנוע מצב שבו הצרכן מגלה את זה בשלב מאוחר יותר או לא מודע לזה בכלל.

<ערן מאירי: אני ערן מאירי, אני היועץ המשפטי של חברת שופרסל.

<ערן מאירי: בסך הכול אין לנו בעיה עם הנוסח.

<ערן מאירי: אנחנו רק מבקשים תיקון אחד קטן, ואני אומר זה עוד לפני ההקראה.

<ערן מאירי: כל הרעיון של מתן שירות למקום מסוים או הובלת מוצר למקום מסוים אמור להיות לפני תחילת הקניות.

<ערן מאירי: על פי הנוסח פה, שלט שאותו רוצים לשים אמור להיות בקופה.

<ערן מאירי: בקופה קורה כבר מצב שהבן-אדם טייל בחנות במשך שעה, ואני לא עושה פרסומת לאף חנות רהיטים גדולה.

<ערן מאירי: אבל הוא נכנס לחנות, עשה סיבוב, כבר מילא את העגלה, ואז פתאום בקופה אומרים לו, סליחה, אנחנו כן מספקים למקום מסוים, לא מספקים, ואז מתנהל כל הדו-שיח.

<ערן מאירי: אנחנו חושבים שאותו שלט שצריך לשים צריך להיות בפתח החנות או בקופה.

<ערן מאירי: זאת אומרת, יכול להיות שקמעונאי קטן מעדיף לשים את זה בקופה, כי ברגע שנכנסת לחנות יש קופה ואז השלט הזה יהיה, למרות שמבחינה תפעולית קצת קשה ליד הקופה לשים שלט בגודל 4A.

<ערן מאירי: אבל לעשות את זה בכניסה לחנות, ואז את אותם סייגים, לפני שאתה נכנס לחנות ומבזבז את הזמן, בוא תבדוק אם כן נותנים או לא נותנים שירות.

<ערן מאירי: לכן הצענו את המילה: "או", זאת אומרת, יציב העוסק שלט בכניסה לסניף במקום בולט לעין או בסמוך לקופה.

שולי מועלם-רפאלי: אתה מתייחס בדברים שלך לרשתות מסוג שופרסל או באופן כללי?

<ערן מאירי: באופן כללי.

<ערן מאירי: הרי הקופה זה כבר מקום שאדם כבר בזבז את הזמן.

<ערן מאירי: אז כדי להימנע ממצב שבקופה אומרים לו, סליחה, אנחנו לא משווקים, ואז גם מתוך כעס הוא משאיר את העגלה ואומר, תודה רבה, אני הולך הביתה.

<ערן מאירי: זה לא מתאים.

<ערן מאירי: לכן חשבנו שמבחינה פרקטית יהיה יותר נכון לשים את זה בכניסה לבית העסק.

<ערן מאירי: אני חושבת שגם לא צריכה להיות התנגדות מטעם הרשות להגנת הצרכן.

<אילנה מזרחי: אני חושבת שיש טעם בדברים כשמדובר ברשתות שיווק, ולו רק כי כשאדם עושה קניות של מזון הוא בדרך כלל, על פי רוב, ברוב מוחץ של המקרים, הוא עושה אותם באיזור המגורים שלו.

<אילנה מזרחי: אני קצת חוששת לכתוב "או" לגבי כל שאר העסקים כי אני חוששת שלא ישימו לב לשלט.

<ערן מאירי: אבל בכניסה.

שולי מועלם-רפאלי: אם שמים בכניסה אז אולי 4A זה קטן.

שולי מועלם-רפאלי: בקופה 4A זה נראה.

<קריאה: אפשר להגדיל את הגודל של השלט.

שולי מועלם-רפאלי: או שאנחנו ניצור הפרדה בין רשתות מזון לבין - - -

<אילנה מזרחי: אם השלט מאוד גדול זה יכול להיות הכבדה על העסק.

שולי מועלם-רפאלי: לכן אני נזהרת לא להעמיס איפה שלא צריך.

<אילנה מזרחי: ודבר שני, גם אם יהיה שלט גדול, אני לא בטוחה כמה אנשים שמים לב כשהם נכנסים לרשת ריהוט כזו גדולה, שלא ניתן לה פרסום, כמה הם מסתובבים ושמים לב לשלט.

שולי מועלם-רפאלי: מבחינתנו, כשכותבים "או" זה לא יהיה בקופה?

שולי מועלם-רפאלי: כי לי זה מאוד חשוב בקופה.

<אילנה מזרחי: זה לבחירה.

שולי מועלם-רפאלי: אז לי קשה עם "או", כי אני חושבת שבקופה זה חייב להיות.

שולי מועלם-רפאלי: 4A בקופה הוא דבר נראה לעין, ובאמת רוב הדברים נסגרים סביב הקופה.

<ערן מאירי: גברתי, בואו נהיה פרקטיים.

<ערן מאירי: אני חושב שכל אחד מאתנו, וזה לא קשור אם הואעושה קניותב רשת שאני עובד בה או בחנות מכולת.

שולי מועלם-רפאלי: לכן שאלתי וגם שאלתי את אנשי משרד הכלכלה אם אנחנו יכולים להתנהל אחרת מול רשתות מזון.

<אילנה מזרחי: מול רשתות מזון אין לנו התנגדות לקבוע מסגרת.

<נמרוד הגלילי: הדבר הזה מקבל חשיבות גדולה ברשתות המזון, כי רשתות המזון לא עושות משלוחים לכל רחבי הארץ אלא לאיזור המגורים.

<איתי עצמון: אני חושב שכבר היום יש רשתות מזון שמציינות להיכן נעשים המשלוחים.

<נמרוד הגלילי: גם את אותם משלוחים לאיזור, ברוב המקרים זה משלוחים שעושים באינטרנט.

<נמרוד הגלילי: באינטרנט אנחנו בכלל לא מדברים.

<נמרוד הגלילי: זה צריך להיות במקום בולט וברור, ולפני הקנייה.

<נמרוד הגלילי: על זה בכלל אין ויכוח.

<נמרוד הגלילי: אני רק אומר שבמיוחד תשימו לב לאותן מכולות קטנות או חנויות קטנות.

<נמרוד הגלילי: אם צריך לשים שלט בגודל 4A ליד קופה שיש שם מוצרים קטנים ותנועה, ואנשים מורידים את המוצרים מהסל למסוע או לקופאית – שלט כזה לא יכול להיות על דף נייר שמדביקים בסלוטייפ, שהוא ירד תוך שנייה, ואז גם יאשימו את בית העסק שהוא לא פרסם ואנחנו מכירים את התביעות הייצוגיות.

<נמרוד הגלילי: אז הוא כבר צריך להיות עם מתקן, והמתקן הזה כבר מתחיל להיות קצת מסורבל.

<נמרוד הגלילי: מה עוד שיש לא מעט שלטים גם היום במקומות האלה, שלא נמצאים בקופה.

<נמרוד הגלילי: כמו למשל, איסור מכירת אלכוהול לקטינים, לא עושים את זה בקופה, עושים את זה בכניסה לבית העסק.

<נמרוד הגלילי: איסור מכירת אלכוהול אחרי אחת-עשרה בלילה, גם זה נעשה בכניסה.

<נמרוד הגלילי: איסור הכנסת נשק - - -

שולי מועלם-רפאלי: אבל נראה לי שאלה דברים שונים לחלוטין.

שולי מועלם-רפאלי: אני מנסה להבין.

שולי מועלם-רפאלי: אם אנחנו מדברים על רשתות מזון, וביחס אליהן אנחנו מדברים, אני מוכנה שזה יהיה חוץ מבקופות גם - - -

<איתי עצמון: בנוסף?

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: ואז אפשר לעשות "או".

שולי מועלם-רפאלי: אני לא רוצה לאבד את האפקט שמגיעים בסוף למאני-טיים שהוא בקופה, ושם זה לא יהיה.

שולי מועלם-רפאלי: את זה אני לא רוצה לאבד.

<ערן מאירי: גברתי, אבל כשהגענו לקופה זה כבר מאוחר.

<ערן מאירי: הקונה כבר עשה את כל הקנייה, הוא כבר בזבז את כל הזמן, ועכשיו הוא יצטרך להישאר או עם עגלה כשהוא מתעצבן על מקום העסק ואומר, אני משאיר אותה והולך - - -

שולי מועלם-רפאלי: אבל האלטרנטיבה לשים בכניסה לא נותנת לי מענה, כי האנשים לא יראו את זה בכניסה לחנות.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אפשר להגדיל את השלט ששמים בכניסה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אני לא חושבת שזה מכביד באופן משמעותי או לא סביר על בתי עסק אם שלט הוא כזה או פי שניים מזה.

<ערן מאירי: תיכנסי פעם למכולת ותביני מה המשמעות של לשים - - -

שולי מועלם-רפאלי: היא איתך.

שולי מועלם-רפאלי: תזרום איתה.

שולי מועלם-רפאלי: היא איתך.

<ערן מאירי: אני זורם עם כולם.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: הבחנה בין מזון לרהיטים, בחנות במיוחד כשהיא גדולה והקופה היא לא באמת בכניסה, אז זה לא משנה אם מוכרים מזון או מוכרים רהיטים, ולכן נראה לי שההבחנה הזו לא רלוונטית.

<אילנה מזרחי: אני אשתף שאני עכשיו מחפשת צו של מוצרי חשמל לבית, ואני נכנסתי לחנות, אני לא טרחתי להסתכל בדלת, הייתי דוך ישר לתוך החנות, לפנים החנות, לראות את המוצרים - - -

<ערן מאירי: כי גם לא היתה מודעות לצו ולתקנות.

<ערן מאירי: ברגע שיהיה – זה לא מעניין אותך כמה את אמורה לשלם?

<אילנה מזרחי: ברור שזה מעניין כמה אני אמורה לשלם, אבל - - -

<ערן מאירי: ממילא הולך להיות דו שיח כי אם את רוצה משלוח ליישוב קרוב או רחוק זה גם עניין של חישוב.

<אילנה מזרחי: רגע, סליחה, ברשותך, אני אסיים את המשפט ואז אני אקשיב למה שיש לך להגיד.

<אילנה מזרחי: אני אומרת לך מהניסיון האישי שלי בתור צרכן, לא בתור נציגת המדינה עכשיו.

<אילנה מזרחי: אני נכנסתי לחנות, לא עניין אותי מה יש בכניסה לחנות.

<אילנה מזרחי: נכנסתי והתחלתי לחפש מוצרים.

<אילנה מזרחי: אני חוששת שאם יהיה שלט שם, ויהיו עוד צרכנים כמוני, ורוב הצרכנים שמחפשים עכשיו לקנות מוצרי חשמל, הם ייכנסו לתוך החנות בלי לשים לב, ואז גם מול הקופה הם לא יראו.

<אילנה מזרחי: ואז נוצר מצב שעשינו תקנות - - -

שולי מועלם-רפאלי: שבעצם אנחנו חוטאים לתקנות שעשינו, ואנשים ימשיכו לא לדעת אם כן או לא מספקים להם.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאם אנחנו מתייחסים ספציפית לרשתות מזון, אני יכולה לקבל את ההצעה.

שולי מועלם-רפאלי: רשתות אחרות, אני מתנגדת לבקשה הזו.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שיש משמעות גדולה לזה שזה מופיע בקופה.

<אילנה מזרחי: אני מסכימה איתך בהחלט.

<איתי עצמון: רשתות מזון, אם הן מספקות שירותי הובלה לגבי מזון.

שולי מועלם-רפאלי: מזון בלבד.

שולי מועלם-רפאלי: אם ברשת מזון מוכרים גם ריהוט גינה, אז ריהוט הגינה - - -

<ערן מאירי: לא.

<ערן מאירי: זה המוצרים שבחנות, הרי אז מה עשינו?

שולי מועלם-רפאלי: אם ככה, אז אני מתנגדת להצעה בכלל.

<ערן מאירי: גברתי, הרי גם חוק המזון – הרי תמיד בסוף נחזור לחוק המזון.

<איתי עצמון: אני לא בטוח שהוא רלוונטי כאן.

<ערן מאירי: גם חוק המזון מדבר על מצרכים, והוא לא מדבר רק על מזון.

<ערן מאירי: הרי לא נתווכח עכשיו אם נוזל ניקוי לרצפה - - -

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, אם ככה, אז אני חוזרת להתחלה, ואני חושבת שאם נקבל את הצעתך, נחטא לכל המטרה של החוק ושל התקנות האלה.

<ערן מאירי: למה?

