הוועדה המיוחדת לעניין הצעות חוק מסוימות שהועברו לדיון בה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 159, 2018-02-26 10:00

רחל עזריה: אני שמחה לפתוח את הדיון.

רחל עזריה: הצעת חוק מהתכנית הכלכלית לשנת 2019, פרק ג', הסרת חסמים ביבוא אישי.

רחל עזריה: אנחנו קיימנו את הדיון הראשון.

רחל עזריה: אני שמחה לפתוח את הדיון, אנחנו פתחנו את הדיון באיחור, למרות שפורסם אתמול נוסח וזה היה נראה שהתקדמנו, מסתבר שבעצם ההתקדמות לא ממש הצליחה בינתיים ואני מבקשת שתפתחו ותסבירו לנו מה נקודות המחלוקת.

רחל עזריה: זה בסדר שיש נקודות מחלוקת בין משרדי הממשלה.

רחל עזריה: אנחנו לא נילחץ מזה, אנחנו פשוט נבין בדיוק מה העניין ונבין איך אנחנו מטפלים בזה כדי שנוכל להעביר את החוק כמו שצריך.

<עידו סופר: אני אפתח.

<עידו סופר: לא מדובר פה על מחלוקת אלא מדובר על נושא שלמעשה דורש חידוד, אני אסביר ליו"ר הוועדה את הסוגיה.

<עידו סופר: חוק התקנים, התיקון לחוק התקנים מבקש לבוא ולקבוע האם תקן רשמי יחול לגבי מוצר ביבוא אישי, כן או לא.

<עידו סופר: תהיה רשימה לפי איזה שהוא מבחן נורמטיבי, האם הוא דורש התקנה, הפעלה או תחזוקה של בעל מקצוע.

<עידו סופר: מה שקורה, יש תקינה רשמית היום גם בתחומים של רגולטורים נוספים, ניתן כדוגמה, קסדה לאופניים.

<עידו סופר: קסדה לאופניים זה תקן רשמי שמי שחתום עליו זה שר הכלכלה וגם שר התחבורה כי זה מוצר שהוא רלוונטי למשרד התחבורה.

<עידו סופר: עכשיו הסוגיה היא מה קורה, האם פוטרים את המוצר הזה, שבעצם רלוונטי גם למשרד התחבורה, פוטרים אותו מחובת עמידה לתקן רשמי ואם פוטרים אותו מה ההסדרה שמשרד התחבורה מעוניין, במידה שפוטרים אותו מחובת עמידה בתקן רשמי.

<עידו סופר: אני רק אזכיר, היום המוצרים האלה לא נבדקים ויש כאן שאלה שצריך להבין מבחינה מקצועית, האם משרד התחבורה מעוניין מחר בבוקר לבדוק אותם ואם הוא מעוניין לבדוק אותם, באיזה צורה.

<עידו סופר: זו סוגיה שעלתה, איזה שהוא חידוד שעלה, שטרם קיבל מענה, לפחות עד מועד הוועדה ולכן אנחנו זקוקים לגהץ את הנוסח.

<עידו סופר: הייתי אומר שעד היום בצהריים אנחנו אמורים כן להיות עם נוסח מוכן ועם הבנות בין כל משרדי הממשלה, אבל - - -

רחל עזריה: כי מה, מה הטענות של משרדי הממשלה?

רחל עזריה: זו איזה שהיא החלטה לגבי יבוא מוצרי רכב, נכון?

<עידו סופר: יבוא מוצרי תעבורה ביבוא אישי, נכון.

רחל עזריה: ובעצם השאלה היא עד כמה אנחנו רוצים שיהיה פיקוח ועד כמה אנחנו רוצים לשחרר את החסמים.

<עידו סופר: זה בעיקר שאלה מקצועית של משרד התחבורה, האם הוא מעוניין לבצע את אותה בדיקה עבור אותם מוצרים, שהיום לא מתבצעת, האם הוא רואה בהם כן כגורם סיכון שדורש בדיקה, כן או לא.

רחל עזריה: ומה עמדת משרד התחבורה?

<איתי עצמון: אני רק אשלים ואומר שגם לפי חוק רישוי שירותים ומקצועות בענף הרכב הדרישה הפורמלית לגבי מוצר תעבורה, שיש לגביו תקן רשמי, היא בדיקה של מעבדה מאושרת, דהיינו מכון התקנים או מעבדה שהוא הסמיך לכך.

<יעקב שם טוב: נקודות המחלוקת, או אני לא יודע אם לקרוא לזה, סובבות סביב שני פריטים, אחד מושב ריסון לילדים, שזה מושב הבטיחות, והקסדה.

<יעקב שם טוב: על זה אנחנו דנים.

רחל עזריה: על כל השאר יש הסכמות?

<יעקב שם טוב: כל השאר זה - - -

רחל עזריה: למה?

רחל עזריה: תסביר את הסיווג.

רחל עזריה: הבנתי שזה עניין של מי מתקין, האם יש חובת התקנה לפי חוק.

<איתי עצמון: יש תקן רשמי לגבי המוצרים האלה?

<יעקב שם טוב: מכל ההגדרה של כל הפריטים שאנחנו הגדרנו כבטיחותיים, ארבעה מתוכם, הוגדר לגביהם תקן רשמי על ידי משרד הכלכלה.

<יעקב שם טוב: התקן הרשמי, משמעות הדבר - - -

רחל עזריה: תקשיבו, אנחנו צריכים לפתור את זה, זה דיון חשוב, אנחנו לא רוצים אחר כך להמשיך לעוד דיונים פנימיים.

רחל עזריה: אם מישהו, זה לא מעניין אותו, אתם לא חייבים להיות בדיון, אבל חשוב שנפתור את זה.

<יעקב שם טוב: כמו שהגדרנו עבור יתר הפריטים הבטיחותיים, הגדרנו מה דרישת התקן, במקרה הזה של ארבעת הפריטים, מכיוון שהיה בהם תקן לא רשמי, אנחנו כמשרד התחבורה ביקשנו ליישם את התקן הרשמי.

<יעקב שם טוב: אם לא היה תקן רשמי אנחנו, כמשרד התחבורה, מכיוון שהגדרנו אותם כבטיחותי, אנחנו היינו מגדירים לגביהם דרישת תקן בינלאומי.

<יעקב שם טוב: אני חוזר, מכיוון שיש תקן ישראלי, אגב, התקן הישראלי הרשמי, מה שהוא עשה, ארבעת התקנים הם תקני כיסוי, זאת אומרת גם כשנכנסים לתקן הוא מפנה לתקן הבינלאומי לכן אמרנו, מכיוון שזה תקן בינלאומי, מבחינתנו, אנחנו כמשרד התחבורה רואים את זה כחובה ולכן הגדרנו בדרישות התקן שלנו את התקן הרשמי.

<יעקב שם טוב: היום רוצים לבטל באופן כללי וביבוא אישי את חובת התקן הרשמי.

<יעקב שם טוב: מה שאנחנו אומרים שבארבעת הפריטים האלה אנחנו כמשרד התחבורה רואים צורך להגדיר לגביהם את דרישות התקן הבינלאומי.

<יעקב שם טוב: זה לקחת מתוך דרישות התקן הרשמי, לקחת אותן ולהגדיר אותן, מכיוון שאנחנו רואים את ארבעת הפריטים כפריטים בטיחותיים.

<יעקב שם טוב: זה מה שאנחנו רוצים.

רחל עזריה: ומה הבעיה?

<יעקב שם טוב: מרגע שיוגדר אצלנו מה דרישת התקן לגביהם אנחנו ננהג בהתאם למה שהגדרנו גם לגבי - - -

רחל עזריה: אז קודם כל אנחנו בסוף מדברים על ארבעה פריטים בשלב הזה.

<יעקב שם טוב: נכון, בסך הכול ארבעה.

רחל עזריה: אוקיי, יפה.

<יעקב וכטל: רק עדכון.

<יעקב וכטל: אנחנו מוכנים ואמרנו את זה גם בדיונים המקדימים לתת פטור מחובת עמידה בדרישות התקן הרשמי בכפוף לכללים שנקבעו בחוק ואז יגדיר משרד התחבורה איזה דרישות שהוא רוצה.

<יעקב וכטל: מרגע שניתן הפטור מחובת עמידה בתקן רשמי משרד התחבורה יכול להגדיר איזה דרישות שהוא רוצה.

<יעקב וכטל: אנחנו רק צריכים את ההסכמה שלהם, שזה יוגדר שמוצרי התעבורה האלה פטורים מחובת עמידה בתקן אישי, ביבוא אישי בלבד, כמו שהוגדר לגבי שאר המוצרים.

<יעקב וכטל: אגב, מדובר ביותר מארבעה מוצרים כי אנחנו לא היינו ערים שאופניים וכלים מתנייעים, כמו קורקינטים ודברים דומים, הם לא מוגדרים כמוצרי תעבורה.

<יעקב וכטל: אבל גם לגביהם אותו פתרון יכול לחול.

רחל עזריה: שמה הפתרון בדיוק?

<יעקב וכטל: ברשימה שאנחנו בונים, שפטורה מחובת עמידה בתקן רשמי ביבוא אישי, לא נכתוב 'למעט מוצרי תעבורה', ניתן את הפטור הזה גם למוצרי תעבורה ובתנאי שלא נדרש בעל מקצוע לצרכים שהוגדרו ואז משרד התחבורה יוכל להגדיר איזה כללים שהוא רוצה.

רחל עזריה: אז זה בעצם משנה את הדיפולט.

רחל עזריה: הדיון פה הוא על הדיפולט?

רחל עזריה: זה בעצם הדיון?

<דוד טמיר: הדיון הוא על איזה בדיקה תיעשה כדי להבטיח שהמוצרים שמיובאים לישראל ביבוא אישי הם מוצרים שעומדים בדרישות הבטיחות שנקבעו לא בתקן רשמי אלא בעצם על פי תקינה בינלאומית.

רחל עזריה: שאתה, ממשרד התחבורה, מציע שמי יערוך את הבדיקה?

<דוד טמיר: אנחנו מציעים שאנחנו נעשה את הבדיקה ב - - -

רחל עזריה: אבל אתם גם אומרים שהם יכולים לעשות את הבדיקה.

<יעקב וכטל: ברגע שאנחנו נותנים פטור מחובת עמידה בתקן רשמי הם יכולים להחליט איזה בדיקות הם רוצים, אם בכלל הם רוצים בדיקות.

<עידו סופר: ואנחנו נצטרך לשקף לך את השינוי מהמצב הקיים, שזה בסדר, אגב, זו אמירה של משרד התחבורה, אבל ככל שהם רוצים לבדוק משהו שלא נבדק היום יש לזה משמעויות צרכניות וצריך לשקף לוועדה.

