הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, כנסת 20, פרוטוקול מספר 40, 2018-02-12 09:30

<קריאות: מזל טוב.

נורית קורן: אז אני מקווה שבסוף הדיון אנחנו נאשר את החוק, וזה יהיה בשבילי מתנת יום הולדת שהנה, הצלחנו להזיז פה הרים וגבעות ולאשר את החוק שיסייע לחקר האמת בפרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן.

נורית קורן: בעצם קראנו כבר את כל החוק, את כל הסעיפים, ונשארו לנו כמה סוגיות פתוחות שאנחנו נדון בהן, ונתחיל דווקא מנושא התקצוב כי אני רוצה לשחרר את נציג האוצר שיוכל להמשיך.

נורית קורן: אנחנו נמצאים בשבוע של התקציב ומאוד חשוב לי.

נורית קורן: יושב כאן אורן גבע מאגף התקציבים, שהוא אחראי על התחום, והיינו איתם בדין ודברים, ומבחינתי מאוד מאוד חשוב שהמדינה היא זו שתממן את כל העלות של פתיחת הקברים, וכאן המקום להודות גם לשר האוצר שנענה לבקשה שלי והבין כמה זה חשוב, והוא אמר לי שכל תקציב שיידרש הוא ייתן בפרשה, ועכשיו זו רק תחילת הדרך.

נורית קורן: אני מודה לו על כך כי אילולא אגף התקציבים ושר האוצר במיוחד, לא הייתי יכולה להמשיך.

נורית קורן: אורן, בבקשה.

<אורן גבע: אני אורן גבע, מאגף תקציבים במשרד האוצר.

<אורן גבע: אני אקרא לפרוטוקול, ומכתב בנוסח דומה יישלח לוועדה.

<אורן גבע: בהמשך לדיון בהצעת חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן, לצורך ביצוע בדיקה גנטית לקשרי משפחה, התשע"ז-2017, ולצורך סיוע ביישום הצעת החוק האמורה, הוסכם כי המדינה תסייע במימון של עד 300 מקרים של פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לצורך ביצוע בדיקה גנטית לקשרי משפחה באמצעות גופי הקבורה ובאמצעות המכון לרפואה משפטית של משרד הבריאות.

<אורן גבע: המקרים שבהם יתקבל הסיוע במימון יהיו אלה שיהיו הראשונים לקבל צו בית משפט לביצוע הליך זה בשנתיים שלאחר מועד אישור החקיקה, שזה - - - של החקיקה.

נורית קורן: אורן, אנחנו מאוד מודים לך, ותמסור תודה גם לנדב וגם לשר האוצר.

אורי מקלב: זה מבוסס על עלויות?

אורי מקלב: - - -

נורית קורן: המשטרה פותחת קברים, זה מבוסס על אותו דבר, אורן?

<אורן גבע: יש פה שני סוגי עלויות, עלות אחת היא עלות הוצאה והכנסה לקבר שהיא על פי הערכת העלות שנמסרה לנו ממשרד הדתות, ולגבי כל ההליך הרפואי והבדיקה הגנטית וכולי זה לפי מחירון של המכון לרפואה משפטית של משרד הבריאות של כמה הוא גובה כל אחת מהפרוצדורות הללו.

<דן מרזוק: אני רק אומר לפני שד"ר לבנטל ימשיך, ההערכה שלנו של 300 המקרים שהאוצר כרגע מוסר לנו שהוא מסכים לתקצב, זו הערכה בהחלט ריאלית שתספיק לכל המקרים המדוברים.

<דן מרזוק: ובהנחה שהיא לא תספיק, כמובן שנצטרך לחזור לשולחן הדיונים ולראות איך אנחנו פועלים בהתאם לעקרונות אחרים, עקרונות משפטיים, כמו: עיקרון השוויון.

<דן מרזוק: ולכן אני מציע שגם את העניין הזה תיקחו לתשומת לבכם.

אורי מקלב: אני גם מציע שהכול יהיה גם צמוד לעלויות משתנות, דהיינו, אם היום במכון לרפואה משפטית זו העלות וזה התעריף, ואם בעוד שנה התעריף יהיה אחר על אותה בדיקה, בהנחה שהעלויות האלה מאושרות באיזשהו מקום - - -

<דן מרזוק: אם התעריף של המכון לרפואה משפטית יעלה, זה בסדר, אותו נוכל לממן.

<דן מרזוק: הכוונה היא שבסוף מה שאנחנו מממנים זה את התעריף שלוקח המכון לרפואה משפטית עבור הפרוצדורות הללו.

אורי מקלב: אבל אני מציע שכל הדברים האלו יהיו גם מאושרים בכפוף לאישור של שר האוצר.

אורי מקלב: דהיינו, אם צריך שינוי בתעריף – זה לא דבר שנקבע בחוק, כמובן זה לא מכתב, זה דברים שיכולים להשתנות בכפוף לאישור משרד האוצר.

אורי מקלב: הרי אנחנו לא מודאגים מה-300, שנגיע ל-300.

אורי מקלב: התעריף יכול להיות כזה ולעכב תהליך שלם של בדיקה בגלל שזה לא מסתדר עם התעריף שקבעו לפרוסות, כל פרוסה, אם כאן יש שינויים.

אורי מקלב: אומנם קבעתם תעריף כולל של 20,500 ש"ח, אבל יכול להיות שאחד מהפרמטרים האלה לא יספקו ואז אתה יודע שפקיד נעצר, אני לא יכול לאשר.

נורית קורן: אורן, באמת צריך לקחת את זה בחשבון.

<דן מרזוק: בסוף זה תעריפים שהם ממשלתיים.

<דן מרזוק: מדובר על תעריף של משרד הבריאות.

<דן מרזוק: התעריפים האלה לא משתנים חדשות לבקרים, וכשהם משתנים הם משתנים באישור של ועדה בין-משרדית.

<דן מרזוק: זה לא דבר שקורה כל הזמן.

<דן מרזוק: שוב, מן הסתם, בהסכמה של שר האוצר אפשר להעלות את העלות - - -

נורית קורן: בסדר, אז רצוי שזה יהיה השורה הזאת.

נורית קורן: חבר הכנסת מקלב ידוע כאחד שמדקדק בפרטים, ולא רק זה, הוא גם מכיר את כל ההתנהלות מול האוצר, אז אני חושבת שההערה הזאת היא הערה מאוד חשובה, וחשוב שהיא תיכנס למסמך.

נורית קורן: בסדר?

<אורן גבע: בסדר.

נורית קורן: תודה רבה, אורן.

נורית קורן: ד"ר לבנטל, בבקשה.

<רון לבנטל: אני ד"ר לבנטל מהיחידה לסיווג רקמות בשיבא.

<רון לבנטל: אנחנו לא מופיעים במסמך - - -

נורית קורן: סליחה?

אורי מקלב: הוא לא פרמטר בתוך התעריף.

<רון לבנטל: הם - - - והמכון לרפואה משפטית בסעיף 5(ג) בחוק, אנחנו גם כן מתאימים לזה, ועכשיו מודרנו לפי - - -

נורית קורן: הם לקחו לפי המכון לרפואה משפטית, אבל העלויות שלכם צריכות להיות זהות.

נורית קורן: הן לא זהות?