שולי מועלם-רפאלי: כי מבחינתי, אני רוצה שיהיה ברור, שכמו שאני מגיעה היום לזארה בקניון מלחה, וברור לי מהי מדיניות ההחזרה כי זה עומד מאחורי הקופאיות, מאחורי כל קופה, כך אני רוצה שיהיה ברור, כשאני קונה ריהוט גינה ברשת שהיא גם רשת שמוכרת מזון, שיהיה ברור שהם לא מספקים לי את ריהוט הגינה לגוש עציון.

שולי מועלם-רפאלי: ואז אני יכולה להחליט שאת כל האוכל שלי אני קונה שם, אבל את ריהוט הגינה אני לא קונה שם.

שולי מועלם-רפאלי: ואני אגיד גם לכל החברים שלי לא לקנות שם את ריהוט הגינה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאנשים לא יראו את השלט בכניסה לחנות.

שולי מועלם-רפאלי: כפי שאמרתי, אם אנחנו מתייחסים רק למזון, אני מסכימה.

שולי מועלם-רפאלי: אם אנחנו לא מחריגים משלוחי מזון, וזה הופך להיות כל מה שמוכרות החנויות, ולאט לאט חנויות מוכרות הרבה יותר מהמוצר הראשוני הזה של מזון, אז אני אדחה את בקשתו של אדוני.

<ערן מאירי: קניות הן לא רק מזון.

שולי מועלם-רפאלי: יש משלוחי מזון ויש משלוחים אחרים.

<ערן מאירי: אבל המשלוח כולל גם נייר טואלט וגם מוצרים לרצפה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, אז אין לי בעיה, אנחנו נמצא פה הגדרה, ואנשי המקצוע של הייעוץ המשפטי גם של הוועדה וגם של המשרד ידעו בטח להגדיר לתוך מה זה נכנס.

שולי מועלם-רפאלי: אני יצרתי את הפרדה באופן ברור.

שולי מועלם-רפאלי: מבחינתי, יש הבדל בין נייר טואלט לבין אם קניתי עכשיו נדנדת גינה שאותה אתה לא מספק לי.

<ערן מאירי: אבל אם יש מדיניות ויש שלט ברור בכניסה, ואת יודעת שאת הנדנדה מן הסתם את לא יכולה להכניס לאוטו, אז לפני שתבואי ותשלמי עליה, הרי אפשר לשאול את הקופה הראשית אם את המשלוח הזה אתם עושים לכל חלקי הארץ או רק לאיזור הסניף.

<ערן מאירי: הצרכן הוא לא אדם שלא מסוגל לשאול את השאלה הזאת, ורק אחרי שהוא קונה אומרים לו את זה.

שולי מועלם-רפאלי: חס וחלילה, להיפך, אני רוצה שיגידו לו לפני, הרי זו מטרת התקנות, שהם יגידו לו לפני ושהוא יעשה את שיקול הדעת שלו, אם הוא רוכש את זה כאן, או במקום אחר, או מסתדר לבד עם המדיניות של המקום הזה.

<ערן מאירי: אבל זו בדיוק הנקודה, שברשתות בדרך כלל הבירור נעשה בשירות לקוחות מסיבה נורא פשוטה.

<ערן מאירי: אדם מגיע לקופה, עומדים מאחוריו עוד 10 אנשים, ועכשיו הוא מתחיל להתנהל בוויכוח עם הקופאית ככה: קודם כל, תגידי לי אם אתם משווקים ליישוב X - - -

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, גם קופה ראשית היא קופה, ולכן השלט הזה יופיע מאחורי הקופה הראשית גם כן.

<ערן מאירי: לא, אני מדבר על עמדת שירות הלקוחות בכניסה.

<ערן מאירי: שוב, הרי לנהל את המשא-ומתן עם הקופאית, קודם כל, זה גם עניין של רדיוס.

<ערן מאירי: לפעמים, ברדיוס מסוים מחיר ההובלה הוא X וברדיוס יותר גדול הוא Y.

שולי מועלם-רפאלי: גם את זה צריך להגיד לו.

<ערן מאירי: אני חושב שכשאדם מגיע לקנות נדנדה או מקרר, לפני תחילת הקנייה, ולכן זה צריך להיות כשהוא נכנס לחנות, קודם כל שיברר, תגידו, אתם עושים משלוחים למקום או לאיזור, יגידו לו כן או לא.

<ערן מאירי: בשלב הבא הוא יגיד, אז תגידו לי גם כמה זה עולה, כי אני מניח שיש מחירים שונים למקומות שונים.

<ערן מאירי: ורק אז הוא יודע בכלל אם להתחיל את תהליך הקנייה.

<ערן מאירי: למה לעשות את הכול בסוף כשאנשים אחריו מחכים בתור - - -

<אילנה מזרחי: אבל התקנות האלה עלו כי יש איזושהי פרקטיקה בשטח שבה צרכן נכנס והעסק לא אומר לו את הדברים האלה.

<אילנה מזרחי: הרי אם העסק היה אומר לו את הדברים האלה, לא היינו צריכים להיכנס לסוגיה הזאת.

<ערן מאירי: זה לא נכון.

<ערן מאירי: אגב, הפרקטיקה בשטח היתה בעיקר באתרי האינטרנט.

<ערן מאירי: היא לא היתה בחנויות.

<ערן מאירי: כשאדם מגיע לחנות - - -

שולי מועלם-רפאלי: לא, לא, לא.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, אשלח לך בשמחה את ערימת הפניות שנשלחו למשרד הכלכלה ולרשות להגנת הצרכן, אודה לך אם תסכים אתה לטפל בהן במקומי.

שולי מועלם-רפאלי: זה נעשה בעיקר בחנויות, אנשים סוגרים עסקאות, חותמים, מתחילים תשלומים ואז מגלים שהם נדרשים לשלם או כפול או שזה יגיע אליהם אחרי כפול זמן או שבמקרה הכי מעולה זה מובל עד המחסום הקרוב.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני ער לדברים יותר ממני.

שולי מועלם-רפאלי: הרי זה העולם שבו אתה נמצא.

<ערן מאירי: אני יודע, גברתי.

<ערן מאירי: אני מכיר, אני ער.

<ערן מאירי: אגב, אנחנו עושים משלוחים לכל מקום.

שולי מועלם-רפאלי: אני יודעת.

<ערן מאירי: רק אני חושב שפרקטית, עובדה היא ששלטים לא פחות חשובים נמצאים בכניסה לחנות ולא ליד הקופות.

<ערן מאירי: גם איסור מכירת אלכוהול לקטין – הוא לא פוגש את זה בקופה.

<ערן מאירי: בקופה חוסמים את זה טכנית כדי שהוא לא יקנה, אבל השלט נמצא בכניסה לסניף.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לסכם, כי נראה לי שהדבר הזה הוא חשוב אבל מבחינתי הוא חוטא לדבר המהותי שרצינו.

שולי מועלם-רפאלי: תגידו לי משרד הכלכלה – מבחינתי, אם יש קופה אחת זה יופיע מאחורי הקופה, אם יש יותר מקופה אחת זה יופיע בכל הקופות.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שכל העמסה נוספת היא העמסה על בעלי העסק, כי מבחינתי אני לא מתכוונת לוותר על הקופות.

<ערן מאירי: הקופות זה העמסה, גברתי.

<נמרוד הגלילי: לא, אבל קופות זה רשתות המזון.

<נמרוד הגלילי: בוא נלך גם על רשת מזון שבעיקר מוכרת את מוצרי המזון והפארם והטואלטיקה, אז יכול להיות שיש גם רשתות מזון שמוכרות היום גם מוצרי חשמל וריהוט לגן.

<נמרוד הגלילי: האם יספק את גברתי, למשל, שבאותן מחלקות נשים שלט נוסף שאומר, ולא בכל קופה אלא בכניסה לסניף - - -

שולי מועלם-רפאלי: נוסף, לא או.

<נמרוד הגלילי: צריך להבין, אין לי בעיה עם נציגי הרשות והפקחים של הרשות.

<נמרוד הגלילי: הבעיה היא שכשיש שלטים, מה לעשות, הדברים האלה נופלים גם, ולא תמיד שמים לב לזה, או שמים לב לזה אחרי שכבר מאוחר מדי.

<נמרוד הגלילי: ויש את אותם גורמים שפשוט מחפשים על מה לתבוע את התביעות הייצוגיות.

<נמרוד הגלילי: וזה מכת מדינה היום.

<נמרוד הגלילי: זה פשוט מכת מדינה על תביעות ייצוגיות על דברים הזויים שתובעים את העסקים שמתנהלים.

<נמרוד הגלילי: גם אם מרבית התביעות הייצוגיות בסוף נדחות, אתה עדיין הוצאת מאות אלפי שקלים.

<נמרוד הגלילי: המטרה שלנו היא לא להכביד.

<נמרוד הגלילי: מדובר פה על תקנות ראויות וחשובות על מנת לתת מידע לצרכנים.

<נמרוד הגלילי: אבל מצד שני בואו לא נכביד יתר על המידה על אותם עסקים.

<נמרוד הגלילי: בואו ננסה למצוא את האיזון הראוי.

שולי מועלם-רפאלי: את עמדתי אמרתי.

שולי מועלם-רפאלי: אם לייעוץ המשפטי יש משהו להגיד, בבקשה.

<איתי עצמון: זו לא שאלה משפטית.

<איתי עצמון: זו שאלה של מדיניות.

<ערן מאירי: אני אוסיף אולי עוד עניין.

שולי מועלם-רפאלי: וזה יהיה המשפט האחרון כי אנחנו רוצים להגיד.

<ערן מאירי: גם כשבאים לרשת גדולה וקונים מקרר, את נושא המקרר סוגרים באיזור שבו הוא נמצא, וכאן אני מצטרף למה שאמר נמרוד.

<ערן מאירי: את אותו שלט אזהרה אפשר לשים באיזור או במקום שבו אתה בודק את זה.

<ערן מאירי: לא צריך את זה בקופה.

שולי מועלם-רפאלי: לי אין בעיה.

שולי מועלם-רפאלי: אמרתי שמבחינתי זה לא יהיה במקום בקופה.

שולי מועלם-רפאלי: אם אדוני חושב שזה לא יעמיס על הרשתות - - -

<ערן מאירי: לא, ודאי שזה יעמיס.

שולי מועלם-רפאלי: אז נישאר עם השלטים בקופות.

<נמרוד הגלילי: אבל את צריכה להבין שברשת יש בין 10 ל-20 קופות, וצריך את השלט הזה ואת השלט הזה ואת השלט הזה.

שולי מועלם-רפאלי: כיוון שהדברים היו ידועים כשזה נכתב, וכיוון שאני מניחה שזה לא יפתיע אותך שגם ברשתות שיש בהן 10, 12 או 20 קופות יתנהלו מול הציבור באופן שהוא לא גילה את האמת לציבור, והתלונות שאנחנו מקבלים מתייחסות גם לרשתות עם 20 קופות, זאת היתה המסקנה, שהמקום הנכון הוא בקופה.

שולי מועלם-רפאלי: ברור לחלוטין שהמחויבות לצרכן במקרה הזה נובעת מהצורך האמיתי פשוט להגיד.

שולי מועלם-רפאלי: כפי שאמרתי בתחילת דבריי, יש פה שני חלקים.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא מכריחה אף אחד למכור כלום לאף אחד.

שולי מועלם-רפאלי: אני גם לא מכריחה אף אחד לקנות כלום אצל אף אחד.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אם אדם מגיע למקום מסוים לעשות את העסקה, המחויבות שלנו כלפיו היא גילוי נאות.

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא חייב לספק לו, אתה לא חייב לתת באיזור, מותר לך גם להגיד שהמשלוח לאיזור יעלה כפול, אפילו זה מותר לך בחוק, אבל תגיד את זה.

שולי מועלם-רפאלי: והמקום שבו אנחנו מבינים שנכון להגיד את זה הוא שם.

שולי מועלם-רפאלי: שוב אני אגיד, אם תחליטו שיש מקום להחריג משלוחי מזון על כל המשתמע מזה, מזון ונייר טואלט - - -

<איתי עצמון: אפשר אולי להפנות להגדרה בחוק קידום התחרות בענף המזון.

<איתי עצמון: יש שם הגדרה יותר רחבה של מזון ומוצרי טואלטיקה, אם אני לא טועה.

<איתי עצמון: צריך לבדוק את זה.

<אילנה מזרחי: לדעתי, הוא לא כולל מוצרי חשמל.

<איתי עצמון: הוא לא אמור.

שולי מועלם-רפאלי: הוא לא צריך מבחינתי לכלול מוצרי חשמל.

שולי מועלם-רפאלי: זה בדיוק העניין.

<לאה ורון: - - - איפה היא תשים את השלט?