<עידו סופר: זו השורה התחתונה, שצריך - - -

רחל עזריה: שמה היום לא נבדק?

<עידו סופר: היום קסדות לאופניים, לדוגמה, ביבוא אישי לא נבדקות.

<איתי עצמון: שוב, אתה מדבר על המצב בפועל, לא על המצב הפורמלי.

<עידו סופר: נכון, אני מדבר על המצב בפועל.

רחל עזריה: לא הפורמלי.

<איתי עצמון: אנחנו מדברים על הדרישות החוקיות.

רחל עזריה: פורמלית?

<דוד טמיר: פורמלית יש דרישת תקן רשמי שמחייבת אישור של מעבדה מאושרת עבור - - -

רחל עזריה: גם לקסדה לאופניים?

<דוד טמיר: כן.

<עידו סופר: אנחנו סבורים שמדובר פה באיזה שהיא לאקונה וצריך לפתור אותה.

<עידו סופר: לא סביר שקסדה לאופניים תעבור לבדיקה של מעבדה ואז תחזור ובסוף - - -

רחל עזריה: זה מה שאתם רוצים שביבוא אישי, כשמזמינים קסדה של אופניים, היא צריכה לעבור בדיקה?

<דוד טמיר: לא.

<דוד טמיר: ננסה לעשות סדר כי זה באמת קצת מבלבל.

רחל עזריה: רגע, שנייה.

רחל עזריה: קודם כל ברוך הבא, חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: זה שוטף פלוס 45.

רחל עזריה: אתה הפסדת את הפתיחה, הם נכנסו לפה סמוקי לחיים מרוב שהם התווכחו אחד עם השני, כל משרדי הממשלה.

רחל עזריה: היו דיונים - - -

חיים ילין: אז כולם יצאו עם קסדות.

רחל עזריה: אני מגזימה, אני מתלוצצת.

רחל עזריה: אז באמת הדיון בוועדה נדחה ואני מבינה שלא הודיעו, למרות שהיה צריך להודיע ואני מתנצלת בהקשר הזה.

רחל עזריה: כן.

<דוד טמיר: אני אנסה לעשות סדר, כי זה באמת קצת מבלבל, המצב.

<דוד טמיר: למעשה המצב הפורמלי, נכון להיום ביחס לארבעת מוצרי התעבורה שיש לגביהם תקן רשמי זה שהם מחויבים גם ביבוא אישי בעמידה בדרישות תקן רשמי, זאת אומרת אישור מעבדה מאושרת.

רחל עזריה: אוקיי, אנחנו יודעים שזה לא קורה.

<דוד טמיר: בפועל כנראה שזה לא קורה.

רחל עזריה: אוקיי.

רחל עזריה: ומי שיש לו תקן בינלאומי גם צריך לעבור את אישור המעבדה?

<דוד טמיר: מי שיש לו תקן בינלאומי, כל זמן שמדובר בארבעת מוצרי התעבורה האלה שיש להם תקן רשמי, אז הוא מחויב קודם כל לבדיקת מעבדה מאושרת, זה על פי חוק התקנים.

רחל עזריה: ואתם רוצים להשאיר את זה שהוא צריך בדיקת מעבדה מאושרת גם אם קניתי כיסא לאוטו, או קסדה לאופניים של חברה מוכרת?

<דוד טמיר: לא, אנחנו עכשיו באים ומקלים את דרישת התקן הרשמי.

<דוד טמיר: בעצם בפטור שניתן במסגרת חוק התקנים אנחנו מורידים את הדרישה של התקן הרשמי ביחס למוצרי התעבורה שהם לא חייבים להיות מותקנים באמצעות איש מקצוע, זה בעצם קסדות לרוכבי אופניים ותקני ריסון לילדים.

<דוד טמיר: אלה שני המוצרים בלבד, אבל אנחנו אומרים - - -

רחל עזריה: אז למה אמרת ארבעה?

<דוד טמיר: כי יש עוד שניים, יש מצברים ויש נוזלים לבלמים שהם כן חייבים להיות מותקנים על ידי אנשי מקצוע.

<דוד טמיר: אז אנחנו מדברים על שני מוצרי תעבורה, אנחנו בעצם מורידים את הדרישה של התקן הרשמי, אבל אנחנו כן אומרים שלמרות שאנחנו מורידים את התקן הרשמי אנחנו רוצים לוודא שהם עומדים בתקינה הבינלאומית שחלה ביחס למוצרים האלה.

<דוד טמיר: ואז למרות שלכאורה - - -

רחל עזריה: אז למה לא תפרסמו רשימה?

רחל עזריה: ואם זה לפי הרשימה אתה פטור מלשלוח למעבדה.

<יעקב שם טוב: הנושא של המעבדה, ביבוא האישי אנחנו גם אמרנו שאנחנו כמשרד התחבורה הדיפולט לבדוק את זה.

<יעקב שם טוב: אגב, כשאנחנו אומרים בדיקה לעמידה בתקן אנחנו לא אומרים בדיקה פיזית, אנחנו אומרים או הסתמכות על איזה שהיא תעודה, או הסתמכות על תעודה ובמידה שאין תעודה אז אנחנו נלך ונסתכל על הסימון.

<יעקב שם טוב: זה מה שאנחנו עושים.

<יעקב שם טוב: שום בדיקה פיזית.

רחל עזריה: בסדר, אבל זה מעכב את היבוא.

רחל עזריה: הרי המטרה היא לא להתחיל את כל התהליך שצריך ללכת להביא את הפתקה, להשאיר במחסנים, לשלם את הכסף הזה שזה נשאר במחסנים בנמל.

<יעקב שם טוב: אגב, אנחנו היינו שמחים שאת כל הפעולה הזאת - - -

רחל עזריה: סליחה, שלא יצטרכו להשאיר בנמל ואז ללכת לשלם למישהו שיעשה את העבודה מולכם ובעצם אם מפרסמים רשימה אז זה פותר את העניין הזה.

רחל עזריה: מי שרוצה להביא שלא ברשימה, זכותו, זאת אומרת אני מבינה שהעניין של פתיחת השוק זה שלא תהיה רשימה, מצד שני אם הפתרון הוא שכל דבר שמיובא צריך לעבור את כל התהליך יכול להיות שעדיף כן להגדיר חברות בינלאומיות או לפי תקינה בינלאומית.

<אנואר חילף: אנחנו פה בגדול, למרות שאומרים שהמצב החוקי מחייב אישור, לא מחייב אישור, הפרקטיקה קובעת בצורה חד משמעית תהליך יבוא נטול בירוקרטיה.

<אנואר חילף: עכשיו אנחנו צריכים להסתכל על הדברים גם מהצד החוקי כלפי הצרכן וגם הצרכן על הרגולציה.

<אנואר חילף: אם כל תוצאה של תהליך כזה, בוא נגיד קסדות לאופניים וכיסאות לאוטו, יחייב בירוקרטיה חדשה, הרפורמה הזאת השיגה את ההיפך ממה שהיא צריכה להשיג.

<אנואר חילף: קסדות אופניים מייבאים הרבה מחו"ל וכיסאות בטיחות, אני מניח שפחות, אבל בוא נגיד שקסדות זו דוגמה למוצר שמאוד מאוד בעייתי לגעת בו ולחייב אותו בבירוקרטיה.

<אנואר חילף: עכשיו, יש כלל אחד שאומר על תקינה רשמית, מה שיעקב, הממונה על התקינה, אמר, שבעצם בתקינה רשמית יש כלל אחד שקובע איזה שהם מבחנים מסוימים, מי שעומד בהם, קסדות נניח לא צריך התקנה ותחזוקה על פי דין על ידי איש מקצוע, פטור.

<אנואר חילף: משרד התחבורה רוצה לקבוע כללים מסוימים?

<אנואר חילף: שיקבע במגרש שלו.

רחל עזריה: לא, אבל זה לא נכון שהוא קובע במשרד שלו כי קסדות - - -

<אנואר חילף: בקסדות לא, אבל הוא יכול לעשות את זה בנוזל בלמים, לדוגמה, שיכול להיות שפה בתקינה לפי המבחנים הוא לא יעמוד, יהיה פטור, משרד התחבורה יגיד 'אני שם וטו על זה, אני רוצה לבדוק' , תבדוק.

<אנואר חילף: קסדות אופניים לדוגמה כן, לנו יש בעיה, כמשרד הכלכלה אני אומר לך, המוצר הזה, לא יכול לחול עליו בירוקרטיה.

רחל עזריה: אז למה חשוב לכם קסדות אופניים?

<אנואר חילף: זה לא הגיוני.

רחל עזריה: למה זה חשוב לכם, קסדות אופניים?

רחל עזריה: ישראל היא המדינה עם הכללים הכי הכי מחמירים לגבי קסדות לאופניים.

<עפרה לוי: מצוין.

רחל עזריה: אבל אנשים לא - - - זה בסוף, קסדות אופניים, את יודעת, אפשר לומר על אלף דברים.

<עפרה לוי: אבל הם אומרים - - -

רחל עזריה: סליחה, מה שמך?

<עפרה לוי: עורכת דין עפרה לוי, אמון הציבור.

רחל עזריה: אוקיי, אז אנחנו ניתן לך לדבר כשיגיע זמנך.

רחל עזריה: אני מבקשת לא להתפרץ, אפילו שעניתי לך.

<יעקב שם טוב: ההגדרה שלנו בבטיחותי זה לראות האם יש תקן בינלאומי לדברים.

<יעקב שם טוב: אם יש תקן בינלאומי כנראה שזה תקן שיש לו איזה שהיא השפעה בטיחותית.

<יעקב שם טוב: היום, כשמסתכלים, יש לקסדות אופניים ולמושבים תקן בינלאומי.

<יעקב שם טוב: זה לא נוצר סתם.

<יעקב שם טוב: מי שרוכב על אופניים או מי ששם את הילד שלו על מושב הוא צריך להיות בטוח שהמושב הזה הוא בטיחותי.

רחל עזריה: אבל למה לא להכין רשימה?

<יעקב שם טוב: יש רשימה.

רחל עזריה: לא, אבל עדיין צריך לעבור את הצטלה, אני לא רוצה - - -

<איתי עצמון: לא, אפשר לקבוע את הסיווג.

<יעקב שם טוב: אנחנו הגדרנו כדי שלצרכן לא יעלה כסף - - -

רחל עזריה: לא, תקשיבו, אתם מדברים על בטיחות.