<רון לבנטל: כתוב שכל - - - מועבר למכון לרפואה משפטית.

אורי מקלב: או מכון מוסמך דומה.

<דן מרזוק: אתה יכול לחזור על התעריף של בדיקת ה-DNA עצמה?

נורית קורן: הוא אמר שזה יועבר - - -

<אורן גבע: מבחינתנו, וזו העמדה שקיבלנו גם ממשרד הבריאות, הגוף המבצע הוא המכון לרפואה משפטית.

<אורן גבע: אם משרד הבריאות יחליט אחרת, לנו כאוצר לא כל כך משנה למי הולך הכסף כל עוד זה בתעריף דומה.

<אורן גבע: זה לפי שיקולו של משרד הבריאות.

נורית קורן: הוא יכול להפנות לסעיף?

נורית קורן: יכול להיות שזה יהיה הכי טוב.

<רון לבנטל: זה סותר את סעיף 5(ג).

<דן מרזוק: רק נבהיר שהכספים עוברים למטרה מסוימת, לא לגוף מסוים.

<דן מרזוק: ולכן, כפי שאמר נציג אגף התקציבים, אין לו בעיה שהכסף גם יעבור למעבדה אחרת שהיא לא במכון לרפואה משפטית כמו המעבדה בתל השומר, וזה הכול נתון להחלטה של בית המשפט באיזו מעבדה תיעשה הבדיקה הגנטית.

<דן מרזוק: אם בית המשפט יחליט לבצע את הבדיקה הגנטית בתל השומר, מובן שהאוצר יעביר את התקציבים שהוא ייעד למטרה הזאת גם למעבדה בתל השומר.

<אורן גבע: לא, לא.

<אורן גבע: אני אחדד.

<אורן גבע: אני לא חושב שבמקרה הזה הדבר נתון לשיקול דעתו של בית המשפט.

<אורן גבע: אם משרד הבריאות מחליט שהגורם המבצע של הבדיקות שהן במימון המדינה יהיה המכון לרפואה משפטית, אני חושב שלבית המשפט לא יהיה פה שיקול.

<אורן גבע: למשל, אם הוא החליט ללכת למעבדה פרטית, אני לא חושב שהמדינה תממן - - -

נורית קורן: חד משמעית לא.

<דן מרזוק: אורן, אתה צודק במאה אחוז.

<דן מרזוק: רק שהחוק כן נותן שיקול דעת לבית המשפט לקבוע מי מבין שתי המדינות שהוסמכו נכון להיום בחוק תבצע את הבדיקה הגנטית.

<דן מרזוק: ולכן יש לנו היום שתי אופציות, או המכון לרפואה משפטית או המעבדה בתל השומר.

<דן מרזוק: ולכן יש לנו היתכנות שבית המשפט יורה על כל אחת משתי המעבדות האלה.

<אורן גבע: אני מציע שתוסיפו בסעיף הזה שבית המשפט ייוועץ עם משרד הבריאות בנושא.

<דן מרזוק: המדינה היא משיבה בתיק.

<דן מרזוק: בוודאי שבית המשפט שומע את עמדת המדינה בעניין הזה, ואת עמדת משרד הבריאות.

<אורן גבע: אבל צריך להבהיר שבנושא הספציפי הזה, בסופו של דבר, מי שצריך להחליט פה לאן מווסתים את הדברים האלה כן צריך להיות משרד הבריאות אם הוא הולך לממן את זה.

<מאיר ברודר: אני עו"ד מאיר ברודר ממשרד הבריאות.

<מאיר ברודר: זה בהחלט מה שאנחנו עושים, וזה מה שדיברנו בדיון הקודם.

<מאיר ברודר: גם בדיון שד"ר לבנטל היה בו, ואני שם את הדברים על השולחן, ואני עושה הפרדה בין הנושא של ההפקה של DNA מעצם לבין ההפקה של הדי.

<מאיר ברודר: אנ.איי.

<מאיר ברודר: של המשפחות, ומאחר שלמכון לרפואה משפטית נכון להיום יש יותר את הידע והניסיון, והוא כרגע הגורם המוביל יותר, דרך הפרקליטות אנחנו כן נכוון לכך שהבדיקות של הפקת העצם יהיו במכון לרפואה משפטית.

<מאיר ברודר: ולגבי הנושא של המשפחות, על אף שאנחנו רואים איזושהי יעילות שזה יהיה באותו בית, אנחנו חושבים שזה בשיקול של בית משפט.

<מאיר ברודר: ופה, אגב, יש יותר מעבדות שיש להן סמכות לבדיקה - - - זה תל השומר ועוד מעבדות.

<מאיר ברודר: אבל הבדיקה - - - אנחנו בהחלט נכוון, נכון להיום – ברגע שבתל השומר יהיו שינויים או יצברו יותר ניסיון, אנחנו בהחלט נשקול את העמדה שלנו.

<מאיר ברודר: אבל נכון להיום זאת העמדה שלנו.

<אורן גבע: אני רק אבהיר.

<אורן גבע: יש פה הבדל מהותי גם מבחינה תקציבית.

<אורן גבע: אני לא סתם מתעקש על הנקודה.

<אורן גבע: המכון לרפואה משפטית הוא גוף ממשלתי מתוקצב.

<אורן גבע: היכולת שלנו או של משרד הבריאות להעביר לו סכומים כאלה או אחרים על מנת לבצע את הפעילות היא יותר נוחה מאשר לצאת לגוף חיצוני שנדרש לעשות - - -

<קריאות: - - -

<אורן גבע: תל השומר הוא גם גוף ממשלתי.

<אורן גבע: בהיבט הזה יש פחות בעיה.

<אורן גבע: צריך להבהיר, זה לא יכול להיות גוף שהוא חיצוני לממשלה כי אז זה יוצר לנו בעיה מבחינת העברת התקציבים.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: אז כל המרפאות שעל פי חוק ושמשרד הבריאות נותן להן לעשות, ואנחנו יודעים שהיום לעשות את כל הפעולות, מי שמתמקצע בזה הוא המכון לרפואה משפטית.

<דן מרזוק: בכפוף להודעה שמסר נציג אגף תקציבים ולהערות שנשמעו, אנחנו מוחקים את סעיף התקצוב שהופיע בטיוטה בנוסח בקודם.

<דן מרזוק: אנחנו נסתפק בהודעה הזאת לפרוטוקול, ובמכתב רשמי שיועבר מאגף תקציבים לוועדה.

נורית קורן: אורן, תודה רבה.

נורית קורן: אני מאוד מודה לך.

נורית קורן: אנחנו עוברים עכשיו לסעיף הבא שנשאר פתוח.

<דן מרזוק: אני מציע שנעבור רק על הסעיפים שלא קראנו או שנעשו בהם תיקונים בעקבות הישיבה האחרונה.

<דן מרזוק: אין צורך לחזור על כל החוק כי כבר הקראנו אותו מספר פעמים.

<דן מרזוק: הסעיף הראשון שאני רוצה שנדון בו הוא סעיף 3(ב)(1) בעקבות הערה שהתקבלה בדיון הקודם.