<לאה ורון: אין לה פשוט איפה.

<לאה ורון: חשבתי על זה.

<לאה ורון: איפה הם ישימו שלט?

שולי מועלם-רפאלי: לכן אמרתי שמבחינתי ברשתות מזון, שזה מתייחס רק למזון, זה יכול להיות רק בכניסה.

שולי מועלם-רפאלי: קיבלתי את זה אם יש יותר מקופה אחת.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: מה ההבדל בין מזון לרשת עשה זאת בעצמך, למשל?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אני לא חושבת שזה משנה מה מוכרים.

<איתי עצמון: אני חושבת שלמשלוח מזון יש מאפיינים אחרים.

שולי מועלם-רפאלי: יש קונוטציה אחרת למשלוחי מזון ולקופות שעוסקות ברשתות מזון.

שולי מועלם-רפאלי: היא נתנה כדוגמה את אושר עד.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא משנה.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר לתת עכשיו את מה שאת רוצה כדוגמה.

שולי מועלם-רפאלי: אני עורכת קניות במקום שדווקא ליד כל קופה כן יש מקום ויש כבר היום שלטים בגוש עציון.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: נכון, ולכן אני חושבת שזה קשור למה מוכרים, אולי לגודל של החנות - - -

<איתי עצמון: הילה, אני חושב שבכל זאת יש הבדל בין מוצרי מזון לבין רהיטים.

<איתי עצמון: מוצרי מזון, אני חושב שמעצם טיבם ומאפייניהם הם אמורים להישלח פחות או יותר ברדיוס יחסית קרוב, גם כדי שהמוצרים יגיעו טריים, אם אני לא טועה.

<איתי עצמון: ריהוט יכול להישלח גם מאילת לקרית שמונה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אבל איך זה משפיע על המיקום הראוי של השלט?

שולי מועלם-רפאלי: המיקום הראוי או הנכון לטעמנו של השלט, איך הוא מושפע מסוג?

שולי מועלם-רפאלי: - - -

<איתי עצמון: פשוט מבחינת חובות הגילוי המוגברות, אני חושב.

<נמרוד הגלילי: כשאדם בא לסניף לקנות מוצרי מזון, אז אני לא הולך לסניף בפתח תקווה אם אני גר באשקלון.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אבל מה זה משנה?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה לא אומר שצריך להיות פחות גילוי או שיש פחות חשיבות לגילוי - - -

<נמרוד הגלילי: לא.

<נמרוד הגלילי: אם אני רוצה לעשות אליי משלוח, ואני עושה את הקניות ואני לא סתם מזמין באינטרנט, מן הסתם אני נכנס לסניף שנמצא קרוב לבית.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אז מה זה אומר?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה אומר שאפשר לגלות לך הכניסה ולא בקרבת הקופות?

<נמרוד הגלילי: זה אומר שזה די ברור לאזרח הרגיל והממוצע - - -

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רוצים להתקדם.

<ערן מאירי: גברתי - - -

שולי מועלם-רפאלי: לא, לא.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו עצרנו.

<ערן מאירי: אם אפשר רק להגיד משהו?

שולי מועלם-רפאלי: אדוני - - -

<ערן מאירי: דקה.

שולי מועלם-רפאלי: נגיע לסעיף ואז תגיד.

<ערן מאירי: הגענו מתל אביב עד לפה.

שולי מועלם-רפאלי: בשמחה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר האחרון שאתה יכול להגיד לי זה את המשפט הזה כי אם נוציא פרוטוקול אז רוב הזמן אדוני דיבר, וזה מצוין, וזה בסדר וזה חשוב כי אתה מהפרקטיקה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה עכשיו להתחיל להקריא את התקנות, ובסעיפים הרלוונטיים אדוני יקבל את כל הזמן להעיר את ההערות שלך.

שולי מועלם-רפאלי: מבחינתי אנחנו מסיימים את הדיון הזה בהצבעות ברבע ל-11.

<אילנה מזרחי: "תקנות הגנת הצרכן (גילוי פרט מהותי לגבי אספקת נכס או שירות), התשע"ח-2018 בתוקף סמכותי לפי סעיפים 4(א)(3), (ב) ו-37 לחוק הגנת הצרכן, התשמ"א-1981 (להלן – החוק), בהתייעצות עם הממונה על הגנת הצרכן והסחר ההוגן ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:

<איתי עצמון: אני מציע שלאחר שתקראי כל תקנה, אם יש הערות צריך לתת להם מקום.

<איתי עצמון: יש הערות להגדרות?

שולי מועלם-רפאלי: מי בעד תקנה 1?

שולי מועלם-רפאלי: הצבעה בעד – פה אחד תקנה 1 אושרה.

<איתי עצמון: אם אפשר הסבר קצר לתקנות שהקראת עד עכשיו?

<אילנה מזרחי: תקנת משנה 2(א) עוסקת בחובת הגילוי של עוסק שמוכר טובין, לאיזה מקום העוסק לא מספק שירות הובלה.

<איתי עצמון: מדובר על גילוי בעל-פה?

<אילנה מזרחי: מדובר על גילוי בכתב, וזה מוסדר בתקנת משנה 2(ג).

<איתי עצמון: לא, (ג) זו חובה נוספת.

<איתי עצמון: תקנת משנה 2(ג) עוסקת בהצבת שילוט והיא לא גורעת מתקנות משנה 2(א) ו-2(ב).

<איתי עצמון: אני שואל אם החובות שאתם מציעים להטיל בתקנות משנה (א) ו-(ב) מדובר על גילוי בעל-פה, כלומר, שהצרכן מגיע לקופה, צריך להגיד לו, אדוני, אנחנו לא מספקים שירות הובלה לאיזור מסוים.

<אילנה מזרחי: אני חושבת שהתכוונו שההודעה תהיה בכתב.

<אילנה מזרחי: אבל בעיניי זה מוסדר ב-(ג).

<איתי עצמון: לא, (ג) היא חובה אחרת.

<ערן מאירי: אני יודע למה היא התכוונה, הרי זה בדיוק העניין.

<ערן מאירי: במדינת ישראל יש בערך 1,200 יישובים מוכרים ולא מוכרים.

<ערן מאירי: הרי ברור לגמרי שאף אחד לא הולך לפרסם רשימה של 1,200 ישובים.

<ערן מאירי: הרעיון הוא להפנות את תשומת לבו של הצרכן בטרם עשיית העסקה אם השירות שהוא אמור לקבל או המוצר שאמורים להוביל אותו נכלל באיזור או במקום שהחנות מגיעה אליו.

<ערן מאירי: ברור שאת השיח הזה צריך לעשות בסוף גם בעל-פה, כי יש לזה גם תעריפים.

<ערן מאירי: לפעמים התעריפים שונים.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: זה מה שמופיע פה.

<ערן מאירי: להבדיל מאינטרנט, שם אתה יכול לכתוב ישוב או לברר את מקום הישוב.

<ערן מאירי: בעניין הזה, כל הרעיון של השלט זה הסבת תשומת הלב - - -

שולי מועלם-רפאלי: עוד לא הגענו לשלט.

שולי מועלם-רפאלי: עכשיו אנחנו בדיבור, אנחנו בבעל-פה.

<ערן מאירי: השלט אמור בסופו של דבר להפנות אותך לאותו דו שיח שיתקיים, ולכן זה שיח בעל-פה.

<אילנה מזרחי: אנחנו לא סבורים שהיתה כוונה לגלות בעל-פה.

<אילנה מזרחי: אנחנו סבורים שהשלט - - -

<ערן מאירי: אז איך יגלו?

<ערן מאירי: ליד כל קופה יהיו רשימות של 1,200 ישובים?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא, אתה צריך לגלות לא לאן אתה שולח, אלא לאן אתה לא שולח.

<ערן מאירי: מה זה, לאן אני לא שולח?

<ערן מאירי: אני לא שולח ל-1,000 ישובים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: קודם כל, חובת גילוי בכתב יש לך, בלי כל קשר.

שולי מועלם-רפאלי: זה בסדר, ב-(ג).

שולי מועלם-רפאלי: אבל את כותבת, מבלי לגרוע מ-(א) ו-(ב).

שולי מועלם-רפאלי: אז מה יש ב-(א) ו-(ב) שממנו את לא גורעת?

שולי מועלם-רפאלי: זאת השאלה שלי.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: (ג) מדבר בדיוק על זה שאתה צריך לכתוב בדיוק את כל הסייגים.

<ערן מאירי: אז ליד כל קופה תהיה רשימה של 1,200 ישובים?

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: הכוונה היא שיהיה כתוב שיש מקומות שאליהם אתה מספק ומקומות שלא, בלי הפירוט.

שולי מועלם-רפאלי: הכוונה היא שיהיה כתוב שיש מקומות שהאספקה אליהם עולה 300 שקל ויש 600 שקל, ויש מקומות שמספקים תוך שבעה ימי עבודה ויש מקומות שמספקים ב-20 ימי עבודה.

<נמרוד הגלילי: יש לה המון המון המון הסתייגויות.

<נמרוד הגלילי: אם אנחנו נתחיל להעלות את כל הספקולציות, אנחנו נגיע לחוברת.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אתה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש בתי עסק שאצלם אותי זה יותר פשוט.

<ערן מאירי: תני לי דוגמה.

<אילנה מזרחי: כפי שאני רואה את הדברים, ברור שכשצרכן שואל, מי שמספק לו את השירות אמור לענות, אבל בלי קשר לחובה, ברור שאם צרכן נכנס זה הדבר הכי אלמנטרי, אז עונים לו.

<איתי עצמון: אז למה התכוונתם בתקנות משנה (א) ו-(ב)?

<אילנה מזרחי: התקנות מדברות על חובת גילוי שבעינינו אמורה להיות בשלט, וזה מוסדר ב-(ג).

<איתי עצמון: סליחה, יש כאן אי הבנה.

<איתי עצמון: אתם מציעים כמה חובות גילוי.

<איתי עצמון: בתקנות משנה (א) ו-(ב), למיטב הבנתי מדובר על גילוי בעל-פה, גילוי זה אומר שהעוסק מיוזמתו אומר לצרכן, דע לך כי אנו כן מספקים או לא מספקים לאיזורים מסוימים, ואז הצרכן גם יכול לשאול, האם אתם מספקים לנווה דניאל, למשל?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אבל אם צרכן לא שואל שאלה מיוזמתו, הוא נכנס לחנות, יש שלט ליד הקופה או איפה שהוא - - -

<איתי עצמון: לא, העוסק צריך להגיד לו כנראה.

<איתי עצמון: זה מה שאני מבין.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אז הקופאית צריכה לעצור הכול ולהגיד, רגע, רגע, לכל צרכן וצרכן?

<איתי עצמון: זה מה שכתבתם.

שולי מועלם-רפאלי: לכן אנחנו שואלים מה כוונתכם ב(א) ו-(ב).

<אגם דניאל: אני אגם דניאל, מהרשות להגנת הצרכן.

<אגם דניאל: התקנות מבקשות מהעוסק לגלות לאן הוא לא מוביל את הטובין.

<אגם דניאל: אם הוא יציג בשלט לאן הוא כן מוביל בגלל שרשימת המקומות אליהם הוא לא מוביל היא מאוד מאוד ארוכה, אנחנו לא רואים בכך הפרה.

<אגם דניאל: אבל המטרה היא שהצרכן ידע לאן הוא בדיוק הוא יכול לקבל או לא לקבל.

<אגם דניאל: לכן באות תקנות משנה (א) ו-(ב) שהן בעצם - - -

שולי מועלם-רפאלי: מעין הצהרת כוונות?

<אילנה מזרחי: הן יוצרות את חובת הגילוי, ותקנת משנה (ג) קובעת את האופן.

<איתי עצמון: שוב אני שואל.

<איתי עצמון: ב-(א) ו-(ב) מדובר על גילוי בעל-פה, לאילו מקומות העוסק לא מתכוון לספק שירות.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: הן בעצם משלימות את מה שאי אפשר לגלות בשלט.

<נמרוד הגלילי: אי אפשר לגלות את הדברים האלה בכתב.

<נמרוד הגלילי: זה בלתי ניתן.

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא יהיה בכתב.

שולי מועלם-רפאלי: אין לנו ציפייה שתכתוב עכשיו 1,200 מקומות.

<אילנה מזרחי: יש בעיה מאוד גדולה, עכשיו לך תוכיח את הדבר הזה, אמר לי בעל-פה?

<אילנה מזרחי: לא אמר לי בעל-פה?

<איתי עצמון: אבל זה מה שכתבתן.

<אילנה מזרחי: לא, זה לא מה שכתבנו.