רחל עזריה: סליחה, אני אמא לארבעה ילדים, בסדר?

רחל עזריה: אמורים להחליף כיסא לאוטו, בבקשה, מי פה מומחי הבטיחות, כל כמה זמן?

<קריאה: ארבע שנים.

<קריאה: חמש שנים בערך.

רחל עזריה: לדעתי פחות.

<קריאה: ברגע שילד גדל - - -

רחל עזריה: לא, אבל השאלה אם מותר להעביר מילד לילד.

<יעקב שם טוב: כן, כל עוד לא הייתה תאונה או - - -

רחל עזריה: לא, כללי הבלאי - - -

<קריאה: שלוש שנים.

רחל עזריה: שלוש שנים, יפה.

רחל עזריה: כמה אנשים מקפידים על שלוש השנים?

רחל עזריה: אף אחד לא מקפיד על שלוש השנים.

רחל עזריה: עכשיו, אתה מאפשר יבוא אישי, הסיכוי הוא שהמחירים יורדים ואנשים יחליפו את הכיסאות בין ילד לילד.

רחל עזריה: זאת אומרת מבחינת הבטיחות יש לנו אינטרס לאפשר לאנשים לייבא בקלות את כיסאות הבטיחות.

רחל עזריה: כי אני אומרת לך, לא רק שלא מחליפים בין ילד לילד, אלא משאילים בכל השכונה.

רחל עזריה: אני לא יכולה לומר לך כמה כיסאות בטיחות מסתובבים וכל אחד מעביר מאחד לשני וכבר די בטוח שזה לא באמת בטיחותי, רק ברוך ה' אנחנו לא מגיעים לאותן תאונות איומות ונוראות כדי לראות אם זה היה בטיחותי או לא.

<דן כרמלי: אבל, גברתי, אם מביאים כיסא שהוא לא עומד בתקן, בין אם בתקינה בינלאומית - - -

רחל עזריה: לא, אני לא אומרת לא עומד בתקן, אבל אני אומרת, בואו נבין שיש לכולנו פה אינטרס, כל מי שיושב סביב השולחן ואכפת לו מבטיחות ילדים, יש לנו אינטרס לאפשר יבוא זול ואישי של כיסאות בטיחות.

<דן כרמלי: כל עוד הוא עומק בתקן.

רחל עזריה: לא, אז אני אומרת, כל מי שאכפת לו מבטיחות ילדים צריך שירצה לאפשר להביא, כי עד עכשיו הטענה הייתה שמי שאכפת לו מבטיחות ילדים צריך לדרוש תקינה מאוד מאוד גבוהה כי כך הכיסא מאוד בטוח.

רחל עזריה: אז אני אומרת, זה לא עוזר לנו, כי אם הכיסא הוא יקר אנשים מחליפים בינם לבין עצמם את הכיסאות ובסוף יש כיסא בטיחות שלפני עשור עמד בכללי הבטיחות, אבל מאז לא נשאר מזה כלום.

<עידו סופר: אני מסכים איתך לגמרי, אבל יש מי שירוויח מזה שלא יהיה - - -

רחל עזריה: עידו, אנחנו לא בדיון.

רחל עזריה: עזוב, אנחנו לא בדיון על הרווחים, הרווחים לא מעניינים אותי, אני בדיון על בטיחות ילדים.

רחל עזריה: אני חושבת שכל מי שנמצא פה צריך להיות בדיון על בטיחות ילדים.

<עידו סופר: זה בטוח.

רחל עזריה: יפה.

רחל עזריה: אנחנו צריכים לוודא שאנשים יוכלו לייבא כיסאות לרכב בצורה בטוחה וזולה ואמינה ועכשיו השאלה היא מה הנוהל שמצד אחד יאפשר לאנשים לייבא בזול ואנחנו לא מקשים ואם כל כיסא בטיחות שנכנס לארץ צריך לעבור את הפתק מזה ולהשאיר בנמל, זה לא יקרה, אנשים לא ייבאו כיסאות בטיחות.

רחל עזריה: אנחנו יודעים גם, אנשים משאירים את זה, מייבאים ומשאירים בנמל במחסן כי רק להוציא את זה ולשלם את הזמן שזה שם זה לא משתלם.

רחל עזריה: אז אנחנו צריכים לייצר פה את הפרקטיקה כדי לאפשר את היבוא בדרך הטובה ביותר כדי שאנשים באמת ישדרגו את הכיסאות לרכב של הילדים שלהם.

רחל עזריה: אני לא יכולה לומר לכם כמה פעמים אני קשרתי את הילדים שלי לכיסא לא טוב ואמרתי לעצמי שאני שואלת את עצמי אם זה עדיין עובד, ואני אמא מודעת, בסדר?

רחל עזריה: אז אני חושבת שאנחנו צריכים לייצר את השיטה.

<יעקב שם טוב: כדי שזה לא יעלה אנחנו מסכימים שביבוא אישי, מרגע שרכשת את הדבר הזה, אתה לא רוצה שיהיה תשלום נוסף ולכן משרד התחבורה הגדיר שאת הבדיקה של זה, או בניירת או פיזית להסתכל על סימון, זה יבוצע על ידינו ללא תשלום.

רחל עזריה: כן, אבל זה לא התשלום.

רחל עזריה: התשלום שהיום משלמים זה לא למשרד הממשלתי.

רחל עזריה: קודם כל אני מעריכה את זה ואני חושבת שזה מאוד חשוב, ההחלטה שלכם שזה יהיה ללא תשלום, העניין הוא שהתשלום הוא על המחסנים והתשלום הוא על מישהו שהולך ויודע איך לנהל את המערך הזה.

רחל עזריה: אתה יודע, מישהו ייבא כיסא לאוטו, הוא לא התכוון לעשות יום לימודים ארוך ולהסתובב שלושה ימים, ללכת להביא את הכיסא, לקחת להוא שעושה את הזה.

רחל עזריה: אנחנו אפילו לא יודעים איך להיכנס לנמל ללכת לקחת את זה.

<יעקב שם טוב: עוד הערה.

<יעקב שם טוב: אם אותו יבואן אישי היה יודע את הכללים הוא יכול היה לנהוג ולהביא את הניירת הזאת לפני כן, זאת אומרת בתהליך ההזמנה.

<יעקב שם טוב: הבעיה היא שאנחנו לא יודעים להגיע לכל הציבור - - -

רחל עזריה: אתה יודע, אני אספר לך איך זה נראה כשמזמינים מהאינטרנט.

<יעקב שם טוב: אני יודע.

רחל עזריה: אנחנו יודעים.

רחל עזריה: אתה לא יושב ועושה - - -

<יעקב שם טוב: נכון, לכן אמרתי, אנחנו נותנים את כל הפתרונות, אבל מרגע שמדובר על אדם שיושב בבית ועושה את ההזמנה והוא לא מודע לדרישה של משרד התחבורה אני מניח שזה יצטרך להיעצר.

<יעקב שם טוב: אבל מה שאנחנו אומרים זה שהגם שזה נעצר אנחנו נעשה מבחינתנו את הכול בחינם כדי שזה יעבור הלאה.

רחל עזריה: אז זה מצוין.

רחל עזריה: בואו נראה אם יש לנו דרך - - -

<דוד טמיר: גם בחינם וגם בלי שהמייבא למעשה צריך לעשות משהו.

<דוד טמיר: זאת אומרת מגיע מוצר, הוא מגיע או לנמל התעופה בן גוריון או שהוא מגיע בדואר למרכז החלוקה של הדואר במודיעין, תגיע לשם רשות מוסמכת ליבוא או מעבדה מוסמכת לרכב שאנחנו רוצים לאפשר להם לעשות את הבדיקה הזאת, היא תעשה את הבדיקה במקום.

<דוד טמיר: בעצם מי שרכש את המוצר הוא יהיה אדיש, הוא לא יידע שזה עבר את התהליך הזה.

רחל עזריה: אבל הוא לא יהיה אדיש כי הוא יצטרך לשלם על הזמן - - -

<דוד טמיר: אז אנחנו ביקשנו לאפשר לנו, שלא רק עובד משרד יעשה את זה.

רחל עזריה: אבל למה לא לעשות הפוך?

רחל עזריה: אני באמת שואלת, עכשיו אני שואלת בכנות, למה לא לעשות הפוך ופשוט להגדיר איזה כיסאות לאוטו אפשר להזמין.

<יעקב שם טוב: יש הגדרה, מה שעומד בתקן זה מה שאנחנו אומרים.

<יעקב שם טוב: מה שעומד בתקן.

<יעקב שם טוב: אגב, אני רוצה - - -

רחל עזריה: לא, ואז לא צריך לעבור את הבדיקה?

<יעקב שם טוב: רק הערה.

<יעקב שם טוב: רוב היבוא האישי בארץ מנוהל דרך הדואר ובדואר לא גובים כסף על העצירה.

<אנואר חילף: אבל חברות השילוח, היום יבוא עם שמונה מיליון חבילות, אם אתה מתעלם מזה, הן כן גובות וזה כן עולה להם כסף וזה כן טיפול ו - - -

רחל עזריה: עזוב, סליחה, בירושלים אין לנו דואר כבר הרבה שנים.

<אנואר חילף: למה?

<אנואר חילף: ההנהלה שלהם.

רחל עזריה: אני לא יודעת, בשכונה שלי, מאז שעברתי לשכונה שלי אין לי דואר.

<קריאה: בבית הכרם יש.

רחל עזריה: טוב, בית הכרם, אתם ממש פונקציה לעיר הזו.

רחל עזריה: אני גרה בקטמונים, אין לנו דואר.

רחל עזריה: כשגפני שולח לי שנה טובה אני מקבלת את זה בחשוון.

<יעקב שם טוב: דואר ישראל, אגב, פתח מרכז לוגיסטי אחד במודיעין, כל הדואר עובר לשם ושם הוא נעצר והם לא גובים כסף על העצירה.

<יעקב שם טוב: ואני שוב חוזר, אם אני לא טועה, למעלה מ-85% מהיבוא האישי מגיע לדואר דווקא ולא - - -

<אנואר חילף: אפילו יותר מ-85%, מעל 90%, אבל עדיין בדיוק מה שתיארתְ, האנשים יצטרכו על הבירוקרטיה הזאת של הבדיקה החינמית של משרד התחבורה לשלם עמלות ואחסון ובסוף גם מי שהזמין פעם אחת כנראה לא יעשה את זה שוב ויספר על החוויה ועל התשלום הנוסף שהוא שילם פה ולא יעשה את זה שוב.

<אנואר חילף: ומזה אנחנו חוששים.

רחל עזריה: אוקיי, אז איך אנחנו פותרים את זה?