<דן מרזוק: סעיף 3(ב)(1) קובע: "בבוא בית המשפט לתת צו לפתיחת קבר, יביא בחשבון, בין השאר, שיקולים אלה:", ופסקה (1) קובעת: "קיום סיכוי להפיק מהגופה הקבורה DNA כך שאפשר יהיה לערוך בדיקה גנטית לקשרי משפחה, או קיום סיכוי לברר נתונים אחרים שיסייעו בזיהוי הגופה הקבורה;".

<דן מרזוק: זה שינוי נוסח שביצענו בפסקה הזאת כדי לאפשר שתי חלופות, או הפקת DNA או בירור נתונים אחרים שיסייעו בזיהוי.

<דן מרזוק: זה בהמשך לדיון שהתקיים עם נציג אדף תקציבים, שכידוע היום יש לנו שתי מעבדות מוסמכות, ואנחנו מאפשרים לבית המשפט את שיקול הדעת לקבוע מי מבין המעבדות יבצעו את הבדיקה, והכול כמובן בשים לב לידע והניסיון שיש לכל אחת מהמעבדות.

<יגאל יוסף: סליחה, יש רק שתי מעבדות?

נורית קורן: כרגע, שהוסמכו על פי חוק, כן, רק שתיים.

נורית קורן: המכון לרפואה משפטית ותל השומר.

<יגאל יוסף: היתה בעיה עם הסיפור של צילה לוין זכרונה לברכה - - - אמא שלה, שהיתה בדיקת DNA שנעשתה במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים על ידי המשפחה ועורך דין רמי צוברי, ואחר כך פרופסור היס סתר אותה לכאורה.

<יגאל יוסף: אז יש פה איזושהי בעיית אמון לגבי המעבדות.

<יגאל יוסף: השאלה היא איך אנחנו מגשרים על הפער הזה.

נורית קורן: אנחנו היום יודעים שבמכון לרפואה משפטית חילופי גברי מקצה לקצה, זה אנשים אחרים לגמרי.

נורית קורן: אני חושבת שאנחנו רתמנו גם את ד"ר כהן וגם את ד"ר בובליל לנושא הזה, ואני חושבת שיותר מאתנו הם רוצים למצוא את ההתאמות ואת הכול.

נורית קורן: אנחנו בעצם, לפי מה שאני יודעת, אז באותה תקופה נעשו שתי בדיקות שונות.

נורית קורן: אני לא יודעת להסביר את זה מבחינה ביולוגית, בדיוק מה עשו, אבל הבנתי שיש שתי בדיקות שונות שלעולם לא יהיו זהות.

נורית קורן: במקום אחד נעשתה בדיקה כזאת ובמקום השני בדיקה אחרת, ולכן הן לא יהיו זהות.

<מאיר ברודר: ובוא נדייק בעובדות שהמומחה בסוף הסכים עם העמדה של פרופ' היס.

<יגאל יוסף: - - -

נורית קורן: אנחנו לא נריב על הבדיקה שהיתה אז.

<יגאל יוסף: לא, לא.

<יגאל יוסף: הערה קטנה, בגלל העניין של האמון.

נורית קורן: קודם כל, אנחנו מבינים שמי שצריך לבצע את העבודה פה הוא ד"ר כהן, מהבחינה האנתרופולוגית, שהוא האנתרופולוג, והוא זה שיוציא את השרידים מהקבר.

נורית קורן: זו העבודה שלו, הוא היחידי בארץ שעושה את העבודה הזאת.

נורית קורן: אתה היית גם בפעם ההיא של 1995.

נורית קורן: לא.

נורית קורן: אז אמון עלינו שזה בן אדם חדש.

נורית קורן: ועכשיו יש צילומים שייעשו לאורך כל ביצוע התהליך הזה, וגם המכון לרפואה משפטית אמר לבית משפט שהוא מוכן, וגם אנחנו כאן בדיונים דיברנו על זה, שיהיה נציג של המשפחות שיוכל להיות במכון לרפואה משפטית בזמן ביצוע חלק מזה.

<קריאה: לא.

נורית קורן: לא?

נורית קורן: אז רגע, אנחנו נגיע לזה.

נורית קורן: הדברים החשובים הם שאם תחליט המשפחה שהיא רוצה לעשות בתל השומר לקחת את הדגימה - - -, אז המשפחה תשכנע את בית משפט לעשות את זה.

נורית קורן: ואז יצטרכו להעביר את זה למכון לרפואה משפטית.

נורית קורן: זה יהיה ההליך.

נורית קורן: הכול שקוף יותר, אנחנו נמצאים היום בימים אחרים לגמרי, ימים אחרים לגמרי.

<יגאל יוסף: אני אגיד לך משפט שישמעו פה כולם.

<יגאל יוסף: בפעם הראשונה בהיסטוריה שאני מכיר, ואני לא ילד קטן, שמישהו סתר בדיקת DNA, ולא חשוב באיזו מעבדה, של אוניברסיטה כזאת או אחרת.

<יגאל יוסף: פעם ראשונה בהיסטוריה.

<יגאל יוסף: על פי DNA הכניסו אנשים למאסרי עולם, קבעו קביעות פרטיות.

<יגאל יוסף: ושוב קרה, תמיד מקרה ראשון דווקא במקרים שלנו זה קרה.

<יגאל יוסף: לכן אני מוטרד פה מה יגידו בסופו של דבר למשפחות.

נורית קורן: אנחנו נבנה את האמון לאט לאט.

נורית קורן: אנחנו חייבים לבנות את האמון, ואנחנו צריכים להאמין גם במערכת ולתת לאנשים החדשים שנמצאים במערכת היום טיפה את החופש, ולראות לאט לאט מה אנחנו נעשה.

<יגאל יוסף: כי לא תהיה עוד הזדמנות שנייה.

נורית קורן: לא תהיה עוד הזדמנות שנייה, והם יודעים את זה.

נורית קורן: עוד מישהו רוצה להעיר על סעיף5(ג)?

נורית קורן: אז אנחנו ממשיכים.

סעיף 6: זו בעצם התוספת לאחר הדיון האחרון.

סעיף 6: קיבלנו הערה ממר צבי חסיד, ובעקבות ההערה הזאת הוספנו עוד התייחסות לגודל הדגימה, וביקשנו, ואנחנו קובעים בעצם שהגודל שלה יהיה מזערי ככל הניתן.

<נורית בובליל: במעמד של ההוצאה מהקבר יילקח המנוח, יילקחו השרידים.

<דן מרזוק: בוודאי, ברור לכולם.

<נורית בובליל: אז הסעיף הזה של גודלה של הדגימה שתילקח - - -

<דן מרזוק: זה במעבדה.

נורית קורן: במעבדה.

<נורית בובליל: זה במעבדה.

<דן מרזוק: זו דגימה שתילקח במעבדה האנתרופולוגית.

<צבי חסיד: נורית, זה מסתמך על חוות הדעת שאת כתבת.

<נורית בובליל: אני אומרת על מיקום הפסקה הזו – זה לא במעמד פתיחת הקבר, זה בשלב הבא.

<נורית בובליל: כן.

אורי מקלב: מה גודל הדגימה היום?

נורית קורן: זה פחות מכזית.

<נורית בובליל: אנחנו נתנו את כל המתווה של איך זה הולך.

<נורית בובליל: אם זה שן, אז היא תתכלה בשלמותה, זאת אומרת, היא תתכלה, היא תעבור למצב צבירה אחר, היא תישאר כאבקה.