<איתי עצמון: מה כתבתן?

<אילנה מזרחי: מה שכתוב, זה יוצר חובת גילוי.

<אילנה מזרחי: לא דיברנו בסעיפים קטנים (א) ו-(ב) שקובעים חובת גילוי הן לגבי אספקת טובין וסעיף קטן (ב) לגבי אספקה של שירות, הם בעצם קובעים את החובה לספק את הטובין או את השירות.

<אילנה מזרחי: וסעיף קטן (ג) מדבר על האופן שבו החובה הזו צריכה להתבצע, וזה בכתב.

<איתי עצמון: זה לא חובה לספק.

<אילנה מזרחי: החובה לגלות, סליחה.

<אילנה מזרחי: החובה לגלות לאן העוסק מספק.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לכל הפחות באמצעים האלה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: נדמה לי שאי אפשר להגיד מראש שתמיד צריך בעל-פה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: הרי זה לא הגיוני שכל פעם - - -

<איתי עצמון: אבל אני חושב שאנחנו צריכים להיות מאוד ברורים בניסוח התקנות האלה.

<איתי עצמון: אני מזכיר שלצד התקנות האלה יש עיצום כספי, הפרה מינהלית, ויש גם עבירה פלילית, אם אינני טועה.

<אילנה מזרחי: אז עוד יותר וכל שכן.

<איתי עצמון: ולכן אני מנסה לדייק את הנוסח.

<איתי עצמון: אני מוכרח להגיד שמקריאת התקנות אני הבנתי שמדובר על חובות גילוי בעל-פה, שילוט, ולאחר מכן חובות גילוי בכתב בחוזה או במסמך גילוי.

<איתי עצמון: זה מה שאני הבנתי.

שולי מועלם-רפאלי: לרשות להגנת הצרכן – אני אגיד את זה לפרוטוקול – אין ציפייה שעכשיו כל אדם שנכנס, רגע נעצור אותו, נשאל אותו איפה הוא גר, נגיד לו, לזה אנחנו לא מספקים ונבריח אותו מהחנות.

שולי מועלם-רפאלי: זו לא המטרה, לא שלי, בטח לא שלכם.

שולי מועלם-רפאלי: לכן איתי מנסה להבין בעצם מה אתן רוצות שיקרה בעקבות (א) ו-(ב).

<איתי עצמון: איך יישמו את התקנות האלה?

<אילנה מזרחי: (א) ו-(ב) זה בעצם הוראה מהותית שקובעת את חובת הגילוי.

<אילנה מזרחי: סעיף קטן (ג) קובע את האופן.

שולי מועלם-רפאלי: קובע את הפרקטיקה.

<איתי עצמון: קובע מה?

<אילנה מזרחי: את האופן שבו החובה הזו תתבצע.

<איתי עצמון: כתוב שזה לא גורע.

<אילנה מזרחי: ביקשת שאת ההערות נגיד בצמוד לסעיף.

<אילנה מזרחי: ההערה שאני התכוונתי להעיר לגבי (ג) היא שאם אנחנו אומרים שהעוסק יציב כאמור בתקנת משנה (א) ו-(ב), אז אפשר לוותר על "מבלי לגרוע" כאן בהקשר הזה.

<אילנה מזרחי: כלומר, סעיף קטן (ג) צריך להיות מנוסח כך: עוסק יציב, כאמור בתקנות (א) ו-(ב), שלט בבית העסק, ואת כל ההמשך.

<איתי עצמון: זה לא כאמור.

שולי מועלם-רפאלי: כי זה לא בעקבות (א) ו-(ב).

שולי מועלם-רפאלי: (א) ו-(ב) זה סוג של המהות שאותה אנחנו רוצים, ו-(ג) היא האופן או הפרקטיקה של הדבר הזה.

<איתי עצמון: אני מצטער, אבל אני לא בטוח שהבנתי אותך.

<איתי עצמון: אם זאת הכוונה, אז אני לא בטוח שבכלל צריך את תקנת משנה (א) ו-(ב).

<איתי עצמון: זו צריכה להיות בעצם תקנה אחת שמדברת רק על שילוט, אם זאת הכוונה.

<איתי עצמון: הגילוי הוא באמצעות שילוט, זה מה שאת אומרת.

<אילנה מזרחי: נכון.

<איתי עצמון: ולאחר מכן גם בחוזה, ואם העסקה נעשית במכר מרחוק, יש הוראות מיוחדות לעניין הזה.

<איתי עצמון: אבל אם מה שאת אומרת זאת הכוונה של הרשות, אז תקנות משנה (א) ו-(ב) להבנתי לא תורמות שום דבר.

<איתי עצמון: הן קובעות חובת גילוי, ואת אומרת שיישום חובת הגילוי הוא באמצעות השילוט ובאמצעים אחרים, אז אין בהן צורך.

שולי מועלם-רפאלי: אני דווקא רואה צורך ב-(א) ו-(ב).

שולי מועלם-רפאלי: אולי הן לא חלק מתקנות הגילוי עצמן, אבל אולי צריך להעלות אותן להגדרות כי יש פה משהו שבעיניי הוא קריטי, כן להגיד את שני הדברים האלה, שהם יהיו בבסיס כל יצוע עסקה.

<אילנה מזרחי: אני מתחברת לדברים של איתי.

<אילנה מזרחי: אלה סעיפים שיש בגינם עיצום כספי, אין לנו שום כוונה להיכנס למקום שבו אנחנו מתחילים להתדיין, האם הנאמר בעל-פה או לא נאמר בעל-פה?

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

<נמרוד הגלילי: צריך להבין שבשילוט אתה לא יכול לכתוב או לאן כן או לאן לא.

שולי מועלם-רפאלי: אבל לא ביקשנו.

שולי מועלם-רפאלי: ביקשנו מדיניות.

<נמרוד הגלילי: מדיניות יכולה להיות גם יש איזורים שאנחנו לא מספקים, לרשימת האיזורים פנה לקופה הראשית.

<איתי עצמון: יש איזורים שאנחנו לא מספקים אליהם שירות, אנא שאל בקופה.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: לעומת זאת, באתר אינטרנט שלך, תתכבד ותשים את כל הרשימה שאז נפיץ אותה בין כל הציבור.

<ערן מאירי: על אתר האינטרנט אנחנו לא מתווכחים.

<ערן מאירי: זה סיפור אחר.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: לכן אמרתי.

<נמרוד הגלילי: יש שני סוגים של אתרי אינטרנט.

<נמרוד הגלילי: יש אתרים שאתה קודם כל צריך לרשום את שם הישוב, או שאתה בוחר מוצר וישר קופץ לך חלון - - -

<איתי עצמון: אתה בטח מתייחס לרשתות מסוימות.

<איתי עצמון: התקנות האלה הן רוחביות.

<איתי עצמון: אני לא יודע בדיוק לסווג איזה אתר יש לאיזו רשת, ואם הרשת הזאת בפיצ'רים של האתר שלה מאפשרת את הבחירה שאתה כרגע מציין.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אבל הם יכולים לצרף קישור לדף נפרד - - -

שולי מועלם-רפאלי: כן, יש דף נחיתה, אני ראיתי את זה באחת מרשתות הפארם הגדולות, גם שם היה עניין גדול.

שולי מועלם-רפאלי: אז אנחנו נצביע מתוך ידיעה שאתם תדייקו את הנוסח.

<איתי עצמון: אבל אני רוצה בכל זאת להבין מה הנחיית ממלאת מקום היושבת-ראש.

<איתי עצמון: אם ככה, תקנות משנה (א) ו-(ב) לא יהיו בנוסח כפי שהקראת אותן כרגע, אלא יכול להיות שנוסיף הגדרה שעוסק לעניין זה הוא עוסק שמוכר לצרכן טובין או נותן שירות שניתן לגביו שירות הובלה או נותן שירות שלא בבית העסק.

<איתי עצמון: כלומר, ניקח את המהות לתוך ההגדרה.

<אילנה מזרחי: אבל אז אתה בבעיה כי בכל זאת סעיפים (א) (ב) ו-(ג) הם סעיפים שמשפיעים אחד על השני.

<אילנה מזרחי: בסעיף (ג) אתה מציג את המדיניות בשלט, ואז אתה אומר, נגיד יהיה שלט שבו יהיה כתוב, המדיניות שלנו היא שאנחנו לא מספקים מאיזור תל אביב וצפונה.

<איתי עצמון: בסדר גמור, אפשר לכתוב.

<איתי עצמון: אבל את קטעת אותי.

<איתי עצמון: אני מציע להגדיר מי העוסק שעליו חלות התקנות.

<איתי עצמון: זה דבר אחד.

<איתי עצמון: דבר שני, להגיד שהמדיניות שתוצג בשילוט, הגילוי יהיה קודם כל בשילוט, ובשילוט יהיה כתוב בין היתר לאיזה מקום אותו עוסק אינו מספק שירות הובלה או אינו נותן - - -

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: או מה הסייגים.

שולי מועלם-רפאלי: כן, לא משנה, אנחנו לא רוצים עכשיו פירוט, כפי שאמרנו.

<איתי עצמון: אם יש סייגים, אבל אם יש כזאת הגבלה הוא צריך לכתוב את זה בשלט, כי כאשר כתוב מדיניות, לא ברור בדיוק מהי המדיניות.

<איתי עצמון: אבל את האלמנט הזה, לאיזה איזורים אותו עוסק אינו מספק את השירות צריך יהיה לכתוב בשילוט.

<איתי עצמון: אבל אני מבין אם כך שהנוסח צריך להיות שונה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אפשר לחבר בין (א), (ב) ו-(ג).

שולי מועלם-רפאלי: כן, שתהיה גם מהות, דקלרציה ברורה שמופיעה פה, וברור שהיא מתחילה כל דו שיח, שוב מתוך מגמה לא להבריח לקוחות.

שולי מועלם-רפאלי: אבל מצד שני שיהיה ברור שבסוף הם אמורים לדעת כן או לא, כמה זה עולה להם, תוך כמה ימים.

שולי מועלם-רפאלי: שוב, הכול לפי רצונו של בעל העסק.

שולי מועלם-רפאלי: הוא זה שמחליט על המדיניות שלו מתוך ידיעה שהציבור יצביע בסוף בקנייה או באי קנייה, אם הוא בעד או נגד, או לא יודעת אם בכל אפשר לדבר במילים של בעד או נגד.

<איתי עצמון: אגב, לפי ההגדרות כרגע, ואני לא יודע אם לזה התכוונתם, המדיניות זה רק לאיזה מקום הוא אינו מספק, כי אלה ההגדרות שכרגע מופיעות כאן.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: כן, כי אני חושבת שהיתה הנחה שקצר יותר להגיד לאן הוא לא מספק.

<איתי עצמון: השאלה היא אם מדיניות לצורך העניין היא גם להגיד, יש הגבלות על או מקומות שאיננו מספקים שירות לגביהם, ואתה יכול לברר, לפרטים אנא פנה לקופה.

<אילנה מזרחי: אבל אם זה מה שנחליט עליו, אז כבר יהיה טעם בעוד הוראה מהותית כי אז הגדרה לבד לא נותנת מספיק - - -

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: וגם יש משמעות לחובה עצמאית.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש משמעות, כשאתה אומר חובת גילוי.

<איתי עצמון: אני לא כל כך יודע איך היא תיושם.

<איתי עצמון: אני קצת חושש מלכתוב משהו שהוא עמום.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש את החובה, ואפשר לקשר בין החובה לאופן, שהאופן הוא לכל הפחות באמצעות שלט, שיכלול את הסייגים, ואני חושבת שאם הם מפנים לקופאית לצורך הרחבה, זה ברור שהם עומדים.

<ערן מאירי: סליחה, אם את מדמיינת לעצמך, איזה סייגים היית כותבת בשלט בגודל 4A?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: קיימים איזורים שאליהם השירות אינו מסופק.

<ערן מאירי: איזה איזורים?

<ערן מאירי: אנחנו עושים חלוקת הארץ לאיזורים?

<נמרוד הגלילי: אבל זה איזורים - - -

שולי מועלם-רפאלי: זה מה שאתה עושה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, סליחה, מה זה ההיתממות הזו?

שולי מועלם-רפאלי: הרי מזה כל החוק הזה התחיל, מזה שחילקתם את הארץ לאיזורים.

שולי מועלם-רפאלי: לא אתה.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא מדברת עליך באופן אישי.

שולי מועלם-רפאלי: עובדתית, אנשים שוב ושוב נענו שמביאים להם דברים או עד המחסום או עוברים בכפר ערבי – בואו נצא רגע מיהודה ושומרון.