רחל עזריה: מה אתם מציעים?

<אנואר חילף: לשמר את המצב הקיים.

<אנואר חילף: היום גם ככה התהליך הוא נטול בירוקרטיה, אני מציע לשמר תהליך נטול בירוקרטיה במוצרים האלה שהם מוצרי צריכה.

<עידו סופר: יו"ר הוועדה, אנחנו לא נוהגים לקיים ויכוחים, מחלוקות, וגם ללבן אותם מעל ישיבת הוועדה, אני חושב שזה גם לא מכובד כלפיכם.

רחל עזריה: אתה מרגיש לא מכובד?

<עידו סופר: אני חושב שזה יהיה נכון להתכנס, שאנחנו נתכנס לשעה-שעתיים ונוכל ללבן את הסוגיות ולהציג את המשמעויות לחברי הכנסת כדי שיוכלו לעמוד על זה.

<עידו סופר: בסופו של דבר מה הפרקטיקה המשפטית, אם הסעיף הזה יחול או לא, אני לא חושב שזה - - -

רחל עזריה: לא, זה לא פרקטיקה משפטית, אני לא מסכימה איתך.

רחל עזריה: אתם הייתם אמורים לשבת ולדון בדיון משפטי ומהר מאוד הוא הפך להיות דיון מקצועי לחלוטין.

רחל עזריה: זה לא פרקטיקה משפטית.

רחל עזריה: איך בסוף תכתבו את זה, אנחנו לגמרי לא צריכים להיות בדיון, אבל מה יהיה בחוק - - - עכשיו, זה שיש חילוקי דעות בתוך הממשלה, זה בסדר, אז אני בטוחה שאת אותם טיעונים ארגונים יוכלו לומר במקום משרד ממשלתי.

<עידו סופר: אני לא בטוח שאנחנו מדברים באותה שפה.

רחל עזריה: לא משנה, אבל יש פה איזה שהוא פער לגבי מספר מוצרים מצומצם שאני חושבת שהוא גם באמת עניין מקצועי, כאילו באמת יש פה איזה שהוא עניין של מה הערכים, מה סדרי העדיפויות, איך אנחנו עובדים.

רחל עזריה: אני חושבת שדווקא בנושא של כיסאות לאוטו, מושבי הבטיחות, שם אין באמת פער, אני חושבת שהשאלה היא מה הדרך הכי טובה לעשות את זה.

רחל עזריה: חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: תודה.

חיים ילין: אני חייב להודות שזה נשמע לי דיון קצת הזוי שאנחנו בכנסת ישראל צריכים לשבת על זה.

חיים ילין: זה מזכיר לי קצת את אספות הקיבוץ של פעם, שבאספה היו שואלים רגע, מה האחריות שלנו, או מה האחריות של החבר, מה האחריות של ההורה, מה האחריות של הילד, מה האחריות.

חיים ילין: כאילו זה נראה לי אותו דבר.

רחל עזריה: אתה רוצה שנצפה במערכונים של 'היהודים הבאים', על הילד שמגיע לדיון - - -

חיים ילין: כן, פחות או יותר, ככה זה נראה.

חיים ילין: כאילו מה האחריות של המדינה.

חיים ילין: כל עוד שאתם לא עונים על השאלה הזאת אז אתם תמשיכו פה כמה שאתם רוצים.

חיים ילין: מה האחריות של האדם שקונה את המוצר?

חיים ילין: תענו על השאלות האלה ותראו איך הכול יהיה הרבה יותר פשוט, יזרום.

חיים ילין: אתם מסתבכים כי אין הגדרה מה האחריות שלי כבן אדם שקונה.

חיים ילין: תסלחו לי, אני חייב להודיע לייעוץ המשפטי גם, אני רוכב אופניים, גם כביש, גם שטח וכל מה שכמעט נמצא במדינת ישראל.

חיים ילין: אני לא אלך לקנות קסדות ב-80 שקל, כי אני יודע, גם אם יש לה תקן, ב-80 שקל אני מת.

חיים ילין: מת, אין סיכוי בכלל שאני אשרוד.

חיים ילין: התאונה האחרונה שהייתה, עם קסדה בן אדם נהרג, למה?

חיים ילין: כי כנראה הוא קנה קסדה שהיא לא קסדה.

חיים ילין: זה נראה מאוד יפה, אבל בטיחותית זה לא בטיחותי.

חיים ילין: ופה נשאלת השאלה מה האחריות של הרוכב, מה האחריות של האבא או של האמא שעכשיו קונים את ה - - - תענו לי אתם.

חיים ילין: ומצד שני אנחנו רוצים ניהולית שהדבר הזה יזרום.

חיים ילין: מצד שלישי אנחנו יודעים שכל בן אדם היום בא, קונה דרך האינטרנט בוסטר מפה, כיסא משם וקסדה מלא יודע איפה.

חיים ילין: איפה אתם כמדינה, זאת אומרת אני מנסה לעזור לכם, אתם רוצים להיות, מצד אחד אתם רוצים שהכול יזרום, זאת אומרת שלא יהיו תקלות בדרך ושהעסק יהיה פשטני, מצד שני אתם באים ואומרים אוקיי, אז מה התקן שזה יהיה בתוך התקינה, אז תשימו את הקבוצות.

חיים ילין: אפשר לרכוב גם, לא על אופניים, לרכוב על חברות בינלאומיות, אבל כל אמירה שאני אגיד פה כרגע, עם כל הרגישות שיש במדינת ישראל, עכשיו אם אני אגיד רק שם של חברה שאני במיליון אחוז יודע שזה בטיחותי, גמרנו, מחר אני בלהב, עם פשפשים, או בלי, אני כבר לא יודע אם זה תקן או לא.

חיים ילין: אני מנסה להיות מאוד עדין פה ולא לשווק אף אחד, יש לי אחריות כרוכב אופניים, לכן אני אקנה את הקסדה היקרה ביותר שיש ומי שרוצה לקנות ביום כיפור אופניים וקסדה שאני אומר לכם שאם הילד ייפול אז הוא יכול ללכת ישר לבית הקברות או לבית חולים, כי זו המציאות, זאת המציאות, אף אחד לא יקנה חד פעמי אופניים בכמה שצריך וקסדה בכמה שצריך, אלא יקנה את הכי זול, כי הוא אומר 'וואלה, זה יום אחד'.

חיים ילין: אבל זו האחריות של האבא, לא שלנו כמדינה ולא שלכם כמשרד.

חיים ילין: זה אני בחרתי, כי יש לי אפשרות לקנות קסדה ב-1,000 שקל, גם ב-500 וגם ב-80, זו אחריות שלי.

חיים ילין: אני בא מהתפיסה הזאת שלא יכול להיות שהמדינה צריכה לבוא וכן, לקבוע שאין חומרים רעילים ושחס וחלילה, לא יודע מה יש בתוך הקסדה ושזה לא גורם נזק בריאותי וכל מה שאתם רוצים, זה ברמה האסטרטגית, אבל בפנים יש אחריות לכל בן אדם, אחרת לאן אנחנו מובילים?

חיים ילין: אנחנו מובילים לרגולציה קומוניסטית, לחלוטין, זה כבר פס מהעולם ואנחנו נמצאים במקום אחר לחלוטין.

חיים ילין: אני חוזר למקורות, חופש של הבן אדם לקבל החלטה זה דגל במדינת ישראל ואנחנו צריכים לעזור לו לקבל את ההחלטות הנכונות.

רחל עזריה: חיים, תנהל את הדיון כמה דקות, יש לי דיון שאני צריכה לצאת אליו רגע.

חיים ילין: אבל אני לא בטוח שאת תהיי מבסוטית.

רחל עזריה: אתה לא יכול להצביע בלעדיי.

חיים ילין: בבקשה, אני פה.

רחל עזריה: אני חוזרת עוד כמה דקות.

רחל עזריה: אתם בידיים טובות.

רחל עזריה: (היו"ר חיים ילין)

חיים ילין: אני בדרך כלל ממלא המקום של הוועדה.

חיים ילין: זה מה שיש לי להגיד.

חיים ילין: מבחינת התקינה, כל מה שנכנס למדינת ישראל, הוא צריך להיות תחת תקינה, לא צריך תקינה כפולה.

חיים ילין: מי שמביא או מייצר משהו במדינת ישראל אז אין ספק, מדובר רק על מה שמגיע מחו"ל, מה שמגיע מחו"ל צריך להיות תחת תקינה, זאת אומרת החברה שאני קונה ממנה והיא מסוגלת לייבא, אז היא חייבת להיות תחת תקינה.

חיים ילין: זה הפתרון שיש, לדעתי, כדי שאנחנו נוכל לדלג על המשוכות שיש פה בין המשרדים.

חיים ילין: בסוף זה עניין ניהולי.

חיים ילין: מה הבעיה בחקיקה?

חיים ילין: אני רוצה להסביר לכם, כי אני בא מתחום הניהול, לא מהחוק.

חיים ילין: שבסוף החוק צריך לשרת את הניהול ולא הפוך, בסוף צריך לדעת איך עושים את הדבר הזה.

חיים ילין: אז ניהולית אני בא ואומר, אני רוצה שבן אדם יהיה אחראי, אני רוצה שכל מה שנכנס למדינת ישראל הוא של חברה שכבר בדקתם אותה ולא צריך לבדוק אותה עוד פעם כי אתם יודעים שהיא באיכות גבוהה, ואם מחליפים כל שלוש - - - דרך אגב, קסדה, לידיעת

חיים ילין: כם, צריכים להחליף כל שלוש שנים בדיוק, אבל גם אם היא קיבלה מכה צריך לזרוק אותה ולהחליף אותה מיד.

חיים ילין: לא שנפל מישהו, ענף פגע, כי מאותו רגע אין את הבטיחות שיש.

חיים ילין: לדוגמה, אני אומר לכם כרוכב, לא כמישהו שכתב את התורה.

חיים ילין: אם יש את הדברים האלה, עכשיו ניהולית זה מה שצריך, שימו את זה בחוק.

חיים ילין: אל תסתכלו על ה - - - כאילו מה אתם עושים?

חיים ילין: כותבים את החוק, עכשיו אנחנו מסתכלים איך אפשר ליישם את זה ורבים.

חיים ילין: לא, תגידו איך אתם רוצים לראות את המדינה ואז תכתבו על זה את החוק.

חיים ילין: הפוך לגמרי, כי זה עניין ניהולי, זה לא עניין משפטי.

חיים ילין: המשפט צריך להיות כלי ולא מטרה.

חיים ילין: בבקשה, איגוד לשכות המסחר, עורך דין דן כרמלי.