<נורית בובליל: אם זאת עצם, אז מתוך העצם הארוכה יותר אנחנו לוקחים מקטע של בערך 2 ס"מ על 2 ס"מ, ומתוכו אנחנו לוקחים עוד מקטע יותר קטן.

<נורית בובליל: והצהרנו ואמרנו שכל השרידים שיישארו יוחזרו בחזרה לקבורה, בין אם במצב שנגענו בהם, ובין אם אבקה או בכל צורה אחרת.

אורי מקלב: מדברים על גודל או על משקל?

אורי מקלב: מפני שההערה של צבי חסיד היתה גרם, משקל.

<נורית בובליל: על גודל או משקל, בסוף אנחנו מגיעים לאותה כמות.

<קריאה: ההפקה שלי היא בגודל, וההפקה שלה היא בסופו של דבר במשקל.

<דן מרזוק: אני מציע שנמשיך לקרוא גם את סעיפים קטנים (ג), (ד) ו-(ה) כי אלה סעיפים חדשים יחסית.

<יגאל יוסף: דיברנו על זה בפעם שעברה.

<יגאל יוסף: אמרנו שזה לא יהיה 20 מטר.

<הלל שמריהו: ד"ר בובליל בישיבה הקודמת אמרה כפי שכתוב כאן, כל הנוכחים שבאים כאן אמרו, לא יתכן שנציג המשפחה יהיה במרחק של 20 מטר.

<הלל שמריהו: זו לא שאלה של כיבוד, מי קרו, מי רחוק.

<הלל שמריהו: ואז נאמר במפורש, יש פה סבל נוראי של אותן משפחות, ראוי שבאותה חליפת חלל שלובשת היא, גברת בובליל, או מישהו מבא כוחה, הורה יעמוד על ידה.

<הלל שמריהו: רבותי, כל זה זה רק לסלק אבק של אבק של אבק של אבק שלא יהיו אי הבנות.

<הלל שמריהו: למה את זה לעשות?

<הלל שמריהו: למה 20 מטר?

<הלל שמריהו: זה סוכם.

<הלל שמריהו: זה לא כתוב.

<רחל דותן: יש עד סוף השבוע הזה, הרי ממילא אלה עניינים שהעלינו בבית המשפט - - -

נורית קורן: אלה עניינים שעלו בוועדה והעליתם אותם בבית משפט.

<רחל דותן: והעלינו אותם גם בבית משפט, הן לסעיף קטן (ד) והן לסעיף קטן (ה).

<רחל דותן: לגבי סעיף קטן (ד) העלינו שזה יהיה ו/או.

<רחל דותן: לא או, אלא ו/או, בן המשפחה ו/או בא כוחו.

<רחל דותן: ולגבי סעיף (ה), לגבי ה-20 מטר, גם זה, והמדינה עדיין לא השיבה.

נורית קורן: המדינה יכולה להשיב.

נורית קורן: יש פה חוק, אני קובעת את החוק.

<רחל דותן: בסדר, אבל זה צריך להיות בהתאם.

<יגאל יוסף: רחל, החוק חשוב יותר מהליך ספציפי בבית משפט.

נורית קורן: אני רוצה לתת לבעלי המקצוע להשיב, ואז אנחנו נעלה את זה.

<יגאל יוסף: כפי שאמר ד"ר שמריהו, דיברנו בפעם שעברה ואמרנו, היות ויש בעיית אי אמון מאוד יסודית, לא יכול להיות שבמרחק – דיברתם על צילום.

<יגאל יוסף: גם צילום יוצר בעיה, כי היום הופכים כל צילום, זה לא בעיה, במיוחד לאור ההקלטות והצילומים שיש היום, אז הכול יכול להיות.

<יגאל יוסף: צריך למצוא פתרון שהבדיקה לא תזדהם, ולהיות בביטחון שנציג המשפחה יהיה שם.

<הלל שמריהו: אני תורם חליפת חלל מהיום לכל הורה שיעשה את זה.

<רחל דותן: פשוט לנסות למצוא פתרון ולא לסגור את העניין.

<רחל דותן: זה הכול.

נורית קורן: בסדר, רחל.

נורית קורן: הבנו, הבנו, רחל.

<אמנון אביעד: אני אמנון אביעד, גם אני נציג המשפחות.

<אמנון אביעד: אני רוצה לחדד את הנקודה של האמון.

<אמנון אביעד: הנקודה של האמון היא מאוד מאוד משמעותית בשבילנו, שאם ההורים לא זכו לראות, לפחות שאנחנו נראה.

נורית קורן: ידוע.

נורית קורן: תודה.

<מיכאל גוטוין: אני מיכאל גוטוין מזק"א.

<מיכאל גוטוין: כאחד שעובד ביום יום בשגרה בהוצאת קברים, אומנם לא כאלה עתיקים של ילדים שרוב הסיכויים שלא יהיו עצמות, אני רוצה להרגיע את נציגים המשפחות.

<מיכאל גוטוין: אתם צריכים להבין דבר אחד, להוציא גופה מקבר או להתעסק בקבר של ילד ושהוא קטן מאוד – אני בלי כל הבלגן מסביב, מאוד מאוד קשה לעבוד בצורה כזאת שנוכחים מעליך, מעל הראש, עוד שלושה או ארבעה או חמישה אנשים.

<הלל שמריהו: אין, אין.

<הלל שמריהו: רק אחד.

<קריאה: אחד תימני קטן.

<הלל שמריהו: מאחד הוא כבר שם ארבעה-חמישה.

נורית קורן: תנו לו להשיב.

נורית קורן: תנו לו להשיב.

<הלל שמריהו: אפילו לא תאומים.

<הלל שמריהו: הוא הביא כבר חמישייה.

נורית קורן: ד"ר שמריהו, תנו לו להשיב.

<הלל שמריהו: מה אנחנו, ביציאת מצרים?

<מיכאל גוטוין: בוא נגיד, בן אדם שעומד מעל הראש.

<מיכאל גוטוין: מי שמתעסק בתוך הקבר צריך את מרחב התמרון, הוא צריך שלא ייפול אפילו גרגר אחד של חול, ויכולה להיות גם מפולת של חול לתוך הקבר, כי בטעות מישהו נכנס יותר מדי בשביל להסתכל כי הוא מתרגש.

<מיכאל גוטוין: ואני מכיר את זה, ואני יודע כמה זה נושא מאוד רגשי מול משפחות.

<מיכאל גוטוין: דבר נוסף, מדובר פה במקרה שכל מקרה מטופל לגופו.

<מיכאל גוטוין: לא פתוחים 20 קברים ביום בבת אחת, פותחים אחד אחד.

<מיכאל גוטוין: כך שמבחינת האמון, אנחנו יודעים קבר של מישהו אחד שאנחנו פותחים, וזה רק זה.

<מיכאל גוטוין: אי אפשר להוציא משם מישהו אחר.

<מיכאל גוטוין: לא מוציאים שניים ביחד.

<מיכאל גוטוין: מוציאים כל מקרה ומקרה.

<מיכאל גוטוין: כך שאני חושב ש-10 מטר או 20 מטר זה לא כזה משמעותי כי אנחנו נמצאים באותו איזור.

<מיכאל גוטוין: לא מוציאים שני קברים ביחד, מוציאים אחד אחד.