שולי מועלם-רפאלי: כשמביאים דברים לטפחות, אבל לא מביאים לכפר הערבי הסמוך יש פה אמירה וגם איתה צריך להתמודד.

שולי מועלם-רפאלי: החוק הזה והתקנות האלה, המטרה שלהם היא שחילקתם את הארץ לאיזורים.

שולי מועלם-רפאלי: חילקתם את הארץ לאיזורים, לאן אתם מביאים ולאן לא, כמה ימים זה לוקח לכם וכמה כסף ישלם הלקוח כשתביאו לו את זה סוף סוף.

<נמרוד הגלילי: אבל את כל המידע הזה לא ניתן לפרט בשלט.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, אמרתי שלוש פעמים קודם, אפשר לכתוב שיש מדיניות של משלוח, אפשר לכתוב שיש מדיניות של הספקת שירות בבית הצרכן, אפשר לכתוב שיש עלויות שונות באיזורים שונים.

שולי מועלם-רפאלי: מישהו יבוא אליך על זה בטענה?

שולי מועלם-רפאלי: אל תוסיפו פה דברים שאין פה.

שולי מועלם-רפאלי: כמו ששומעים אותי אומרת לא פעם בחדר הזה, בניגוד אליכם, אני יכולה לספק שלושה מקומות עבודה, לשלושת העוזרים שלי.

שולי מועלם-רפאלי: אתם מספקים עשרות ואלפי מקומות עבודה, ולכן תפיסת העולם שלי לפחות, ואני לומדת אותה שוב ושוב בוועדה הזאת עם יושב-ראש הוועדה, היא להיות פרו בעלי עסקים, ואני האחרונה שאפגע בהם.

שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת, החוק הזה לא נולד בחלל ריק.

שולי מועלם-רפאלי: הוא לא נולד רק לתושבי יהודה ושומרון.

שולי מועלם-רפאלי: הסיפורים הם רבים מספור, וכפי שאמרתי קודם, אני אשמח אם תיתן לי מייל לשלוח לך דוגמאות של התלונות שיש.

<ערן מאירי: גברתי, תחשבו על בעל הפיצרייה בפתח תקווה.

<ערן מאירי: מה הוא צריך לכתוב?

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, לא מדובר על בעל הפיצרייה בפתח תקווה.

שולי מועלם-רפאלי: יש הגדרות ברורות בחוק על מי החוק הזה חל.

<ערן מאירי: הוא חל על כולם.

שולי מועלם-רפאלי: לא נכון.

<קריאה: החוק חל על עסק שמנהל מעל 100 עובדים.

<איתי עצמון: לא נכון.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא נכון.

<ערן מאירי: אז אולי תעשו פה איזושהי הגדרה.

<ערן מאירי: לפי הבנתי היום החוק חל גם על מכולת בפתח תקווה וגם על פיצרייה בראשון לציון.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא חל על כל מכולת בפתח תקווה.

שולי מועלם-רפאלי: אם המכולת בפתח תקווה עושה משלוחים, תתכבד ותכתוב שיש לה מדיניות משלוחים.

<ערן מאירי: אנחנו מכירים מכולת שלא עושה משלוחים?

<ערן מאירי: - - -

שולי מועלם-רפאלי: כפי שאמר חברנו, רוב הסיכויים שהמכולת בפתח תקווה בהדר גנים כנראה עושה משלוחים רק להדר גנים, וכנראה שגם רק תושבי הדר גנים יבקשו ממנה משלוח.

שולי מועלם-רפאלי: בואו נתקדם, חברים, כי נראה לי שהלכנו קצת - - -

<איתי עצמון: ניסיתי לנסח משהו ראשוני ואני אשמח להערות אם יש לכן, חברותיי מהרשות להגנת הצרכן.

<איתי עצמון: עוסק שמוכר לצרכן טובין שניתן לגביו שירות הובלה אף אם הצרכן יכול לוותר עליו לפי תנאי העסקה או במסגרת העסקה, ועוסק הנותן שירות שלא בבית העסק, וכאן אני מתחבר להוראות האופרטיביות שקבעתם בתקנות משנה (א) ו-(ב) של תקנה 2, יציב שלט המפרט את מדיניות שירות ההובלה, והמדיניות הזאת היא לאיזה מקום הוא אינו מספק שירות, או אם יש הגבלות על מתן השירות או שירות ההובלה באיזורים מסוימים.

<איתי עצמון: כלומר, יכול להיות שהשלט הזה יגיד, לתשומת לבכם, איננו מספקים שירות באיזורים מסוימים או לאיזור הצפון, וניתן לפנות בפרטים לקופה הראשית.

<נמרוד הגלילי: אני חושב שמספיק לפרט במדיניות רק לאיזה מקומות לא, כי הלא הזה יכול להיות מאוד רחב ודווקא הכן יכול להיות צר.

<איתי עצמון: לכן אמרתי או או, או למקומות שבהם הוא אינו מספק את שירות ההובלה או לא נותן שירות בבית הצרכן, או אם יש הגבלות גיאוגרפיות על מתן השירות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה שיהיה ברור שבעיניי ב-(א) ו-(ב) יש חשיבות גדולה לשיח שמתפתח.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא הולכת לבחון אותו, הוא לא חלק מחובת היידוע שמתחיל מ-(ג), אבל מבחינתי יש חשיבות מאוד חשובה לדבר המהותי שעולה מ-(א) ו-(ב), שכשאתה נשאל אתה אמור לגלות.

<איתי עצמון: אני שוב חוזר ואומר שאני חושב שהחובות כאן צריכות להיות מאוד קונקרטיות ומדויקות, ואני חושש מלכתוב חובת גילוי עמומה שאין לה בסיס יותר מעשי, ולאחר מכן לכתוב שזה בשילוט ובאתר.

<איתי עצמון: אני חושב שאלה החובות הקונקרטיות שצריכות להיות.

<אילנה מזרחי: אני שומעת מה אתה אומר ואני מבינה את החשש שלך.

<אילנה מזרחי: מצד שני, אני מסכימה עם חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

<אילנה מזרחי: אני חושבת שכאן בהקשר הזה להגיד שעוסק שמספק שירותי הובלה או שמספק שירות יציב שלט, אז צמצמת מאוד את חובת הגילוי רק לשלט.

<איתי עצמון: אין לי בעיה.

<איתי עצמון: אני רק מסב את תשומת הלב לכך שהיישום של החובות האלה עלול להיות בעייתי וקשה לאכיפה.

<איתי עצמון: זה הכול.

שולי מועלם-רפאלי: אני מציעה שנתקדם עם הכוכבית החשובה הזאת שאיתי אמר.

שולי מועלם-רפאלי: כמו שאמרתי קודם, בעיניי, יש מהות גדולה ב-(א) ו-(ב).

שולי מועלם-רפאלי: אני אתייעץ שוב עם מי שעשה את התקנות, גם במשרד המשפטים וגם במשרד הכלכלה, ואני אבקש שנדייק את זה לפני - - -

<איתי עצמון: כלומר, את מבקשת לא להצביע כרגע על - - -

שולי מועלם-רפאלי: זה בעצם לא בא למליאה, זה חקיקת משנה.

<איתי עצמון: ברגע שהוועדה מאשרת, לאחר מכן יש עוד דיון קצר על הנוסח, ומנהלת הוועדה מוציאה מכתב שמודיע על אישור התקנות.

שולי מועלם-רפאלי: אתה רוצה להתייעץ בטלפון איתו?

שולי מועלם-רפאלי: אז תתייעץ איתו בטלפון.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נמשיך ל-(ג) ונראה.

<אילנה מזרחי: אתם רוצים קודם לדון בהערה שלי לגבי אם צריך - - -

שולי מועלם-רפאלי: זה קשור ל-(א) ו-(ב).

<איתי עצמון: וכאן הוספתם לבקשתי שמדובר על שיווק מרחוק, דהיינו, אם מדובר על מכירה באתר אינטרנט של העוסק, אז באתר צריך להיות במקום בולט לפני שהצרכן משלם, לפני שמתבצעת העסקה, תצטרך להיות איזושהי מודעה שאומרת לו מה בדיוק מדיניות שירות ההובלה.

<נמרוד הגלילי: שתי הערות.

<נמרוד הגלילי: האחת, לסעיף (ג), אנחנו מבקשים לחזור להערה שאיתה התחלנו: יציב העוסק שלט בכניסה למקום העסק במקום בולט לעין או בסמוך לכל קופה.

<נמרוד הגלילי: אם גברתי מתנגדת לבצע את ההחרגה באופן גורף, אני חושב שלפחות נכון לבצע את ההחרגה לרשתות שיווק המזון שעיקר המשלוחים שלהן הוא לשכונה או לעיר, ולא מבצעות משלוח מזון מחיפה לאשקלון או דברים כאלה.

<נמרוד הגלילי: זאת אומרת, אני לא מדבר על מכר מרחוק.

<נמרוד הגלילי: באתי, הסתובבתי עם העגלה, ועכשיו יש לי עוד סידורים, בקניון או פה או שם, אני אומר, תביאו לי את זה, אני אהיה בבית בעוד שלוש שעות, ואני לא רוצה שסתם הדברים ישכבו לי באוטו.

<נמרוד הגלילי: אז אני אומר שפה מספיק שזה יהיה בכניסה למקום ולא צריך שזה יהיה גם בסמוך לכל קופה כי מדובר פה בכמות גדולה של קופות, החשש הוא ששלטים נופלים, ואחר כך זה כולל תביעות ייצוגיות.

<נמרוד הגלילי: ולכן אני מבקש את אותה החרגה מאוד חשובה לאותן רשתות מזון.

<אילנה מזרחי: אנחנו אמרנו כבר קודם שכשמדובר ברשתות מזון, אין לנו התנגדות לקבוע הקלה מהסוג הזה.

שולי מועלם-רפאלי: הכול פה בסוף נובע אחד מהשני.

שולי מועלם-רפאלי: אם בעצם אין חובת גילוי בעל-פה, אז ברור שחייב להיות בכל קופה.

<נמרוד הגלילי: בכל קופה אתה לא יכול לפרט בשלט את הכול.

<נמרוד הגלילי: בסופו של דבר, גם השלט בכל קופה יהיה שלט כזה כללי שיגיד, בשביל לוודא תשאל את הקופאית או תשאל את הקופה הראשית.

<איתי עצמון: לא, לא רק תשאל.

<איתי עצמון: זה צריך להיות, אם יש לכם הגבלות גיאוגרפיות על משלוחים, אתם יכולים לכתוב במפורש - - -

שולי מועלם-רפאלי: אם אתה סוּפּר בפתח תקווה שעושה משלוחים רק בפתח תקווה, זאת מדיניות המשלוחים שלך: אני עושה משלוחים רק בפתח תקווה.

<נמרוד הגלילי: אין בארץ סוּפּר שעושה משלוחים לכל הארץ.

<נמרוד הגלילי: כל אחד עושה באיזור, זה ידוע לכל.

<ערן מאירי: זה לא שמישהו אומר, יש לי הגבלות, הרי אותו סוּפּר בגבעתיים, תאמינו לי, הוא עושה גם לרמת גן שזה מעבר לכביש או בתל אביב שזה מעבר לכביש, ואתה לא יכול להיכנס לרזולוציות האלה.

<נמרוד הגלילי: אבל אם זה בכניסה לסניף - - -

שולי מועלם-רפאלי: אבל אף אחד לא רואה את זה בכניסה לסניף.

שולי מועלם-רפאלי: הכניסה לסניף, מבחינתי, היא רק תוספת, היא לא במקום.

שולי מועלם-רפאלי: זאת עמדתי.

שולי מועלם-רפאלי: אני מתנגדת למה שאתה מציע.

<איתי עצמון: זאת אומרת, העמדה שלך היא כמו העמדה של הרשות להגנת הצרכן.

שולי מועלם-רפאלי: כן, לגמרי.

שולי מועלם-רפאלי: כי זה יתחיל במזון וזה ייגרר ויגדל.

<נמרוד הגלילי: אנחנו רוצים להביא להפחתה ביוקר המחיה, וכל דבר קטן כזה בסופו של דבר זה עוד ועוד רגולציה.

<נמרוד הגלילי: אז אני לא אומר לוותר על הרגולציה כי מדובר פה ברגולציה חשובה, וכל רגולציה שנבחן אותה, ואני יכול לתת עוד הרבה דוגמאות, אפשר למצוא את הצידוק למה זה חשוב.

<נמרוד הגלילי: אבל כשזה מצטבר לעוד ועוד רבדים ולעוד ועוד דברים, העוסקים נאנקים מרוב הנטל.