<דן כרמלי: תודה, אדוני היושב ראש.

חיים ילין: ממלא מקום.

<דן כרמלי: ממלא מקום יושב ראש הוועדה.

<דן כרמלי: תודה, חבר הכנסת ילין.

<דן כרמלי: בשבוע שעבר ביום שני התקיים דיון ונקודת המוצא, שלצערי מאוד מתחברת לדברים שאתה דיברת עליהם עכשיו, שבסופו של יום כן המדינה קבעה מנגנון שנקרא תקן רשמי בחוק התקנים.

<דן כרמלי: לא כל התקנים, דרך אגב, במדינת ישראל, הם רשמיים, אבל מה שהוכרז כתקן רשמי חוסה תחת האינטרס, בדיוק כפי שאדוני דיבר עליו, של דאגה לבטיחות או בריאות הציבור או הגנת הסביבה.

<דן כרמלי: לגיטימי לחלוטין.

<דן כרמלי: האבסורד שנוצר כאן, כי לא רואים את הדברים בראייה הוליסטית ולא מעגנים אותם בחקיקה, הוא שאומרים שהאינטרס קיים ויש תקן רשמי, אבל אנחנו הולכים, אם מייבאים אותם ליבוא מסחרי אז חייבים לעמוד בתקן הרשמי, כי המדינה חושבת שצריך לדאוג לבריאות ובטיחות הציבור והגנת הסביבה, אבל אם מייבאים אותם ביבוא אישי, התקן, גם אם הוא תקן בינלאומי וגם אם הוא תקן מקומי, מה גם שבאמת הממשלה הנוכחית והכנסת הנוכחית העבירה החלטה חשובה שבעצם עד 1 ביולי שנה זו כל התקינה של מדינת ישראל הרשמית חייבת להיות תקינה בינלאומית.

<דן כרמלי: וזה מצוין וזה יופי של דבר, העניין הוא שאי אפשר להפלות אל מול התקן הרשמי.

<דן כרמלי: האינטרס הציבורי שלשמו קיים אותו תקן רשמי לא משתנה במסלול היבוא, אם זה מסלול מסחרי או מסלול של יבוא אישי.

<איתי עצמון: לא, אבל יש הבחנה בין מי שרוכש את זה לשימושו האישי לבין סוחר עוסק שמכיר, אמור להכיר את דרישות הרגולציה ויש לו יכולת להבין האם המוצר אמור לעמוד בתקן, לא אמור לעמוד בתקן והוא משווק את זה לכלל הציבור לבין אדם שקונה את המוצר לעצמו.

<איתי עצמון: גם אני, שמכיר את חוקי התקינה, אני לא יודע מה בדיוק דרישות התקינה שחלות לגבי מוצר מסוים שאני מביא ביבוא אישי.

<דן כרמלי: אמת ויציב, ואולי זה מקפיץ אותי לטענה הבאה, אדוני ממלא מקום יושבת ראש הוועדה, שבאה ואומרת שבאותה החלטת ממשלה שבמסגרת אנחנו גם, הממשלה, המדינה, מבקשת כאן במסגרת חוק ההסדרים לתקן את חוק התקנים ובעצם ליצור דיפרנציאציה בתקינה רשמית והגדירה הגדרה של כמות סבירה.

<דן כרמלי: אני לא יודע אם אתה מודע לכך, אדוני, כמות סבירה, אני אתן לך רק את הנתונים לכמות סבירה, כי יש כאן כמה אורחים שלא - - -

<איתי עצמון: זה מה שקיים בצו יבוא חופשי, זה לא בחוק.

<דן כרמלי: שים לב, אדוני, 30 פריטים עד 1,000 דולר, או חמישה פריטים ללא הגבלה בסכום.

<דן כרמלי: הרי ברור לכולנו שמדובר כאן בהתחלה של תהליך של יבוא מסחרי בתחפושת של יבוא אישי.

חיים ילין: ברור, זה אני יודע.

<דן כרמלי: וזה חייב לבוא לכדי תיקון ואיזונים.

<דן כרמלי: יושבת ראש הוועדה ביקשה מאיתנו בסיום הדיון הקודם גם להביא הצעות פרקטיות, לכן שלחנו הצעות פרקטיות.

<דן כרמלי: אחת מההצעות הפרקטיות היא גם לעגן ולשנות את הכמויות האלה כדי שבאמת לא ייווצר מצב שבו בסופו של יום השוק הישראלי מוצף במוצרים שהם בעצם פוגעים פר-אקסלנס בציבור, ברמת הבריאות והבטיחות.

<דן כרמלי: ואני מסיים כאן.

<דן כרמלי: ביום חמישי בערב בגלובס, אני אראה את זה גם לחבריי במשרד האוצר ובמשרד הכלכלה, התפרסם, ואני אקריא רק את הכותרת, קשה לי, קשה אפילו עם משקפיים, 'יותר מ-70% ממוצרי הילדים', ביניהם גם אותם כיסאות בטיחות שבהם אנו עסקינן לגבי משרד התחבורה, 'והתינוקות שנבדקו במשרד הכלכלה אינם עומדים בתקנים והם מסוכנים'.

<דן כרמלי: צריך להבין מה המשמעות של זה.

<דן כרמלי: אם אנחנו משאירים את אותה החלטת ממשלה לגבי הכמויות של מהי כמות סבירה תחת זה ולא מעגנים אותם ומשנים אותם בחקיקה, לגבי הצפת השוק עוד יותר, במצב הזה, אנחנו הולכים לסכן את הציבור.

<דן כרמלי: המחוקק הולך לסכן את הציבור, הממשלה מתפשטת מתפקידה - - -

חיים ילין: תראה, אני לא מאלה כמו ראש הממשלה שחושב שהתקשורת, מה שהוא חושב, אבל כשאני רואה כתבות כאלה אני תמיד שואל מי הזמין אותן.

<דן כרמלי: מצוין, כתוב כאן, חיכיתי לשאלה הזאת, חבר הכנסת חיים ילין.

<דן כרמלי: כתוב - - -

חיים ילין: אף אחד לא מעז לשאול את השאלה הזו פה, אני בין היחידים.

<דן כרמלי: לא, אבל ממך ציפיתי.

<דן כרמלי: ברשותך, מר וכטל - - -

<יעקב וכטל: דן, אבל חבל - - -

<דן כרמלי: עמותת אדם טבע ודין.

<יעקב וכטל: כן, אבל העיתונאי הציג מה שהוא רצה ולא מה שאנחנו הצגנו לו.

חיים ילין: לא, בסדר, אנחנו לא דנים בזה.

<דן כרמלי: רק להסביר, המטרה שלי הייתה, אני מראש מסכים עם מר וכטל, הממונה על התקינה, שהוא איש מקצוע ורציני בתחום, אבל גם הוא אמר, ויתקן אותי אם אני טועה, בדיון הקודם, שתקן הוא תקן הוא תקן.

<דן כרמלי: אי אפשר לעשות תקן דיפרנציאלי.

<דן כרמלי: אם יש חשיבות לתקן, שיקיימו אותו, אם אין חשיבות לתקן, שיבטלו את הרשמיות שלו.

חיים ילין: לא, אני חייב להגיד לך משהו מתוך היכרותי.

חיים ילין: אתה יודע שאתה לפעמים קונה מלפפונים ועגבניות מטורקיה, אני אומר לך כחקלאי, התקינה שיש שם שונה לגמרי מהתקינה של מי שחקלאי פה וצריך לגדל את זה, לחלוטין שונה.

חיים ילין: אתה לא יודע שום דבר ממה שקורה שם בחו"ל, בסוף בודקים ארגז על כל אלף ארגזים, לכן אני בא ואני אומר לך את הדברים, יש תמיד דרישה כלפי פנים ואני חושב שזה שני דברים שונים לחלוטין כי אנחנו לא מדברים כרגע על יצוא בתוך מדינת ישראל, אנחנו מדברים על יבוא.

חיים ילין: זו החקיקה.

<דן כרמלי: אמת, אדוני.

חיים ילין: אתה, מה שאתה אומר, בצדק, בסוף צריך להיות השוואה בין כולם, גם מי שפה וגם - - -

<דן כרמלי: אמת.

חיים ילין: בסדר, אני אומר בואו נתקדם לאט לאט.

חיים ילין: אנחנו בפיגור ברגולציה, בחקיקה, כלפי ההתקדמות של העולם.

חיים ילין: מחר בבוקר, בתוך שנה יש לך תא מזון פה ואתה יודע בדיוק מה זה עשה בארצות הברית, אתה יודע מה זה יעשה לשוק המקומי והייצור המקומי, אתה יודע בדיוק מה זה יעשה, אבל לשם העולם הולך.

חיים ילין: השאלה אם מדינה צריכה להתערב או לא להתערב, זו שאלה לא פה לדיון, הוא דיון הרבה יותר רחב, עד איפה המדינה צריכה להתערב, גם בשם הביטחון, ואנחנו מתערבים הרבה בשם הביטחון.

<דן כרמלי: אדוני צודק, רק תקן רשמי, המדינה החליטה שחשוב לייצר תקן רשמי.

<דן כרמלי: וכאן מבוקש פטור מתקן רשמי על בסיס מסלול יבוא.

<דן כרמלי: אני לא מבין את הרציונל.

<עידו סופר: אדוני היושב ראש, אמרתי את זה גם בדיון הקודם, כשיושבים, אמנם חברים, באמת עמיתים לעבודתי, גם איגוד לשכות המסחר וגם התאחדות התעשיינים, בסופו של דבר הם משרתים איזה שהוא אינטרס מסוים והוא מסתיים ברווח ובסופו של דבר כשהם באים לרגולטור, אגב, אמרתי את זה גם בפעם שעברה, באותו שבוע, באותו חודש, כשהם מקיימים כנס על הרגולציה המפלצתית שהורגת את העסקים בישראל, אבל באותה עת בכנסת הם אומרים שיש כאן בעיה וצריך להחמיר את הרגולציה ו'אנחנו דואגים לבטיחות ולבריאות הציבור', אל"ף, תרשה לי לא ליפול מהכיסא, ובי"ת, זה מאוד יפה, רק בשנה שעברה - - -

חיים ילין: אם הוא בטיחותי אז אתה לא תיפול.

<דן כרמלי: בדיוק, אם הוא עומד בתקן הרשמי אתה לא תיפול.

<דן כרמלי: אבל אם לא, אז לא בטוח.

<עידו סופר: מה שיפה זה שאותם 70% של מוצרים, אני רוצה להגיד לידידי מר כרמלי, שאתה קצת יורה לעצמך ברגל, היות שהמוצרים האלה לא יובאו ביבוא אישי, האכיפה מתבצעת בזה.