<הלל שמריהו: כנראה שאתה לא הקשבת, ואני רוצה לחזור על זה עוד פעם.

<קריאה: הוא לא היה פה.

<הלל שמריהו: אין פה מצב לתאר קטסטרופה, ההוא ידחוף וזה יידחף.

<הלל שמריהו: אתה רוצה לשכנע אותי?

<הלל שמריהו: אין שכנוע.

<הלל שמריהו: אני ממרחק שני מטר מסתכל עליך, לא אעשה אפצ'י, אני אלבש חליפה - - -

נורית קורן: חברים, אני רוצה להתקדם.

נורית קורן: הוויכוח הזה הוא ויכוח מאוד מהותי עבורנו, וגם המכון לרפואה משפטית מבין את זה.

<נורית בובליל: אנחנו מבינים היטב את המצוקה שעולה דרך הנושא הזה של אמון המשפחות.

<נורית בובליל: בדיון הקודם זה היה מאוד ברור, ובאמת ברגע מסוים עלתה בי המחשבה שאולי נאפשר את הדבר הזה, אבל אמרנו גם שאנחנו צריכים זמן לחשוב על זה.

<הלל שמריהו: חשבתם.

<הלל שמריהו: מה עכשיו?

<נורית בובליל: אנחנו אנשי מקצוע.

<נורית בובליל: ב-1997 לא הייתי חלק מהתהליך הזה, חיים לא היה חלק מהתהליך, האמון של המשפחות במדינה אני לא חושבת שיש בידיים שלי או של חיים לתקן את זה.

<קריאה: כן, יש.

<נורית בובליל: רגע, סליחה, אני רוצה רגע לדבר.

<נורית בובליל: אני באמת לא חושבת שיש לי את היכולת לשכנע מישהו עם ההיסטוריה הקשה והכואבת של המשפחה שעכשיו אני אתקן את הנזק, כי לא משנה מה אני אגיד, זה לא ילך.

<נורית בובליל: מה שאני יכולה להגיד, הידע שלי הוא להפיק DNA משרידים של עצמות ישנות, זה מה שאני יודעת לעשות.

<נורית בובליל: חיים הוא אנתרופולוג פורנזי.

<נורית בובליל: בתוך הכלים המקצועיים שלנו יש מקומות שהעבודה במפורש תיפגע.

<נורית בובליל: ועכשיו, מצד אחד יש לי את הרצון ואת היכולת שלנו ללכת לקראת המשפחות ולאפשר דברים – גם את ה-20 מטר של המשפחות, זה משהו שברגיל, בפתיחת קברים של קברי אחים או של שרידים ישנים, גם זה לא קורה כי מי שנוכח בשטח כולו זה רק אנשי מקצוע, אבל יש איזושהי הבנה.

<נורית בובליל: יש כאן שני היבטים.

<נורית בובליל: יש היבט אחד מקצועי ובעניין הזה כל אחד מכם ייקח את עצמו בעולמו שלו המקצועי, יושבים פה אנשים מתחומי מקצוע שונים, ותדמיינו לעצמכם יושבים באחד הרגעים הכי מורכבים בתוך התחום המקצועי שלך, ויושב אדם על הראש שלך והוא מלווה אותך.

<נורית בובליל: וזה מסוג הדברים שאנחנו מכירים בהרבה מאוד טענות שעולות גם מבתי משפט אחרים, מומחה שעובד, אתה נותן לו את הקרדיט שהוא מומחה והוא עובד.

<נורית בובליל: אם אין את הקרדיט הזה, אז אני לא חושבת שאפשר, כי גם אם נשים בן אדם, אז הוא יגיד, רגע, למה נגעת ככה?

<נורית בובליל: אם נגיד מצלמה, אתם תגידו, ערכתם את הסרט.

<נורית בובליל: ולכן אני רוצה להציב כאן עמדה שאומרת ככה, אנחנו אנשי מקצוע, היכולת שלנו היא לתת מענה אם אנחנו באמת נצליח.

<נורית בובליל: השאלה היא מה הגבול שבו המשפחות אומרות, אנחנו שבענו מהמדינה, אנחנו מוכנות לתת לכם את הצ'אנס, כי אם הדבר הזה לא יתקיים, אני אומרת לכם עכשיו, זה לא משנה איזו בקשה תעלה, הנושא של האמון יחזור כל פעם מחדש.

<רחל דותן: אבל בדיוק בגלל זה - - -

<נורית בובליל: אז אני אומרת, אנחנו מוכנים לצלם, המשפחה תהיה במקום, הדוחות נשלחים ממילא לבית המשפט.

<נורית בובליל: ולכן כל הוספה או החרגה שלנו מהפעולה המקצועית שלנו, מבחינתנו, היא לא - - -

<קריאות: - - -

נורית קורן: רגע, רגע, חברים, אף אחד לא שואל שאלות.

נורית קורן: את סיימת?

<נורית בובליל: כן.

נורית קורן: ד"ר כהן, אתה רוצה להגיב על העניין של ה-20 מטר?

חיים כהן: אין לי הרבה מה להוסיף על מה שנורית אמרה.

חיים כהן: היא אמרה את זה יפה ובמקום ומקיף.

חיים כהן: אני רק אחדד את השורה התחתונה של מה שנורית אמרה.

חיים כהן: אנחנו צריכים לשים את הגבול ולהפריד בין העניין האמוציונלי או חוסר האמון לעניין המקצועי.

חיים כהן: אסור לנו שהדברים יתחילו להתערבב ותהיה חפיפה והדברים משפיעים אחד על השני.

חיים כהן: עם כל הרצון הטוב וההבנה שלנו את מה שהמשפחות עברו, לא צריך שהשיקולים והתנאים יזלגו לאספקטים המקצועיים.

נורית קורן: לעניין ה-20 מטר, זה המרחק שאתה יודע בוודאות שלא יזדהם המקום?

נורית קורן: כלומר, אנחנו לא יכולים להקטין את המרחק?

חיים כהן: נכון.

<דן מרזוק: אני רוצה רק להתייחס להקטנת המרחק במשפט קטן.

<דן מרזוק: אנחנו כן מאפשרים להקטין את המרחק בצו של שר הבריאות.

<דן מרזוק: אנחנו לוקחים בחשבון שיכול להיות שהפרוטוקולים האלה שקיימים היום אולי ישתנו בעתיד, ולכן אנחנו קובעים בסעיף 6(ה) את האפשרות שזה יהיה במרחק 20 מטר לפחות או במרחק אחר שקבע השר בצו, ולכן אנחנו כן מאפשרים לשנות את המרחקים האלה בעתיד.

נורית קורן: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אורי מקלב: אני מבין את ההרגשה של המשפחות שהם מבטאים את זה בביטוי של חוסר אמון.

אורי מקלב: אני דווקא לא הייתי רואה את כחוסר אמון.

אורי מקלב: אני הייתי אומר שזה הרגע, בכל התהליך הזה, הכי מחוֹלל.

אורי מקלב: דהיינו, פתיחת הקבר.

<קריאה: נכון מאוד.

אורי מקלב: במעבדה אף אחד לא מבין בזה.