<נמרוד הגלילי: לכן אני אומר, בואו נמצא את האיזון שמצד אחד ייתן מידע מספק לצרכן, מצד שני, בואו לא נכביד יותר מדי על העוסק.

<נמרוד הגלילי: רק השבוע הוצאנו פנייה חריגה לשר הכלכלה, פנייה חריגה שלא היתה עד היום, כי עד היום כשהיתה פנייה היתה פנייה בשם לשכת המסחר או בשם יושב-ראש החטיבה.

<נמרוד הגלילי: זו היתה פנייה שנשלחה בשם מנכ"לים, כי די, כי העסקים לא מסוגלים יותר מעומס הרגולציה.

<נמרוד הגלילי: אנחנו מבקשים למצוא את האיזון.

<נמרוד הגלילי: זה לא יפגע בצרכן.

<נמרוד הגלילי: כי אדם שבא לקניות ברשת מזון, והוא עושה קנייה, אני לא נכנסתי לקניון איילון ברמת גן ואני מבקש עכשיו משלוח לחיפה.

<נמרוד הגלילי: זה לא הגיוני.

<נמרוד הגלילי: זה לא הגיוני, אף אחד לא עושה את זה.

שולי מועלם-רפאלי: אם ממילא אף אחד לא עושה את זה, אז למה - - -

<נמרוד הגלילי: כי הדרישה להוספת השילוט בסופו של דבר תיתרגם לתביעות ייצוגיות.

<נמרוד הגלילי: זה יקרה.

<איתי עצמון: אז תעמדו בחוק ולא יהיו תביעות ייצוגיות.

<נמרוד הגלילי: איתי, זה נורא קל להגיד את הדבר הזה.

<ערן מאירי: זה נורא קל להגיד, תעמדו בחוק.

<ערן מאירי: אני רוצה לראות עסקים קטנים מציבים שלט 4A שלא יורד ונמצא שם.

<ערן מאירי: אני חושב שאתם מכבידים.

<ערן מאירי: אתם מכבידים גם על העוסקים וגם על הצרכנים.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, אני מציעה שתקבלו את עמדתי.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה הזו שלך אתה מעקר את כל הדבר.

<נמרוד הגלילי: לא נכון.

שולי מועלם-רפאלי: זאת עמדתי.

שולי מועלם-רפאלי: הניסיון שלי, אני כמובן לא משווה אותו להבנה ולניסיון שלך בעולם הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שכבר היום הדברים הם ברורים, פשוטים.

שולי מועלם-רפאלי: כפי שאתה אמרת, אף אחד לא נכנס ברמת גן ומבקש משלוח לחיפה או לאילת - - -

<נמרוד הגלילי: אז למה להוסיף את השלט?

<נמרוד הגלילי: למה צריך את השלט בקופה?

שולי מועלם-רפאלי: להוסיף את השלט כיוון שאני חושבת שיש זכות גם לצרכנים שנדרסה פה ברגל גסה על ידי לא מעט עסקים ורשתות, והדבר הזה צריך תיקון, והוא צריך תיקון על כל החלקים שלו.

<ערן מאירי: גברתי, אין לנו מחלוקת לגבי התיקון.

<ערן מאירי: אני חושב שהמיקום ליד הקופה הוא לא נכון.

<ערן מאירי: הוא לא נכון גם מבחינה צרכנית, הוא לא נכון מבחינה שיווקית, הוא לא נכון מבחינת הנטל שאתם מטילים על העוסקים.

<ערן מאירי: אני חוזר עוד פעם, זה לא נכון גם מבחינת הצרכן, שהוא יראה את השלט אחרי שהוא כבר עשה את הקנייה ורגע לפני שהוא לוחץ על הקופה, ואז הוא מתייאש ואומר, אני עוזב את פה את הכול בסניף.

<ערן מאירי: זה נטל מבחינת העוסק שעכשיו צריך להחזיר חזרה את המוצרים למדפים, זה נטל מבחינת הצרכן שבזבז הרבה זמן בקנייה בחנות עד שהוא הגיע וראה את זה, במקום שיראה את זה בכניסה.

<ערן מאירי: כמו שבכניסה האיסור על מכירת אלכוהול לקטינים, אף אחד לא עושה את זה בקופה, אלא יודעים מלכתחילה שכל האזהרות וכל סימני האזהרה נמצאים בכניסה לחנות.

<ערן מאירי: אז יבינו האנשים שכשהם נכנסים לחנות, יעיפו מבט בכניסה ויראו את זה.

שולי מועלם-רפאלי: זה נכון כשזו חנות בגודל מסוים.

שולי מועלם-רפאלי: זה בעיניי לא נכון כשזו רשת גדולה.

שולי מועלם-רפאלי: איתי רוצה להציע משהו.

<איתי עצמון: אולי אפשר בכל זאת לשקול, כפי שציינת כאן יש עסקים קטנים ובינוניים שקשה להם עם הרגולציה ההולכת וגוברת, ואולי לגבי עסק כזה שיש לו קופה אחת, אולי שיוכל להסתפק בשילוט בנכיסה למקום העסק.

<איתי עצמון: כמובן שבמקרה כזה צריך יהיה לשקול גודל אחר של שלט כי 4A מתאים ליד קופה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אין לי בעיה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה לא מה מוכרים, בסוף זה הגודל.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אם יש קופה אחת, זה באמת לא פרופורציונלי - - -

<ערן מאירי: קופה אחת כן ושתי קופות לא?

שולי מועלם-רפאלי: זה לא כזה מסובך.

שולי מועלם-רפאלי: בסוף תמיד צריך לשים את הקו.

שולי מועלם-רפאלי: זאת ההצעה של איתי.

שולי מועלם-רפאלי: היא נשמעת לי הגיונית.

<אילנה מזרחי: אפשר להשתמש בהוראה של פרק ג' של חוק התחרות - - -

<ערן מאירי: אז עוד פעם אנחנו עושים רגולציה רק על רשתות המזון?

<אילנה מזרחי: אתם מבקשים הקלה.

<אילנה מזרחי: זו הקלה.

<ערן מאירי: לא, את מכבידה עליהם.

<אילנה מזרחי: זו לא הכבדה.

<אילנה מזרחי: זו הקלה.

<ערן מאירי: את לא מקילה עליהם.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו דיברנו על עסק קטן שיש לו קופה אחת.

שולי מועלם-רפאלי: איך הגעת לרשתות מזון?

שולי מועלם-רפאלי: דיברנו על עסק שיש לו קופה אחת, מציע איתי שנאפשר את השלט בכניסה לחנות - - -

<איתי עצמון: הוא יכול לשים את זה גם בסמוך לקופה, אבל הוא יוכל להסתפק - - -

שולי מועלם-רפאלי: הוא יכול ו/או.

שולי מועלם-רפאלי: שם אין לי בעיה עם ו/או, כשזה עסק עם קופה אחת, והכול הרבה יותר ממוקד.

<איתי עצמון: השאלה היא מה גודל השלט שנמצא בכניסה למקום העסק.

<איתי עצמון: אני לא בטוח שהגדלים כאן רלוונטיים.

<נמרוד הגלילי: אני חושב שרשת מזון שמוכרת מוצרי מזון, יש מקום להקל עליה.

<נמרוד הגלילי: נורא קל, לשבת פה, לחוקק חוקים או לנסח תקנות במשרדי הממשלה, אבל בסופו של דבר יש עסקים, והעסקים האלה מעסיקים עובדים.

<נמרוד הגלילי: אתם לא מבינים איזו מעמסה - - -

שולי מועלם-רפאלי: צריך רק לזכור שגם חברי הכנסת בבית הזה לא נולדו פה, הם נציגי ציבור, הדברים נבחנו, החוק הספציפי הזה נמצא על שולחן הכנסת לפחות שבע שנים.

שולי מועלם-רפאלי: התקנות נמצאות בדיונים מול המשרדים הרלוונטיים מעל שישה-שבעה חודשים, אז הכול קל, אבל איך שהוא עדיין מייחסים לזה חשיבות.

שולי מועלם-רפאלי: גבירותיי מהמשרד, מהי עמדתכן ביחס להצעה של איתי ביחס לעסק שיש לו רק קופה אחת, שבו נאפשר שיהיה כתוב שהשלט יהיה או בסמוך לקופה או בכניסה למקום העסק?

<אילנה מזרחי: אין לי התנגדות לזה.

<אילנה מזרחי: אני לא מצליחה להבין בדיוק את התועלת של הדבר, אבל אין לי התנגדות לזה.

<איתי עצמון: התועלת היא להקל.

<אילנה מזרחי: מהעסקים הקטנים שאני מכירה בדרך כלל ממילא זה ליד הקופה כי בכניסה אין איפה לתלות.

<אילנה מזרחי: אבל אין לי התנגדות אם זה יועיל למישהו.

שולי מועלם-רפאלי: אני מסכימה עם זה.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק, אם יהיו עסקים שזה יקל עליהם, ואולי זה יהווה עוד שלט בכניסה כמו איסור מכירת אלכוהול.

<איתי עצמון: אם יש לכם פרמטרים אחרים לעסקים קטנים אני מוכן לשמוע.

<איתי עצמון: זו היתה הצעה ראשונית.

<איתי עצמון: אם יש לכם הצעה אחרת שיכולה להקל על בתי עסק קטנים שקשה להם לעמוד בדרישות הרגולטוריות, אני מניח שאפשר לשקול והיושבת-ראש תשקול.

<נמרוד הגלילי: גם בבתי עסק קטנים זה יותר מקופה אחת.

<נמרוד הגלילי: במכולת שכונתית יכולות להיות שתיים או שלוש או ארבע קופות.

<איתי עצמון: יכול להיות, כן.

<נמרוד הגלילי: וזה עדיין עסק קטן.

<ערן מאירי: תתפלאו כמה הרגולציה מכבידה דווקא על הרשתות הגדולות כי כולם מעמיסים עליהם רגולציה כי חושבים שהם יכולות לספוג הכול, והן לא יכולות לספוג הכול.

שולי מועלם-רפאלי: טוב, אז זה יישאר ככה.

<איתי עצמון: אם כך, אנחנו עדיין צריכים לקבל תשובה לעניין תקנות משנה (א) ו-(ב).

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת להשאיר את הנוסח כפי שהוא פה.

שולי מועלם-רפאלי: עשינו בירור עם - - -

<איתי עצמון: כלומר, גילוי בעל-פה?

שולי מועלם-רפאלי: כן.

<אילנה מזרחי: זה לא בעל-פה.

<איתי עצמון: אז מה זה ב-(א) ו-(ב)?

<אילנה מזרחי: סעיפים קטנים (א) ו-(ב) באים לעשות דבר מאוד פשוט, הם אומרים, יש חובת גילוי.

שולי מועלם-רפאלי: יש חובת גילוי.

שולי מועלם-רפאלי: איך היא מתורגמת למעשה, זה בהמשך.

<אילנה מזרחי: זה בשני חלקים.

<איתי עצמון: זה שלושה בעצם, כי יש שילוט, יש מכר מרחוק ויש חוזה.

<אילנה מזרחי: לא, אני לא מדברת על מכר מרחוק ובטלפון כרגע.

<אילנה מזרחי: בעסקה פרונטלית, חובת הגילוי הראשונה היתה הצבת שלט.

<אילנה מזרחי: השלמות לכשית

<אילנה מזרחי: בקשו הן כמובן יצטרכו להיעשות בעל-פה, אבל אז, אם אנחנו מורידים את (א) ו-(ב) - - -

שולי מועלם-רפאלי: לא, לא.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא מורידים את (א) ו-(ב).

שולי מועלם-רפאלי: עשיתי את הבירור איפה שהיה צריך מבחינתי לעשות.

שולי מועלם-רפאלי: עוד הערות?

<איתי עצמון: אני צריך בכל זאת לדעת, ואני מתעקש לדעת מה היחס בין התקנות האלה.

<איתי עצמון: אם מדובר כאן על יישום, כלומר, חובות גילוי שייושמו לפי תקנות המשנה הבאות, כלומר, (ג) ו-(ד), ולאחר מכן התקנה שנוגעת לחובת גילוי בחוזה ובטופס, או שמדובר על חובה עצמאית.

<איתי עצמון: אני חושב שכן, והילה, תקני אותי אם אני טועה, צריך כאן לחדד את הנוסח.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: מה שאני מבינה, וגם כשקוראים את דברי ההסבר - - -

<איתי עצמון: דברי ההסבר פחות רלוונטיים כאן.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אבל מהם מבינים, וזה מה שאני הבנתי כשקראתי את התקנות.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: הכוונה היא שאופן הגילוי יהיה לכל הפחות בשלט ובחוזה או בחשבונית.