חיים ילין: אל תתייחס לכתבה.

<עידו סופר: לא, אני לא מתייחס לכתבה, אבל רק אני אומר שזה אולי מעיד על זה שהם לא בהכרח עומדים בדרישות הבטיחות שמצופות מהם.

<עידו סופר: מעבר לזה, לעניין הכמויות.

<עידו סופר: דיברת קודם על רגולציה קומוניסטית ולכן ישבה ועדה שאגב יצאה עם אותו כלל פעמיים לשימוע ציבורי על מנת לעשות איזה שהיא בחינה של מה הם האיזונים הנכונים ובסוף אם אחיינית של חבר הכנסת ילין תזמין 31 זוגות או 29 זוגות מכנסיים ויגידו 'הופ הופ הופ, זה לא במדינת ישראל, זה יבוא מסחרי, בואי תבדקי, תעשי' וזה, צר לי להגיד את זה, אבל זה נראה שזה לא מתאים למדינת ישראל בשנת 2018.

<עידו סופר: לכן הוועדה באה ודנה בזה מעל חצי שנה עם שימוע ציבורי ובסוף היא הגיעה עם המסקנות האלה שעוגנו גם בהחלטת הממשלה אל הכנסת.

חיים ילין: אם היא רוצה יותר מזה?

<עידו סופר: היא יכולה, זה פר משלוח.

חיים ילין: לא, היא לא עושה את זה דרך זה, זה לא יבוא אישי עכשיו מהבחינה הזאת, זה כבר מסחרי, זאת אומרת זה סיפור אחר לחלוטין.

חיים ילין: מה שאני מנסה להגיד לך, זה שירות מסוים שאנחנו מחוקקים, כשאתה בא ומדבר על חברות ענקיות, זה לא החוק הזה, זה לא היבוא האישי שאתה מדבר עליו, זה חקיקה אחרת לגמרי, זה רגולציה.

חיים ילין: אל תערבב בין הדברים, אל תערבב לי בין הדברים כי אחרת אנחנו ניפול.

<עידו סופר: בוודאי, אני מתייחס לטענות - - -

חיים ילין: כי אחת הבעיות הקשות שיש לנו בחוקים זה שדרך חוק אחד אנחנו מנסים לתקן את כל המדינה.

חיים ילין: תמיד נופלים באותה מלכודת, זה לא עובד.

חיים ילין: כן, ארגון אמון הציבור.

חיים ילין: עורכת דין עפרה לוי.

<עפרה לוי: בוקר טוב אדוני ממלא מקום יושבת הראש.

<עפרה לוי: עורכת דין עפרה לוי, יועצת משפטית, משנה למנכ"ל אמון הציבור.

<עפרה לוי: אני חושבת שאת אמון הציבור אי אפשר להאשים שהוא משרת אינטרס מלבד האינטרס הציבורי ואני מתחברת מאוד לדברים שאמרת קודם בנוגע לאחריות צרכנית של אדם פרטי כשהוא קונה קסדה לילדיו וכן הלאה, אנחנו גם על זה מדברים לא מעט.

<עפרה לוי: אבל, והאבל הוא גדול, בואו נדבר תכלס, היום יש מנגנון שאוסר על רכישה, אם אנחנו מדברים על קסדות אופניים, שאוסר על רכישת קסדה שאינה עומדת בתקן רשמי רק שאף אחד לא אוכף אותו.

<עפרה לוי: זאת אומרת אם אני הייתי רוצה לקנות לאחייניי, הילדים שלי כבר גדולים, קסדה, הייתי יכולה לקנות אותה באינטרנט, בלי שום אינפורמציה על התקן וזה היה הופך אותי לסוג של עבריינית.

<עפרה לוי: זה סוג של עבריינית כי אף אחד לא אוכף את זה, אף אחד לא היה מלמד אותי אפילו או מסביר לי איך לבדוק את זה ומה לעשות כדי לוודא שאני קונה קסדה שהיא בטיחותית ותגן על ראש הילדים.

<עפרה לוי: מה שבאה החקיקה הזאת ואומרת, לעניות דעתי, זה 'אה, אנחנו לא מצליחים לאכוף אז בואו נתיר את הכול'.

<קריאה: לא, ממש לא.

<עפרה לוי: שניונת, אני ישבתי בהמתנה, עכשיו אני מבקשת לקבל - - - כך החוק כתוב.

<עפרה לוי: אומרים שתיקבע רשימה, שמחתי לגלות היום שמשרד התחבורה פה בא ואומר 'אני רוצה לפקח כגוף מקצועי על המוצרים שהם תחת האחריות שלי ולייצר מנגנון כך שהציבור לא יכניס למדינת ישראל מוצרים שלא עומדים בתקינה הזאת', בנוגע למוצרים בטיחותיים כמו קסדה לאופניים.

<עפרה לוי: אני מקווה לשמוע את משרד הבריאות אומר משהו דומה על מוצצים ובקבוקים ומשטחי החתלה לתינוקות, אני לא מצפה שהציבור יידע את זה בעצמו.

<עפרה לוי: אני חושבת שפתרון הרשימה המפורסמת שהציעה חברת הכנסת, יושבת הראש הקבועה, הוא פתרון שיכול לעבוד, אני חושבת שאפשר לפתח מנגנוני אכיפה מתוחכמים ומורכבים יותר.

<עפרה לוי: אני אוסיף עוד הערה אחרונה, ברשותך.

<עפרה לוי: הצעת החוק הזאת כוללת גם את הצורך, את הגדרת הבעיה, החסם והחסם פה מדבר על הנושא שדיבר עליו דן מהאיגוד, על מה הוא יבוא אישי ומה הוא יבוא אישי במסכה של יבוא מסחרי.

<עפרה לוי: אני רגע רוצה להתייחס לנושא הזה מנקודת המבט של הצרכן תם הלב שבאמת עושה יבוא אישי.

<עפרה לוי: אוקיי, הוא רוצה לקנות את המוצרים שלו דרך האינטרנט, בזול יותר, כולנו בעד הורדת יוקר המחיה.

<עפרה לוי: יחד עם זה לבוא ולהגיד לו מותר לך לקנות כל מוצר בלי קשר אם הוא בריא, לא בריא, תקין, לא תקין, בטיחותי, לא בטיחותי, זה בעצם לשחרר, אפרופו הדברים שלך, לחלוטין את אחריות המדינה.

<עפרה לוי: אני מסכימה שיש אחריות מפוצלת, אני מסכימה שגם לנו יש אחריות צרכנית ואחריות הורית, אבל לבוא ולהגיד 'אנחנו לא יודעים איך לאכוף את זה ולכן עזבו, מותר הכול', בעיניי זה שחרור אחריות מוגזם מהצד של המדינה והרגולטור.

<עפרה לוי: יש בהחלט מוצרים שגם אם לא נדרש להם איש מקצוע יש מקום שהמדינה תתערב, שתדאג לציבור שלה ותדאג שלא ייכנסו לארץ מוצרים מזיקים, בטח לא לילדים.

<עפרה לוי: שוב, היו כבר סיפורים, אני לא אזכיר שמות, גם אני לא רוצה להזכיר שמות של מותגים, אבל היו פה כבר קטסטרופות, אנחנו לא רוצים שבשם הרפורמה ובשם הורדת יוקר המחיה ובשם כל המטרות החיוביות והחשובות האלה בעצם יפרצו את כל הגבולות ותגיד המדינה, 'אוקיי, אז אני לא אחראית על בריאות ובטיחות הציבור בהיבט הזה'.

<עפרה לוי: בעינינו, כארגון אמון הציבור, זה פסול, אנחנו חושבים שהפתרון זה לייצר מנגנונים דוגמת המנגנון שהציעה יושבת הראש, שבדיוק מצטרפת אלינו בחזרה, אם זה רשימות של יצרנים שעומדים בתקן הבינלאומי, אם זה מנגנונים של פיקוח ואכיפה על ידי רשויות הפיקוח שעושות בדיקות מקדמיות ומייצרות איזה שהיא מערכת שגם מגנה עלינו הציבור ולא מטילה את כל האחריות עלינו כ - - - (היו"ר רחל עזריה)

חיים ילין: אני מבקש, הרי החיים הם לא שחור-לבן, הם 50 גוונים של אפור כנראה, אז איפה אתם?

<אנואר חילף: קודם כל הצגת העובדות לא הייתה מדויקת, אני אסביר גם למה.

<אנואר חילף: היא אומרת שאף אחד לא אוכף כאילו זה - - -

חיים ילין: לא, תקשיב, אני שאלתי, אל תענה לה, תענה לי, בבקשה, בשביל שגם רחל תוכל לבוא ו - - - הטענה הבסיסית פה זה שאם אנחנו נשחרר את כל הרסן אנחנו באנרכיה, אנחנו יודעים את זה, באנרכיה אתה יודע מה קורה בסוף, אתה יודע איך זה מתחיל, אתה לא יודע איך זה מסתיים וזה בדרך כלל לא מסתיים טוב.

חיים ילין: איפה אתה כמשרד, כרגולטור, אתה שם את הדברים?

חיים ילין: זאת אומרת איפה הגבולות שלך, מה כן ברמה האסטרטגית?

חיים ילין: על זה אני מדבר, כי זה לא שחור ולבן, פה יש חשש, אני מתרגם לך, שאין יותר רגולציה, אין, הכול חופשי.

<אנואר חילף: קודם כל יש את הרגולטורים שקובעים את המדיניות, יש את הממונה על התקינה, הוא ירחיב, אבל אני אענה דווקא על השאלות שאתה שאלת.

<אנואר חילף: אתה אמרת מי לוקח אחריות, מי מקבל החלטה.

<אנואר חילף: יבוא אישי הוא אופציה, אם אני מפחד לייבא בחו"ל, זו אופציה, אתה לא חייב לממש אותה.

<אנואר חילף: אני לא זורק את הצרכן ואומר לו 'זאת האופציה שלך' ואני מסיר את כל האחריות.

<אנואר חילף: אני גם כרוכב אופניים כמוך, כשאני מזמין קסדה אני יודע בדיוק מה אני מזמין ואני יודע בדיוק מה אני מחפש.

<אנואר חילף: אני לא רוצה שהמדינה, עם כל הכבוד, תעכב לי את זה ותבקש ממני תשלומים נוספים.

<אנואר חילף: אני לוקח אחריות על המוצר, הוא שלי.