אורי מקלב: פתיחת הקבר הוא הדבר הפיזי שהוא הרגע שהם כל כך רוצים למצוא כאן – כמו שבהלוויה, הקבורה הוא החלק שנותן את הנקודה המרכזית בתוך כל התהליך הזה.

אורי מקלב: יש בדיקות מקצועיות, ולכן אני מבין את הבקשה להיות קרוב לדבר הזה, והוא אומר, אם יש לו בקשות באותו זמן.

אורי מקלב: יש כאן משהו ערכי יותר, משהו הרבה יותר מהדבר הפיזי של פתיחת קבר.

אורי מקלב: לכן אולי אפשר לנסח את זה בנוסח אחר, לא לקבוע 20 מטר או 10 מטר, אלא שאנשי המקצוע יקבעו את המקום הכי קרוב שהמשפחות יוכלו להיות, וזה ייקבע על ידי המומחה בשטח.

נורית קורן: נו, זה מה שקבענו.

אורי מקלב: יכול להיות שבשינוי טופוגרפיה, בשינוי של מקום, בשינוי של זווית, זה יכול להיות יותר קרוב.

נורית קורן: אבל 20 מטר זה כדי שלא יזדהם המקום.

אורי מקלב: נכון, אבל 20 מטר זה נותן מעטפת כללית לכל המקרים.

אורי מקלב: אבל יש מקרים שאפשר יותר.

אורי מקלב: 20 מטר זה מרחיק, זה נותן הרגשה של הרחקה.

אורי מקלב: אני אומר שאם היתה קביעה מקצועית יותר, ואנחנו לא מדברים על מטרים, אנחנו מדברים על זה שמקום יתוחם ויינתן למשפחות להיות במקום הכי קרוב שאפשר.

אורי מקלב: זה נותן גם את ההרגשה בעניין, וגם המשפחה לא מתכוונת להיות יחד איתו ולא לתת לו את מרחב הפעולה.

נורית קורן: כי זאת הבעיה הקשה.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: לכן אני חושב שהקביעה צריכה להיות לא המטרים שהיא תוחמת את זה ומרחיקה את האנשים, נותנת את ההרגשה של ריחוק, אלא לתחום, שהגוף המקצועי, אם זה האנתרופולוג, יתחם את המקום וייתן לבן משפחה אחד ולחברה קדישא או מי שעוד צריך במקום.

נורית קורן: זה מה שהם ביקשו, קודם כל, המכון לרפואה משפטית.

נורית קורן: דבר שני, אנחנו יודעים שזה רגע מכונן וסערת רגשות מאוד מאוד גדולה למשפחות, ואני מאמינה שאם הוא יקבע מעכשיו לעכשיו אז יגידו לו למה זה פה ולמה זה לא שם, אז אני מאמינה שתהיה קצת יותר בעיה.

נורית קורן: בגלל זה שלחנו אותם לעשות שיעורי בית, וזה הדבר הכי חשוב.

נורית קורן: מאיר ברודר, בבקשה.

<מאיר ברודר: אני מצטרף לעמדה שלך.

<מאיר ברודר: אנחנו ממש לא רוצים שחיים יעסוק בענייני שיטור.

<מאיר ברודר: אנחנו רוצים לתת לו את כל הכלים המקצועיים לעשות את העבודה הכי מקצועית שיש.

<מאיר ברודר: ואם מקבלים את העמדה המקצועית, ואני באמת מבקש, אנא, תקשיבו לעמדה המקצועית.

<מאיר ברודר: הם אומרים את זה ממקום אמיתי, לאפשר להם לעשות את העבודה הראויה - - -

<יגאל יוסף: ככה האמינו ההורים שלנו.

<יגאל יוסף: ההורים שלנו ככה האמינו, מקצועיים, אחיות - - - מה הדיבורים האלה?

<יגאל יוסף: על מה מדברים?

נורית קורן: יגאל, אני יודעת שזה הדבר הכי - - -

<יגאל יוסף: אבל את יודעת, זה מקומם.

<יגאל יוסף: זה פשוט מקומם - - -

נורית קורן: רגע, רגע, רגע.

<יגאל יוסף: ההתייפייפות הזאת, להסביר יפה, לא נעים, הם נעלבים מקצועית.

נורית קורן: יגאל, זה לא התייפייפות.

נורית קורן: יש מרחב עבודה תמרון שהם צריכים לקבל, ואני צריכה גם לאפשר את זה.

נורית קורן: אם אנחנו לא נאפשר את הדבר הכי מינימלי – יש דברים שאנחנו יכולים באמצעים טכנולוגיים, ותיכף נדבר על זה.

נורית קורן: עוד רגע, רגע, רגע.

<מאיר ברודר: זה בהחלט זה.

<מאיר ברודר: אף אחד לא מנסה להסתיר שום דבר, ולכן אנחנו מאפשרים את כל הנושא של הצילום, ביקשו רחפן, אולי נסכים לרחפן, ביקשו מצלמה ממש על הקסדה שלו, הכול יהיה מתועד.

<מאיר ברודר: אבל אין חכם כבעל ניסיון, תשמעו את נציגי זק"א, אמר את זה גם צבי חסיד במקרה הקודם, אתם חייבים לשמוע מה קורה בחיי המעשה.

<מאיר ברודר: אני חושב שמשפחות אולי לא מכירות את זה, וכל אחד חושב שאולי יש לו את היכולת הנפשית, אבל הוא אף פעם לא התמודד ברגעים האלו, ולכן תשמעו את האנשים שכן נמצאים ברגעים האלו ומה זה עושה למשפחות.

<מאיר ברודר: ולכן יש לנו חשש שהרגעים הרגשיים האלו יפגעו בסופו של דבר בגורם המקצועי.

<מאיר ברודר: לגבי ההצעה של בחר הכנסת מקלב, שוב, אם מאמצים את העמדה המקצועית, אז צריך לקבוע כללים ברורים.

<מאיר ברודר: אחרת, כשאתה משאיר שיקול דעת - - -

נורית קורן: בוא נאמר שיש לו את שיקול הדעת של 20 מטר.

נורית קורן: אם חיים יראה שהוא יכול לתחום את זה בנמוך יותר, הוא יתחם את זה בנמוך יותר.

<מאיר ברודר: אבל בחוק צריכים לקבוע כללים ברורים.

אורי מקלב: כללים ברורים זה לפי חוות דעת - - -

<מאיר ברודר: אבל אם נשאיר את זה פתוח, הוא לא יתחיל לעבוד, זה יהיה משא ומתן, עוד מטר, עוד מטר, זה לא ילך.

אורי מקלב: הוא לא משאיר פתוח.

אורי מקלב: לפני זה הוא קובע.

אורי מקלב: הוא קובע את זה, תוחם, תמיד יהיה שם מישהו שישמור על זה.

נורית קורן: בפעם הקודמת דיברנו על לצלם את כל התהליך ולהעביר את הכול.

נורית קורן: אני רוצה לדעת אם יהיה אפשר לשים איזשהו מסך שכל מה שחיים עושה, הם רואים הכול במסך, ואז לא צריכה להיות בעיה.

נורית קורן: אין עריכה, המשפחה עומדת ליד, הם יכולים להביא רופא מטעמם שיראה את כל התמונות ואת הכול.

נורית קורן: אני לא מבינה, יש לנו אמצעים טכנולוגיים שיכולים לפתור את זה.