<איתי עצמון: אז צריך לכתוב את זה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: שוב, אני חושבת שזה לא מופרך, לא צריך לכתוב רק את החובה של הצבת השלט.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש משמעות משפטית לעצם חובת הגילוי.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אפשר לקשר את בנוסח ולהגיד שחובת הגילוי תיעשה לכל הפחות באמצעים הבאים - - -

<איתי עצמון: אני מוכן לקבל את זה.

<איתי עצמון: בסדר גמור.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

<איתי עצמון: כלומר, חובות הגילוי לפי תקנות משנה (א) ו-(ב) ייעשו לכל הפחות באמצעים אלה ואז יפורט ההסדר של עניין השלט ומכר מרחוק.

<אילנה מזרחי: לא, כי אז משמעות הדבר הזה היא שבשלט תצטרכי לפרט את כל המקומות.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא, אני לא חושבת.

<אילנה מזרחי: זה מה שאיתי אמר.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: איתי, בהמשך למה שאני הצעתי, ברור שאם כתוב בשלט: ישנם איזורים שאליהם השירות אינו מסופק, אנא פנה לקופה הראשית - - -

<איתי עצמון: לא, אבל הם צריכים בכל זאת לפרט.

<איתי עצמון: אני מניח שהכוונה היא שכן יפרטו את האיזורים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: בסדר, זה גילוי.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אם זה משהו אמורפי שהמשמעות שלו היא לא גילוי, אז זה לא יהיה גילוי.

<איתי עצמון: זה לא יהיה גילוי, כי כרגע מדיניות שירות הובלה היא לאיזה מקום אותו עוסק אינו מספק את השירות או אם יש סייגים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: ולכן, איתי, חשוב שכן תהיה חובת גילוי ולא רק החובה הטכנית לכתוב שלט.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: צריך לחשוב איך לקשר.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה מה שהבנתי מהתקנות לאורך כל הדרך.

<איתי עצמון: להבנתכם זה יכול להיות בעל-פה אבל לא הכרחי שהגילוי יהיה בעל-פה?

<אילנה מזרחי: אנחנו אומרים שהמדיניות צריכה להיות מוסדרת בשלט.

<אילנה מזרחי: אם יצטרכו השלמות, הן ייעשו בעל-פה - -

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: ככה גם אני מבינה את זה.

<אילנה מזרחי: - - או לא בעל פה.

<אילנה מזרחי: עכשיו אני באה לחנות, יש שלט, אנחנו לא מובילים מתל אביב צפונה, זו המדיניות והיא מפורטת בשלט.

<אילנה מזרחי: יבוא הצרכן ויגיד, רגע, אז לרעננה אתם מובילים או לא?

<אילנה מזרחי: יכול להיות שהעוסק יכין לו דף עם כל המקומות מפורטים והוא יגיד, הנה, תסתכל כאן לאן אנחנו מובילים, ויכול להיות שהוא יענה בעל-פה - -

<ערן מאירי: נראה לכם שזה פרקטי?

<אילנה מזרחי: - - ויכול להיות שיהיה לו טאבלט והוא יגיד לו, תבדוק כאן, תקיש לאן אתה רוצה ותראה.

<אילנה מזרחי: יש כל מיני דרכים.

<אילנה מזרחי: אני לא רוצה למנוע מהצרכן את האפשרויות שהעוסק יכול להשתמש בהן.

<איתי עצמון: אבל אני רוצה לוודא גם שלא ייפלו על העוסק הוראות שהן לא כל כך ברורות.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אנחנו אומרות אותו דבר.

<אילנה מזרחי: זה מה שאני אומרת.

<אילנה מזרחי: אנחנו מסכימות בעצם.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: כולנו אומרים אותו דבר, לכל הפחות באמצעים האלה.

שולי מועלם-רפאלי: לכל הפחות זה החוזה והשלט והמכר מרחוק, וכל השאר זה הגילוי בעל-פה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אם השלט לא ברור - - -

<אילנה מזרחי: השלט ברור, אבל הוא נותן מדיניות ויש פרטים נוספים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: בסדר, אבל אם השלט לא מספיק ברור - - -

<ערן מאירי: מה זה, שלט ברור?

<ערן מאירי: אתן מדברות במושגים לא ברורים, עם כל הכבוד.

<אילנה מזרחי: לא מספיק מפורט.

<אילנה מזרחי: לא לא מספיק ברור.

<ערן מאירי: מה זה שלט לא ברור?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זו לא חובת גילוי הראשונה שיש בחוק הזה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא בכל התקנות ולא מחויב המציאות שיכתיבו לך בדיוק את הנוסח.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש גם מבחן מהותי כשאוכפים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אם מה שכתבת שם זה משהו מאוד כללי: אנחנו לא מספקים לכל הארץ, ברור שזו לא חובת גילוי מספקת, לדעתי.

<ערן מאירי: אז מה את רוצה עכשיו, שאני אחלק את הארץ?

<ערן מאירי: אני יודע עכשיו?

<ערן מאירי: גבעת עדה באיזה איזור היא?

שולי מועלם-רפאלי: אבל זה מה שאתה עושה בפועל.

<ערן מאירי: ממש לא.

שולי מועלם-רפאלי: שוב אני אחזור להתחלה.

שולי מועלם-רפאלי: כל החוק הזה נועד מחלוקת הארץ.

<ערן מאירי: אתם ממש טועים.

<ערן מאירי: ממש לא.

שולי מועלם-רפאלי: לא אתה באופן ספציפי.

שולי מועלם-רפאלי: עסקים אחרים.

<ערן מאירי: אני יודע, גברתי, שזה לא אישי.

<ערן מאירי: זה לא נכון.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, אתן סיפור בתור דוגמה ובזה נסיים.

<ערן מאירי: אני יודע - - -

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה שתשמע את הסיפור הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בכנסת הקודמת קיבלתי פנייה מגברת מבקעת הירדן שרכשה מרשת אופנה ידועה עסקה באון-ליין, נסגרה העסקה, קיבלה אישור שהעסקה נסגרה ויסופק לה XXX לפי YYY.

שולי מועלם-רפאלי: שעה אחר כך היא קיבלה טלפון, והוא אמר לה, סליחה, טעיתי, טעינו, לא מספקים לבקעת הירדן.

שולי מועלם-רפאלי: הרמתי טלפון למנכ"ל, וביקשתי לדעת בפשטות, מספקים או לא מספקים.

שולי מועלם-רפאלי: זכותך לספק לאן שאתה רוצה, מספק או לא מספק?

שולי מועלם-רפאלי: כדי שכל נשות בקעת הירדן תדענה שחברת און-ליין הזו לא מספקת לבקעת הירדן.

שולי מועלם-רפאלי: לגיטימי?

שולי מועלם-רפאלי: לא לגיטימי?

שולי מועלם-רפאלי: חילק את הארץ?

שולי מועלם-רפאלי: לא חילק את הארץ?

<ערן מאירי: אין לנו ויכוח, בוודאי לא לגבי רכישות באינטרנט.

<ערן מאירי: אנחנו עכשיו מדברים עוד פעם על השלט המסכן הזה בחנות.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: מה אתה רוצה, שנכתיב בדיוק בתקנות את הנוסח של השלט?

<ערן מאירי: מה את רוצה שיהיה כתוב בשלט המסכן הזה בחנות?

שולי מועלם-רפאלי: מה שבעל העסק חושב שחשוב שיהיה בו.

שולי מועלם-רפאלי: כמו שברור לך ולי שכשמישהו נכנס לחנות, והחנות הזאת לא מספקת לרעננה, הוא יידע את זה, תוך חמש דקות, תוך עשר דקות, תאמין לי שהוא יידע את זה.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא רוצה שתכתבו בדיוק מה אמור להיות בשלט אמורה להיות מדיניות מהותית.

<איתי עצמון: לאיזה מקומות אתם לא מספקים.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

<נמרוד הגלילי: אי אפשר לפרט את כל מה לא.

<נמרוד הגלילי: אפשר מדיניות מהותית.

<נמרוד הגלילי: איתי, זה לא יכול להיות.

<ערן מאירי: החנות בפתח תקווה לא מספקת לאילת.

<ערן מאירי: הוא צריך לכתוב את זה?

<איתי עצמון: אתה יכול לכתוב שאתה מספק רק בפתח תקווה.

<ערן מאירי: אבל הוא לא מספק רק בפתח תקווה אלא גם בעיר גנים וגם בכפר סבא וגם ברעננה.

<ערן מאירי: רבותי, אתם מנותקים מהמציאות.

<ערן מאירי: 1,200 יישובים בישראל, וזה לא רק איזורים.

<ערן מאירי: פתאום יגידו לי, לא יודע מה זה איזור, תגיד לי, לגבעת עדה?

<ערן מאירי: אני יודע אם זה איזור מרכז או צפון או דרום?

<ערן מאירי: לגבעת עדה אתה מספק או לא?

<ערן מאירי: אז אני צריך לכתוב את זה?

<נמרוד הגלילי: גם יכול להיות שחנות בקניון רננים מספקת לכפר סבא הירוקה אבל לא מספקת לסביוני הכפר בכפר סבא.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: מעולה, אז תכתוב שיש איזורים בכפר סבא - - -

<ערן מאירי: זה לא פרקטי מה שאתם מציעים פה.

<נמרוד הגלילי: אי אפשר את זה בשלט - - -

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להבין דבר אחד, איתי.

שולי מועלם-רפאלי: מחר יבוא האיש מכפר סבא הירוקה שלא סיפקו לו, ויהיה כתוב שיש איזורים שלא מספקים להם.

שולי מועלם-רפאלי: בסוף בעל העסק לא יצטרך לפצות אותו כי הוא כתב שיש איזורים שהוא לא מספק להם.

<איתי עצמון: אין חובה לספק לאיזור מסוים.

<איתי עצמון: החובה היא רק גילוי נאות.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

<איתי עצמון: החובה היא רק גילוי נאות.

שולי מועלם-רפאלי: נראה לי שאתם לוקחים את זה צעד חד קדימה מדי.

שולי מועלם-רפאלי: אני השארתי את זה לבחירתו של בעל העסק.

שולי מועלם-רפאלי: ירצה – יספק, ירצה – ימכור, ירצה – יגבה יותר כסף, ירצה – יגיד שלוקח לו יותר ימים.

שולי מועלם-רפאלי: בשלט צריכה להיות כתובה המדיניות המהותית, שיש איזורים שלהם הוא לא מספק, שיש איזורים שלהם צריך לשלם יותר.

שולי מועלם-רפאלי: אל תכתוב כמה יותר.

<לאה ורון: - - -

שולי מועלם-רפאלי: כי מה שקרה זה שאנשים סגרו עסקאות ורק אחר כך גילו שלא מספקים להם את המקרר הביתה.

<ערן מאירי: גברתי, אבל זה קרה בעיקר באינטרנט.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא נכון.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, זה לא נכון.

<ערן מאירי: הרי גם בחנות, כשאתה קונה את המקרר, מוציאים לך תעודת אחריות, ממלאים לך טופס, שואלים אותך לאן להוביל, מצרפים לך טכנאי.

<ערן מאירי: יש פה תהליך.

<ערן מאירי: זה לא שברגע האחרון הוא נזכר.

<ערן מאירי: מה עוד שאת המקרר גם לא מביאים לקופה בכלל.

<ערן מאירי: את המקרר לא מעבירים בקופה, אז מה הרעיון של השלט ליד הקופה?

<לאה ורון: תגידי את זה בקול רם, כדי שיירשם בפרוטוקול.

<איתי עצמון: ההוראה המיוחדת לגבי מכר מרחוק ובחוזה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אם זה מספק, זו הכוונה.

<אילנה מזרחי: לגבי מכר מרחוק אתה אומר רק את העיקריים?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא, במכר מרחוק צריך לפרט הכול.

<אילנה מזרחי: במכר מרחוק צריך לפרט הכול.

<אילנה מזרחי: אם מוסיפים את עיקרי המדיניות - - -

<איתי עצמון: זה רק לגבי השילוט, לא?

<אילנה מזרחי: זה רק לגבי השילוט.

<אילנה מזרחי: לא לגבי מכר מרחוק ולא החוזה.

<אילנה מזרחי: זה צריך להיות ברמה המפורטת יותר.

<אילנה מזרחי: עיקרי המדיניות רלוונטית רק לגבי השלט.

<איתי עצמון: כלומר, עיקרי מדיניות שירות ההובלה או מתן שירות, זה יהיה בשילוט, אבל חובת הגילוי הרחבה יותר, כלומר, לגבי המדיניות היא במכר מרחוק ובחוזה בכתב, לכל הפחות.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: כי שם אין למי לפנות בעל-פה.