<אנואר חילף: עכשיו, אני הולך עם ההצעה שהציעו לשכות המסחר, אם אני מביא דגם ביבוא שהחלטתי ללכת על האופציה, לממש אותה ולקחת אחריות, אני מביא דגם שלא קיים בארץ, אין לגביו בדיקת דגם, אני נכנס לבירוקרטיה שבחיים אזרח לא יכול לעמוד בה, הוא ייטוש את המוצר, הוא לא ישחזר את הפעולה הזאת שוב.

<אנואר חילף: ההצעה הזאת, המשמעות שלה זה סגירת יבוא אישי.

<אנואר חילף: זו המשמעות.

<אנואר חילף: למה הצרכנים הולכים לשם?

<אנואר חילף: עשינו סקר בעניין הזה, רוב הציבור אומר 'אני רוצה יבוא אישי בגלל יוקר המחיה'.

<אנואר חילף: זה סקר שעשינו ואנחנו נשמח גם להעביר לכם, אם אתם רוצים לראות את התוצאות שלו.

<אנואר חילף: אז עניין אמון הציבור, לציבור יש כמה אינטרסים, צריך גם לשקלל ביניהם.

<אנואר חילף: אני כצרכן, בכובע שלי, אני לא רוצה שהמדינה תתערב לי ותטיל עליי בירוקרטיה ותגיד לי איזה קסדה לקנות.

<אנואר חילף: אני יודע מה אני קונה, אני כצרכן יודע מה אני קונה.

<אנואר חילף: דבר עוד יותר חשוב ביבוא אישי, השוק תמיד מתפתח בקצב יותר מהיר מהרגולציה וזאת החלטה של אנשים קובעי החוק.

<אנואר חילף: אם אנחנו רוצים להכתיב לשוק, לפחות ברמה האישית, קצב התפתחות כמו הרגולציה, לדעתי אתה מטיל הרבה מגבלות על הצרכן הבודד.

<אנואר חילף: פה לפחות אני כן חושב שנכון להשאיר לו את הפתח לקנות דברים והרגולטורים קבעו כללים והממונה על התקינה יכול לדבר על הכללים שנקבעו במגרש שלו.

רחל עזריה: אני רק אגיד שלדעתי אנחנו עוד מעט נסגור ואני אתן לכם להגיע להסכמות, כי אתם צריכים - - - אבל אנחנו כן נגיד הנחיות להסכמות.

חיים ילין: אני אגיד דבר אחד.

חיים ילין: קודם כל ניתנה פה תשובה, זו אופציה, אופציה זה כבר נשמע מילה שהיא הרבה יותר נכונה.

חיים ילין: האופציה מפחידה אותך קצת, כי רגע, בואו נשים את הדברים על השולחן, אם אני הייתי במקומך גם אותי זה היה מפחיד.

חיים ילין: בוא נשים את הדברים, כי אופציה שיש לכל בן אדם פרטי בסופו של דבר היא מביאה את השוק למקומות - - -

רחל עזריה: עם מי אתה מדבר?

חיים ילין: עם דן.

חיים ילין: במקומו גם אני הייתי חושש מאופציה, אבל עדיין כרגולטור, כחבר כנסת שבא עכשיו וצריך לחוקק, המגבלה היחידה שאני יכול לשים זה מה היא הנקודה המקסימלית שהאופציה הזאת יכולה לעבוד.

חיים ילין: כמו אופציה רגילה, מעבר לזה זה כבר משהו אחר לחלוטין, מבחינתי הוא מייבא והוא צריך לעבור בדיוק את מה שכל מייבא גדול עושה במדינת ישראל.

<דן כרמלי: אני מסכים איתך.

חיים ילין: זה מה שאני רואה בסופו של דבר - - -

<דן כרמלי: זה נופל, אדוני, תחת ההגדרה של כמות סבירה שצריך להיכנס לרזולוציות שלה.

חיים ילין: אבל זה אתם חייבים לשבת ביניכם, חבר'ה.

חיים ילין: רחל, אני מסכים איתך, הם צריכים לשבת ביניהם, האופציה האישית הזאת, עד איזה גבול היא קיימת ומעבר לזה הוא כבר יבואן לכל דבר.

רחל עזריה: כן, אז עידו סופר, בבקשה.

<עידו סופר: אני רק רוצה, גם עבור מטעם אמון הציבור להסביר רגע את המצב העובדתי ולהבין על מה מדובר פה, כי בסוף, גם בהיבט הצרכני, אנחנו מסתכלים פה על שני קצוות, על בטיחות הציבור ועל יוקר המחיה וצריך למצוא את האיזון באמצע.

<עידו סופר: לגבי מוצרים שעומדים בתקן רשמי, כיום אין אכיפה, כלומר כל המוצרים האלה נכנסים.

<עידו סופר: אגב, אפשר גם את אותם מוצרים לייבא במזוודה וזה קורה, מזמינים אותם ואין פיקוח ועכשיו יש כאן איזה שהיא הסדרה, יוצרים כאן רשימה של מה כן ומה לא.

<עידו סופר: כלומר למעשה יהיו מוצרים שהיום אפשר לייבא אותם, אבל היות שנדרשת עבורם התקנה, הפעלה, אחזקה על ידי בעל מקצוע, מחר אי אפשר יהיה להביא אותם.

<עידו סופר: לכן יש כאן איזה שהיא הסדרה של הנושא וזה בדיוק הפוך, למען האמת, אם היינו ממשיכים במצב הקיים אז דווקא לא הייתה הסדרה בכלל.

<עידו סופר: זה לעניין הזה.

<עידו סופר: מעבר לזה, חשוב גם להבין, אם היה אפשר שמוצר מגיע ביבוא אישי מוזמן ואז עושים ככה ובודקים אם הוא עומד בתקינה ואם כן, אחלה, הוא עובר ברמזור ירוק, ואם לא, אז לא ומשיבים לצרכן את הכסף, כולנו היינו שמחים, זה היה פתרון מדהים.

<עידו סופר: זה, אגב, מר וכטל יכול להסביר שזה נושא שנידון גם בכל העולם, של איך מתמודדים עם היבוא האישי כי זה נטל בלתי סביר לבדוק את הדרישות האלה.

<עידו סופר: אבל בסוף אנחנו יודעים שהמוצרים האלה מעוכבים ועד שהצרכן מקבל אותם אז הוא מקבל אותם הרבה פעמים במחיר שהוא פי שלושה ופי ארבעה או פי חמישה מערך המוצר וזה מביא לעוגמת נפש מאוד משמעותית, אז בסוף אתה מביא את המוצר הזה, שם אותו במזוודה ואתה מגיע איתו לארץ.

<עידו סופר: אז לא עשינו בזה שום דבר, גם פגענו במי שלא יכול לטוס ולהביא את המוצרים האלה וגם בסוף יש כאן שאלה של אחריות אישית.

<עידו סופר: אני אומר, רק להבין, חבר הכנסת ילין, ישבה כאן ועדה שדנה בנושא הזה מעל חצי שנה ונעשתה כאן בדיקה גם להחלטת הממשלה, בסוף אנחנו מדברים פה על שני תיקונים נקודתיים ש - - - הרבה זמן, יש נקודה ספציפית בנוגע לתקינה רשמית שאנחנו צריכים לפתור וזה מה שאני מבקש - - -

רחל עזריה: כן, שזה הרכבים.

<עידו סופר: נכון ואנחנו נבוא עם פתרון נקודתי, אבל על כל הדברים האלה, כל רגולטור חשב ואגב, התפיסה היא משחררים, אבל משאירים לכל רגולטור את ה - - -

<אלישבע לסרי: ויש שם גם בדיקות.

<עידו סופר: נכון, גם אגב מגבירים את הפיקוח והאכיפה, בוודאי, אבל מעבר לזה לכל רגולטור יש המקום שלו לבוא ולהגיד 'זה מסוכן לטעמי וכאן אני רוצה לבדוק', וזה, אף אחד לא לוקח את הדבר הזה כמובן.

<עידו סופר: תודה.

רחל עזריה: כן, בבקשה.

<דן כרמלי: לחברי, מר סופר, רק לומר, גברתי סיימה את הישיבה הקודמת בבקשה לעגן דברים בחקיקה.

<דן כרמלי: זה נכון מה שמר סופר אמר לגבי החלטת ממשלה - - -

<עידו סופר: היא ביקשה דרכים פרקטיות ליידוע הציבור - - -

<דן כרמלי: נכון, גם זה, נכון מאוד, עידו - - -

<עידו סופר: לא גם זה, זה זה.

<דן כרמלי: אנחנו הגשנו לגברתי נייר לנושא הזה, בפרקטיקה, והעברנו אותה גם למשרד האוצר כמובן, לפי הנוסח שהובא אתמול בערב לקראת הדיון הזה לא ראינו עיגון בחקיקה של אף אחד מהכללים או העקרונות שדיברנו עליהם.

רחל עזריה: וגם, אגב, לא התייחסתם לעניין היידוע של הציבור.

<עידו סופר: כן התייחסנו, רק לא הגענו, רצינו לומר את זה בישיבה האחרונה של הוועדה.

<עידו סופר: הנושא הזה עאלה גם בהקשר אחר של מוצרי תקשורת אלחוטיים.

<עידו סופר: במהלך שנת 2018 משרד האוצר והכלכלה ייצאו באיזה שהוא, אני לא רוצה לקרוא לזה קמפיין, כי לא מדובר פה על עידוד יבוא אישי, אלא יידוע הציבור בכלי התקשורת השונים - -

רחל עזריה: יידוע, נכון, זה מאוד חשוב.

<עידו סופר: - - על הדרישות הקיימות, על מה הכמויות המותרות ואיפה כל המידע הזה מרוכז.

<עידו סופר: וגם, כמו שאמרתי, הממונה על חוקיות היבוא במשרד הכלכלה, אנואר, גם אחראי על הקמת אתר שבו יעוגנו כל הסוגיות האלה.

<עידו סופר: ככל הניתן, אגב, זה יהיה בקוד פתוח כדי ש - - -

רחל עזריה: אבל זה לא עוזר לנו.

<עידו סופר: אני אומר, ככל הניתן זה גם יהיה בקוד פתוח כדי שהאפליקטורים יוכלו גם להפוך את זה לאפליקציות שיהיו יותר זמינות, אבל אנחנו נעשה בהחלט יידוע הציבור דרך כלי התקשורת וככל הניתן בהחלט לבוא ולהעלות את זה ולהביא את זה לידיעת הציבור.