<דן מרזוק: זה עניין של עלות תקציבית.

נורית קורן: אז זה עלות תקציבית.

נורית קורן: אבל יכול להיות שהמכון לרפואה משפטית, כדי להעלות את אמון הציבור והמשפחות במכון לרפואה משפטית, ואני חושבת שכאן אנחנו נעשה מהלך גדול - - -

<קריאה: גם שתי מלמות - - - זה עלות.

נורית קורן: אני אומרת שהם יכולים להביא מהמשרד.

נורית קורן: זה לא בעיה.

<קריאה: אין בזה עלויות.

נורית קורן: אני רוצה לעלות עוד מדרגה.

נורית קורן: דובר בבית משפט על הרחפן.

נורית קורן: במקרה היה אצלי מישהו שהוא מומחה לצילום.

נורית קורן: הוא אמר שהרחפן לא יעיל מכיוון שכל כמה זמן צריך להוריד אותו ולהטעין אותו - - -

<קריאה: מקסימום רבע שעה באוויר, משהו כזה.

<קריאה: זמן הסוללה שלו מאוד קצר.

נורית קורן: אז הוא לא נותן את המענה לגמרי.

נורית קורן: ואני חושבת שאם אנחנו נעשה טלוויזיה במעגל סגור, כי הרי אפשר לחבר את המצלמות ולראות על מסך את הכול, ואני חושבת שאנחנו נעלה את אמון המשפחות והם י וכלו לראות מ-20 מטר.

נורית קורן: לא חושבת שצריכה להיות בעיה.

<מאיר ברודר: אנחנו צריכים לחשוב על זה כי יש פה אספקטים שכרגע קשה לי לתת עליהם את הדעת, וזה לא רק בסמכותי.

<מאיר ברודר: בעיניי יש פה גם היבטים של משרד המשפטים שנוגעים לצנעת הפרט, לחיסיון.

<מאיר ברודר: מסך – איך?

<מאיר ברודר: כל אחד שיעבור יתחיל להסתכל על זה?

<מאיר ברודר: צריך לחשוב על זה, אני לא שולל את זה.

נורית קורן: עורך דין ברודר, אנחנו מדברים עכשיו על עצמות.

נורית קורן: אם יהיו עצמות, זה עצמות.

נורית קורן: אם יהיה אפר, זה כבר יהיה אפר.

נורית קורן: אני לא חושבת שאנחנו יכולים להמשיך כל הזמן בטענה הזאת של הגנת הפרטיות.

נורית קורן: זאת תהיה המשפחה - - -

<מאיר ברודר: אני חושש מסקרנים שיעברו שם ויתחילו להסתכל.

נורית קורן: אז אנחנו צריכים לדאוג לזה.

נורית קורן: אני חושבת שחברה קדישא תדאג לספק באותו מקום את כל השירות הזה שתהיה פרטיות לכל המשפחה.

נורית קורן: אני לא חושבת שצריכה להיות פה בעיה.

<מאיר ברודר: שוב, אני לא שולל את זה.

<מאיר ברודר: אבל משרד המשפטים - - -

נורית קורן: ד"ר הלל שמריהו, בבקשה.

נורית קורן: סיכמנו על זה שזה יצולם.

<הלל שמריהו: סוכם שיהיה נציג שילבש, הלא מה הם אמרו, שמתוך הבל הפה שלך ייווצר איזשהו, אמרנו, נלביש אותו תלבושת של חלל.

<הלל שמריהו: אמרו, בסדר.

<הלל שמריהו: אני קורא פתאום היום – 20 מטר.

<הלל שמריהו: דבר שני, שימו לב על מה אנחנו מדברים.

<הלל שמריהו: אני הולך לעשות ניתוח כבד או השתלת כבד בשביל לחיות, אנחנו לא דורשים שום מרחק.

<הלל שמריהו: תראו לאיזה אבסורד הגענו.

<הלל שמריהו: כשבאים היום לנתח מישהו, לשתול לו ראש, זנב, לב, אנחנו לא מבקשים להיות שותפים, אנחנו מאמינים.

<הלל שמריהו: פה נוצר 70 שנה של אי אמון מוחלט.

<הלל שמריהו: לאנשים יש תעודות פטירה, לאנשים אין קבר, זו טרגדיה שאתם צריכים לקחת אותה בחשבון.

<הלל שמריהו: זה לא האמון בכם.

<הלל שמריהו: אתם פתאום מתקפדים לי כמו קיפוד ומראים לי את כל הקוצים שאי אפשר.

<הלל שמריהו: אני אומר, זה אפשר.

<הלל שמריהו: בי"ת, להצעה שדיברה עליה נורית עכשיו – כל חתונה, כל נשף, יש מעגל טלוויזיה סגור.

<הלל שמריהו: לא, אנחנו נמתין, נחליט.

<הלל שמריהו: זה נשמע לי לא רציני, בלשון המעטה.

<הלל שמריהו: ההורה, המשפחה, רוצים לדעת אמת בעיניים, על אף שבעיניים - - -

נורית קורן: בעיניים הם גם לא יראו שום דבר.

נורית קורן: רחמים עדן, בבקשה.

<רחמים עדן: רציתי להגיד את מה שאמרת, לעשות את זה בשידור ישיר - - -

נורית קורן: תיכף נדבר גם על זה.

נורית קורן: רחל, בבקשה.

<רחל דותן: ראשית, המצב העובדתי שמתואר פה, שעומדים מעל בעלי מקצוע, וכולם כאן חזרו על אותו הדבר – זה לא המצב.

נורית קורן: לא, זה לא נכון.

נורית קורן: רחל, אל תמעיטי בזה.

נורית קורן: את יודעת יפה מאוד שהאנשים יתקרבו לקבר וירצו לעמוד ממש לידו.

נורית קורן: זה יקרה.

<רחל דותן: אבל את לא מקשיבה למה שאני שואלת.

<רחל דותן: המצב המתואר, שעומדים מעל, זאת לא הבקשה שלנו, לעמוד בצמוד אליו.

<רחל דותן: ממש לא.

נורית קורן: אז איפה לעמוד?

<רחל דותן: בקרבת מקום ובטח לא 20 מטר.

נורית קורן: נו, אז בקרבת מקום.

נורית קורן: 20 מטר זה גם קרבת מקום.

<רחל דותן: מה שהיושבת-ראש כרגע אמרה, זה מה שרצינו לשמוע, למצוא פתרון, לא לשלול את זה על הסף.

<רחל דותן: אחד הפתרונות שאת העלית עכשיו, יפה מאוד, קדימה, התקדמנו, אבל מיד שמענו הסתייגות כי זה לא משנה מה יהיה, שומעים הסתייגות.

<רחל דותן: הפתרון הזה הוא פתרון אפשרי, זה נכון.

נורית קורן: אני מבקשת להוריד קצת את הטונים.

נורית קורן: הם בסך הכול אנשי מקצוע, ואני מבקשת להוריד את הטונים.

<רחל דותן: את לא אמורה לגונן עליהם.

נורית קורן: אני אמורה לגונן עליהם.

<רחל דותן: את לא אמורה לגונן עליהם.

נורית קורן: אני אמורה לגונן עליהם, סליחה.