<איתי עצמון: זה כמובן לא מונע מהעוסק לגלות גם בעל-פה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: ברור שלא.

<איתי עצמון: אבל לא תהיה חובה קונקרטית לגילוי בעל-פה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא.

שולי מועלם-רפאלי: טוב, בוא נלך להצבעה.

<איתי עצמון: רגע, עוד לא הקראנו את כל התקנות.

<נמרוד הגלילי: מה בסוף אתם מבקשים שיהיה בשלט?

<איתי עצמון: עיקרי מדיניות שירות ההובלה.

שולי מועלם-רפאלי: עיקרי מדיניות השירות, כפי שאמרתי מהתחלה.

<אילנה מזרחי: איתי, אתה סבור שצריך לשנות גם את הכותרת של השלט בעקבות זה?

<אילנה מזרחי: עיקרי מדיניות?

<איתי עצמון: כן.

שולי מועלם-רפאלי: כן.

<איתי עצמון: נוסח התקנות לפי מה שאני מבין יהיה כך – תקנות משנה (א) ו-(ב) שעוסקות בחובת הגילוי יישארו על כנן, אבל תקנת משנה (ג) תקבע כי העוסק יקיים את חובות הגילוי כאמור בתקנות משנה (א) ו-(ב) לכל הפחות באלה: השילוט יהיה כפי שהקראת, אבל השילוט יכלול את עיקרי מדיניות שירות ההובלה או מדיניות מתן השירות, ולאחר מכן ההוראה שנוגעת לעסקת מכר מרחוק, כלומר, לעניין עסקת מכר מרחוק שנותן עוסק כאמור בתקנות משנה (א) ו-(ב), כאן בשלב השיווק מרחוק, למשל, אם מדובר בקנייה באינטרנט, יהיו לא עיקרי המדיניות אלא את המדיניות עצמה.

<איתי עצמון: אני מציע שעכשיו תקראי את התקנה שנוגעת לחובת גילוי בחוזה או בטופס הזמנה.

<איתי עצמון: יש כאן טעות.

<איתי עצמון: זה אמור להיות תקנה 3.

<איתי עצמון: אני מציע שתקראי את נוסח התקנות כפי שהוא מונח על שולחן הוועדה, ואז אני אעיר את ההערה.

<איתי עצמון: כאן ההערה שהעברתי אליכם נגעה לחידוד החובה מתי צריך לציין זאת בכתב, ואם אין חוזה בכתב, באיזה מסמך העוסק יידרש לציין את מדיניותו.

<איתי עצמון: אני חושב שההתחלה של התקנה "מבלי לגרוע מהאמור בתקנות אלה" היא מיותרת לאור התוספת שעכשיו דיברנו עליה.

<איתי עצמון: כלומר, קיימת חובת הגילוי תוך ציון בחוזה בכתב, אם קיים, את מדיניותו.

<איתי עצמון: חוזה בכתב זה לרבות טופס הזמנה.

<איתי עצמון: ואם אין חוזה בכתב כאמור, יהיה עליו לציין זאת במסמך גילוי או טופס גילוי שנדרש לפי החוק.

<איתי עצמון: למשל, אני יודע שיש עסקאות מיוחדות שלגביהן נדרש העוסק בחובות גילוי מוגברות, ולמסור גם טופס גילוי לצרכן, למשל, בעסקאות למתן שירותי רפואה.

<איתי עצמון: אני חושב שגם בעסקה לרכישת יחידות נופש יש טופס גילוי.

<איתי עצמון: אז אם יש טופס גילוי כזה ואין חוזה בכתב, הוא צריך לציין את זה.

<נמרוד הגלילי: אני מבקש להעיר על סעיף 2(ד) הקודם, הוספתם שם: יגלה לצרכן בשלב השיווק מרחוק.

<נמרוד הגלילי: אני מבקש להוסיף: טרם ביצוע העסקה.

<נמרוד הגלילי: זאת אומרת, שיהיה ברור שגם אם אני נכנס לאתר אינטרנט, אני לא חייב שישר תופיע לי מדיניות העסקה, אלא יכול להיות שאני בוחר מוצר, וטרם ביצוע העסקה, התשלום - - -

<איתי עצמון: אבל יכול להיות שאני לא עושה עסקה, אני נכנס לאתר אינטרנט ואני בוחן את האופציות שלי.

<איתי עצמון: אני מסתכל באתר מסוים, ויש שם איזשהו כיתוב: מדיניות שירות הובלה, ואני לוחץ, ואני רואה לאיזה איזורים אתם מספקים את השירות, ואז אני מחליט אם כן לרכוש מכם או לא לרכוש מכם.

<איתי עצמון: אבל בטרם ביצוע העסקה, אתה מדבר עכשיו בשלב שכבר הגעתי לתשלום.

<נמרוד הגלילי: לא, לא.

<נמרוד הגלילי: סימנת מוצר אחד, עוד לפני שבחרת את כל הסל, אז יקפוץ לך, בוא נראה אם בכלל אנחנו יכולים לבצע הובלה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אף אחד לא אמר שזה חייב לקפוץ.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה חייב להופיע באתר.

שולי מועלם-רפאלי: נניח שנכנסתי לאתר אינטרנט של חברה מסוימת, אז כתוב מה המוצרים וכולי, אחד מהם יהיה מדיניות.

<נמרוד הגלילי: אז זה דורש פיתוח נוסף, ויש כבר היום משהו שנותן את אותו פתרון, שאם אני בחרתי מוצר אחד, עוד לא הרכבתי את כל הסל, לא באתי לעשות אישור לתשלום, רק בחרתי את המוצר, כבר אז ישאלו אותי איפה אני גר, כדי לראות אם בכלל אפשר לבצע את האספקה.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, אם רק נכנסתי לאתר שלך, אז אני לא יכולה לדעת מראש?

<נמרוד הגלילי: לא, אבל ברגע שבחרת מוצר אחד, את תדעי.

<לאה ורון: את בוחרת את המעיל, את בוחרת את צבע המעיל והגודל, ואז את יורדת למטה, ככה זה באתרים בחוץ לארץ, את יורדת ואז הם כותבים לך: המשלוח לישראל הוא ככה וככה, או שאין משלוח לישראל לדאבוננו.

<נמרוד הגלילי: זה בשביל לא לדרוש את הפיתוח הנוסף הזה, ולהקל במשהו, כי יש הבדל בין פיתוח מערכות מידע לבין ניסוח שלט.

שולי מועלם-רפאלי: לי אין בעיה עם זה.

שולי מועלם-רפאלי: כן, לי אין בעיה עם זה.

שולי מועלם-רפאלי: אם ממילא לא מתבצעת שם עסקה, אין לי בעיה עם זה.

<נמרוד הגלילי: עוד לא מתבצעת.

<איתי עצמון: אני שואל את נציגות הרשות להגנת הצרכן, התוספת הזו עולה בקנה אחד עם ההגדרה של שיווק מרחוק, שהיא בעצם פנייה של עוסק לצרכן בכל מיני אמצעים, לרבות בתקשורת אלקטרונית, בפרסום קטלוגים.

<איתי עצמון: אני הבנתי את התקנה כתקנה שקובעת איזושהי חובה אחרת, חיצונית, כלומר, עוסק שפונה לצרכן, למשל, בקטלוג או ברושור שנשלח אליו בדואר, הוא צריך לכתוב לו גם את מדיניות שירות ההובלה.

<איתי עצמון: וכאן, לפי התוספת שמציע נמרוד הגלילי מדובר על ביצוע עסקה קונקרטית.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זאת אומרת, זה רלוונטי רק לאינטרנט.

<נמרוד הגלילי: זה רק לאינטרנט.

<איתי עצמון: אבל שיווק מרחוק הוא לא רק אינטרנט.

<נמרוד הגלילי: נכון, אבל ההערה הזאת היא רק לאינטרנט.

שולי מועלם-רפאלי: אם כך, אז צריך לדייק אותה רק לאינטרנט.

<איתי עצמון: ולעניין עסקה הנעשית באמצעות האינטרנט - - -

שולי מועלם-רפאלי: סיימי לקרוא, בבקשה.

<אילנה מזרחי: אפשר שוב להבין מה התוספת שהתבקשה בעקבות ההערה שלו?

שולי מועלם-רפאלי: כשאת נכנסת לאתר אינטרנט לבצע רכישה, לא תהיה שם מדיניות השירות או מדיניות המשלוחים בדף הראשי, אלא ברגע שלחצת על מוצר אחד שעליו את מבררת, המוצר הראשון שעליו את מבררת, תישאלי או יובא לידיעתך מה המדיניות.

<אילנה מזרחי: זאת אומרת, אני יכולה להיכנס לאתר, לבזבז שעה מזמני, לבחור 5,000 מוצרים - - -

<נמרוד הגלילי: לא.

<נמרוד הגלילי: אחד.

<נמרוד הגלילי: ברגע שבחרת מוצר אחד להוסיף לסל, כבר אז זה יופיע לך.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אם אני משוטטת מלא זמן באתר, בוחרת לי דברים, כותבת לי או זוכרת אותם בראש, ואז מסמנת מה אני רוצה, לא בסוּפּר, כשאני קונה בגדים, אני בוחרת שתיים או שלוש חולצות, משוטטת שעה, ואז מסמנת.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אז אתה אומר, רק כשאני אסמן אחרי שעה?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה נראה לי רזולוציות מאוד מאוד נמוכות - - -

<נמרוד הגלילי: נכון, אבל שוב פעם, זה בא בשביל להקל על עסקים - - -

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: למה?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: כי מה?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא הבנתי.

<נמרוד הגלילי: כי זה כבר קיים וזה דורש היום לפתח משהו נוסף שלא קיים.

<ערן מאירי: כשאת קונה באתרים בחו"ל, גם שם, רק כשאת מגיעה לקופה שואלים אותך - - -

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: עזוב, אל תיכנס לפינה של מה יש בחו"ל.

<ערן מאירי: מה זה, פינה?

<ערן מאירי: אז עכשיו את מחייבת את כל העסקים בישראל להיכנס לפיתוח חדש של אתרי האינטרנט שלהם בשביל הסיפור הזה?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: גם מה שאתה מציע זה פיתוח.

<נמרוד הגלילי: לא, זה כבר קיים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: מה קיים?

<נמרוד הגלילי: זה כבר קיים, שברגע שבחרתי מוצר אחד, הוא שואל אותי איפה אני גר.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אני לא מכירה, לפחות בגדים שאני קונה באינטרנט זה לא קיים.

<נמרוד הגלילי: יכול להיות שבבגדים זה לא קיים.

<נמרוד הגלילי: אז אם מישהו צריך לפתח, יש הבדל אם הוא מפתח משהו אחד - - -

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו צריכים לסיים.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבינה את המורכבות.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא נקבל את הבקשה לתוספת הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבינה שזה לא מתיישב בקנה אחד עם מה שהרשות להגנת הצרכן והמשרד חושבים שנכון לעשות.

<איתי עצמון: כלומר, נוסיף רק בשלב השיווק מרחוק?

שולי מועלם-רפאלי: כן.

שולי מועלם-רפאלי: סיימי את סעיף התחילה כי אני רוצה להצביע.

<נמרוד הגלילי: מדובר פה עכשיו על הרבה מאוד הכבדות - - -

שולי מועלם-רפאלי: בסדר, אנחנו ניתן 90 יום.

<נמרוד הגלילי: חצי שנה.

שולי מועלם-רפאלי: לא, לא.

שולי מועלם-רפאלי: 90 יום.

<נמרוד הגלילי: לא, כי זה לא רק שלטים, זה גם פיתוח אינטרנט, פיתוח של מערכות מידע, זה כל העסקים.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, קיבלתי את עמדתך ולכן אתם תקבלו שלושה חודשים ובצדק.

<נמרוד הגלילי: לפחות משהו אחד קיבלתם.

שולי מועלם-רפאלי: חס וחלילה.

<נמרוד הגלילי: זה הדבר היחידי שקיבלתם, מכל ההערות שאנחנו ציינו פה, זה הדבר היחידי.

שולי מועלם-רפאלי: אה, אין לי בעיה.

שולי מועלם-רפאלי: בזה אדוני צודק.

שולי מועלם-רפאלי: חשבתי שאתה אומר את זה עליי.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו הולכים להצבעה.

שולי מועלם-רפאלי: מי בעד?

שולי מועלם-רפאלי: בעד – פה אחד

<איתי עצמון: התקנות אושרו עם כל השינויים שהוקראו לאורך הדיון.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: הישיבה נעולה.