<עידו סופר: אבל אנחנו כן יודעים שיש מגבלות למה שאחיין שלי, אם הוא רוצה להזמין משהו, אז כנראה שהיידוע בכלי התקשורת וכנראה שיש אתר אינטרנטי וזה פחות יעניין אותו ולכן אנחנו צריכים לראות גם שהרגולציה היא סבירה ואיפה שיש סיכונים לדעת הרגולטור שבהם זה לא סביר אז הוא צריך לבוא ולבדוק את זה.

<עידו סופר: אבל אך ורק שם, זאת - - -

<דן כרמלי: כל הדברים החשובים האלה רק לא מעוגנים בשום דבר חקיקה.

<עידו סופר: הם מעוגנים בהחלטת ממשלה - - -

<דן כרמלי: החלטת ממשלה.

<עידו סופר: החלטת ממשלה.

<עידו סופר: אז החלטת הממשלה בפעם האחרונה - - -

<דן כרמלי: לא, אני לא מזלזל בה.

רחל עזריה: טוב, אתם לא תתחילו עכשיו את הוויכוח הזה.

רחל עזריה: כן, בבקשה.

<רז הילמן: היה פה דיון שהוא דיון מאוד מהותי וחשוב בין משרד התחבורה למשרד הכלכלה ובמקרה כנראה משרד התחבורה יצא עם איזה שהיא פוזיציה משפטית אחרת מיתר משרדי הממשלה, אבל צריך להבין שגם יתר משרדי הממשלה, יושב כאן נציג מקצועי של משרד הבריאות, גם הם מרגישים, לפחות הוא, אני מניח, מרגישים לא בנוח עם סיטואציה שבעצם לקחו אותם הצדה ומאפשרים כניסה של כמות מאוד מאוד גדולה של מוצרים ביבוא אישי, בלי שיש איזה שהוא ביטחון.

<רז הילמן: אפילו מדובר על איזה שהוא, אמר פה עידו שאם תבדוק כל מוצר זה יהווה חסם וזה בוודאי לא הגיוני, אבל אפשר לעשות בדיקות אקראיות.

<רז הילמן: לבוא ולהגיד שמבחינת הנורמה אנחנו אומרים שלא אכפת לנו מה יש במוצרים האלה, זו אמירה מאוד מאוד קשה של המדינה.

<רז הילמן: אני חושב שכדאי גם לשמוע את משרד הבריאות בנושא.

<קריאה: עמדתכם נשמעה, יש בעיה עם בטיחות הציבור?

רחל עזריה: עידו, סליחה, אני פספסתי משהו?

חיים ילין: זה לא אישי, עידו.

חיים ילין: יבוא אישי כן, אבל זה לא אישי.

רחל עזריה: לגמרי.

רחל עזריה: אני אסגור את הדיון.

רחל עזריה: לצערי אנחנו לא הצלחנו לעשות את העבודה לפני, אני מודה שהכול בלוח זמנים צפוף, אבל היי, לא אנחנו הגדרנו את לוח הזמנים הזה.

רחל עזריה: אני מבקשת שתכינו את הנוסח עוד להיום.

רחל עזריה: אני צריכה לומר שהעניין הזה של איך מיידעים את הציבור זה מטריד אותי.

רחל עזריה: אני מבינה שיש החלטת ממשלה, אבל החוויה הזו כמחוקקת, שהחוקים שלנו הם עץ נפל ביער, זה בעיה מאוד גדולה, אז בטח כשיש משהו שאתה צריך ממש להסביר לאנשים דברים, צריך לראות איך עושים את זה, איך דואגים שאנשים יידעו.

<יעקב וכטל: רק לגבי הנקודה האחרונה שהעלית, אני רוצה לציין שהסוגיה הזו של יבוא אישי דרך האינטרנט, היא מטרידה את כל העולם וזה לא רק אותנו ולכן במסגרת ה-OECD יש קבוצת עבודה שאנחנו שותפים לה שדנה בזה.

<יעקב וכטל: השנה, ב-2018, הקבוצה הזו תבנה ערכה לקמפיין שהוא יהיה קמפיין בינלאומי כאשר כל מדינה תוכל להוסיף עליו גם כן ואנחנו שותפים לקמפיין הזה.

<יעקב וכטל: זאת אומרת הנקודה הזאת היא נקודה מאוד מרכזית.

רחל עזריה: כי בעצם אנחנו מעבירים את האחריות לציבור - - -

<יעקב וכטל: נכון, ולכן הציבור צריך לדעת.

<יעקב וכטל: אגב, אנחנו לא מעבירים - - -

רחל עזריה: זה לא בדיוק.

רחל עזריה: עד היום הדברים היו יותר ברורים, ידעת שאתה הולך וקונה וידעת שהכול בסדר, והיום - - -

<יעקב וכטל: לא, רק ביבוא מסחרי ידעת שהכול בסדר.

רחל עזריה: בסדר, ביבוא מסחרי - - -

<יעקב וכטל: אבל ביבוא אישי - - -

רחל עזריה: אבל הרבה דברים לא הבאת ביבוא אישי בגלל שלא רצית, החבילה עלולה להיתקע בנמל.

<אנואר חילף: ממש לא, השוק הזה צומח ב-25%.

רחל עזריה: בסדר, זו סיטואציה מורכבת, מותר לומר את זה.

רחל עזריה: הרבה אנשים לא ייבאו הרבה דברים ביבוא אישי מהחשש שהחבילות ייתקעו בדרך.

רחל עזריה: גם זה אחרת, כשאתה רואה את הדברים מול העיניים, אתה לא רואה את הדברים מול העיניים, אבל אני חושבת שברגע שאנחנו מעבירים ממש את האחריות לציבור אז אנחנו צריכים לעשות את זה בצורה חכמה וצריך לוודא שהציבור באמת מבין.

רחל עזריה: זה משהו שאני מבקשת לעשות.

חיים ילין: זה תהליך ארוך.

רחל עזריה: נכון, אבל צריך לראות איך עושים אותו, אני רוצה להבין מה התכנית.

רחל עזריה: אתם יודעים כמה פעמים עברו חוקים ואני אמרתי שאחד הדברים הכי חשובים שהציבור יידע ועכשיו כמובן אנחנו מגלים שאף אחד לא יודע על זה.

רחל עזריה: כאילו מאוד מאוד קשה לגרום לציבור להבין ולהפנים משהו, חוץ מאשר אסור לקטוף את פרחי הבר, נכון?

רחל עזריה: שזה כאילו - - - חוזרים עליו תמיד.

חיים ילין: ה-OECD מובילים מדיניות מאוד - - - אני אומר לך את זה, כי אני שם דרך הרחפנים, שזה גם יבוא אישי, אבל אנחנו יודעים לפחות שכל הייצור נעשה בסין, 98%, אז זה יותר קל.

חיים ילין: הם הולכים על אפשרות של תקינה ומדבקה, זאת אומרת צ'יפ כמעט על כל מוצר.

חיים ילין: היום זה כלום, זה גרושים, הדבר הזה, ובעצם לא יצטרכו כמעט לפקח על הדברים האלה כי התקינה נכנסת בִּילְד אִין לתוך המוצר.

<יעקב וכטל: זה ברחפנים, אבל גם משיקולים נוספים, לא רק - - -

חיים ילין: לא, זה ייכנס כמעט לכל מוצר שיש לו השלכות, גם בטיחותיות וגם ביטחוניות לכל מדינה.

חיים ילין: אני חושב שזה נכון.

רחל עזריה: אחת האפשרויות, בעיניי, כשמייבאים, בטח בנושאים של רכבים ונראה אם יש עוד דברים שאנחנו רוצים לדון בהם, אבל בטח בנושאים של רכבים, שכל מי שמייבא מושב בטיחות שיש לו תקן של האיחוד האירופאי או של ארצות הברית, או לא יודעת מי עוד, בחבילה עצמה כתוב ואז זה לא עוצר כלום, זה פשוט עובר.

רחל עזריה: השאלה היא למה לא לעשות משהו שהוא לא פתיחה מוחלטת, בטח בדברים שאתם מודאגים לגביהם, מצד שני לא משהו שעובר עכשיו, גם אם הוא בא בבדיקה חינמית, שזה בעצם יהיה רשום על החבילה וזהו, בזה זה נגמר.

<רז הילמן: במיוחד שבעולם שבודק את הנושא הזה לא עשו פטור כמו שעושים בישראל, פטור גורף.

<אלישבע לסרי: נראה לי שזאת הכוונה.

רחל עזריה: שזה כתוב על החבילה ואז לא בודקים בכלל?

<קריאה: זה רק לגבי תחבורה.

<רז הילמן: זה רק בתחבורה.

רחל עזריה: ואז אין בדיקה?

<קריאה: זאת הבדיקה.

חיים ילין: לשם העולם הולך.

<קריאה: זה סימון שהמוצר עומד בדרישות התקינה.

רחל עזריה: בדרישות התקינה של אחת מה - - -

חיים ילין: לשם ה-OECD הולך.

<יעקב וכטל: אבל אתה אמרת לפני רגע שהכול בסין, אז סינים יסמנו הכול.

חיים ילין: לא, אנחנו - - -

רחל עזריה: בסדר, אי אפשר לחוקק לפי אלה שעוברים על החוק.

חיים ילין: אתה יודע שהסינים חשבו שאנחנו, אתה יודע כמה?

חיים ילין: 8 מיליארד איש במדינת ישראל, לא 8 מיליון.

חיים ילין: הם בטוחים, בסדר?

חיים ילין: תקשיב, עדיין אנחנו מדינה קטנה שלא יכולה להשפיע על סין, אבל ה-OECD כן יכול להשפיע, זה חלק מהכלכלה, ולכן יש להם הרבה יותר כוח מלנו ללכת למדיניות הזאת וזאת מדיניות שתשפר בכלל את כל התקינה במדינת ישראל.

חיים ילין: אני חושב שככה זה יהיה ואל תיקח את זה אישי.

<יעקב וכטל: להיפך, אני בעד.

חיים ילין: אנחנו נהיה חלק מהעולם ואני מקווה שנוכל להוביל גם ל - - -

<דן כרמלי: גברתי, רק הרעיון המצוין של גברתי בעניין הזה חייב לחול על קבוצות מוצרים נוספות שיש בהם סיכון בטיחותי מהותי.

רחל עזריה: טוב, זה אנחנו נצטרך לראות עם משרדי הממשלה, איך מתייחסים לזה.

<דן כרמלי: אני בטוח שמשרד הבריאות ומשרדים אחרים - - -

רחל עזריה: אני חושבת שזה פותר את הבעיה הזאת, בוא נראה אם יש - - - אנחנו ננהל איזה שהוא דיון מאחורי הקלעים ונשמע.

רחל עזריה: אנחנו נצטרך איזה שהוא נוסח כבר להיום.