נורית קורן: אני אמורה לגונן עליהם, אני יושבת ראש הוועדה - - -

<רחל דותן: כי זה לא יתכן - - -

נורית קורן: רחל, סליחה.

נורית קורן: זהו.

נורית קורן: תודה.

<רחל דותן: רגע, לא סיימתי.

<רחל דותן: לא סיימתי.

נורית קורן: אני אתן לך עוד מעט.

נורית קורן: מה שביקשתי זה סך הכול, את אותם פתרונות, תאמרו, אוקיי, ניתן את הפתרון ויש פתרונות, ונמתין לפתרונות.

נורית קורן: לגבי חוסר אמון – אם יש למישהו ספק זה בוודאי, מפני שאם הוועדה הראשונה היתה בסדר, אז לא היינו צריכים ועדה שנייה, ואם השנייה היתה בסדר לא היינו צריכים את השלישית.

נורית קורן: היום אנחנו נמצאים במקום אחר.

<רחל דותן: נכון, היום אנחנו במקום אחר - - -

נורית קורן: בגלל זה אנחנו מנסים לפתור את כל הבעיות.

נורית קורן: תודה.

<רחל דותן: וגם לאבותינו ולמשפחות אמרו, הוא מת, אבל לא ראינו גופה.

<רחל דותן: אז עכשיו יגידו לנו, פתחנו, ולא ראינו פתיחה.

נורית קורן: רחל, הבנו.

נורית קורן: הבנו, רחל.

נורית קורן: אני רוצה להתקדם.

<רחל דותן: בסך הכול רוצים לראות פתיחה, זה הכול.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: אנחנו יודעים.

נורית קורן: הבנו.

חיים כהן: אנחנו רוצים להגיע לאיזושהי פשרה, שכולם יהיו מרוצים.

חיים כהן: אנחנו צריכים לחשוב על זה.

חיים כהן: העלינו פה עוד כמה רעיונות - - -

נורית קורן: אני מציע שתיכף נעשה התייעצות חיצונית, ואז נחזור.

נורית קורן: משרד המשפטים, יש לכם הערה לגבי מה שנאמר פה עד עכשיו?

<איגי פז: אני חושב שיש פה עניין שהוא מאוד מאוד מקצועי.

<איגי פז: אני מבין את העמדה של גורמי המקצוע, אני גם מבין את החששות, אני מקווה שההליך הזה ייעשה מתוך אמון וכהליך מקצועי באמת.

<יגאל יוסף: איך?

<יגאל יוסף: איך ייעשה?

נורית קורן: יגאל, הוא מבחינתו כרגע לא מתערב.

<איגי פז: גם אתם לא האמנתם שאנחנו נגיש לבית משפט עמדה שתהיה מתוך גישה מקילה, והנה, ראיתם שהעמדה שהוגשה בתיק באמת היתה.

<איגי פז: אז בסדר, יכול להיות שאולי כן כדאי לתת אמון.

<איגי פז: לפעמים זה לא מזיק.

נורית קורן: אני לא יכולה.

נורית קורן: אסור לי לנקוט בשם מסוים.

נורית קורן: זה חברה קדישא.

נורית קורן: האתר נמצא בחזקתה של חברה קדישא באותו מקום.

נורית קורן: לחברה קדישא יש קבלנים, כמו המשטרה.

נורית קורן: המשטרה מתקשרת לחברה קדישא – נציגה של המשטרה, את יכולה להגיד לנו איך זה מתבצע?

נורית קורן: אתם מתקשרים לחברה קדישא כשאתם באים לפתוח קבר מסוים, ומי פותח?

<סיגל סטרינסקי אלבז: אני ממאגר DNA במז"פ.

<סיגל סטרינסקי אלבז: אני לא במאגר המבצעי.

נורית קורן: אה, סליחה, אז הם לא הגיעו היום.

נורית קורן: ד"ר הלל, חברה קדישא היא זו שמזמינה את הקבלנים לבצע את הפתיחה של הקבר.

נורית קורן: אורית, את רוצה לספר לנו איך זה נעשה במקרים שהמשטרה מבקשת לפתוח?

<אורית מסמי: אני לא יודעת.

<אורית מסמי: אבל סוכם שהפעולה תתבצע בפיקוח שלנו, ולא הבנתי - - -

נורית קורן: אבל אתם מזמינים קבלן שפותח, נכון?

<אורית מסמי: יש מקרים שבהם מזמינים קבלן, ויש מקרים שבהם - - -

נורית קורן: אתם עושים.

נורית קורן: לגבי סעיף 6 אנחנו תיכף נעשה התייעצות, גורמי המקצוע ומשרד המשפטים.

<יגאל יוסף: לגבי ההתייעצות של סעיף 6(ה) – אתם תגמרו התייעצות ותתנו תשובה אחרי ההתייעצות?

נורית קורן: כן, כן.

נורית קורן: אני רוצה להצביע היום על החוק.

נורית קורן: אני רוצה שהחוק יעלה למליאה.

<יגאל יוסף: אני מבקש מאוד, ונורית, שימי לב, את לקחת על אחריותך משימה בלתי אפשרית.

<יגאל יוסף: אחרי כל הפגיעות וחוסר האמון שנוצר אצל המשפחות מכל ההיסטוריה, לקחו להם ילד מהידיים, לא ממרחק של 20 מטר, מהיד לקחו להם.

<יגאל יוסף: את תגידי למשפחות, 20 מטר תחכה שם, ואיך אמר הרב מקלב, שזה כאילו להתפלל למשיח, בורא עולם, בוא תן לנו תשועה, תחייה מתים עכשיו.

<יגאל יוסף: צריך להיות ערניים, ולא שהעבודה תיעשה ובסוף אף אחד לא ייתן בה אמון.

<יגאל יוסף: לכן כדאי, אם כבר לקחת על עצמך, שיהיה אמון מלא.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: יגאל, אמון עליך שאני עושה את הדברים כמו שצריך, ואני רגישה בדיוק כמוכם לנושא הזה.

<יגאל יוסף: אני לא אמרתי שלא - - -

נורית קורן: אני לא מגוננת על אף - - -

<יגאל יוסף: אני גם לא בא לפגוע בכבודם של אנשי מקצוע.

<יגאל יוסף: אני רוצה להבטיח את האמון שלנו.

נורית קורן: ברור.

נורית קורן: אין שום בעיה.

<דן מרזוק: את סעיף קטן 6(ו) הקראנו בפעם הקודמת, לא היו הסתייגויות.

<דן מרזוק: אני אקרא אותו בזריזות עכשיו.

<דן מרזוק: סעיף 7 לחוק הוא סעיף שגם השתנה לקראת הדיון הקודם.

<דן מרזוק: הוא נשאר כרגע אותו דבר, אבל אני הייתי רוצה שיימסרו הבהרות על ידי משרד הבריאות בעניינו, ואני אקרא אותו.

<דן מרזוק: בעקבות הוראות סעיף 12 לתקנות מידע גנטי שקובעות שיש לשמור את כל הדגימות האלה לתקופה של לפחות שבע שנים, שבסופן החומרים עוברים להשמדה, נשאלה השאלה מה נעשה בפועל עם אותם חומרים ביולוגיים בתום התקופה.

<דן מרזוק: ואני רוצה הבהרות בעניין הזה ממשרד הבריאות, אם בתום התקופה החומרים האלה עוברים לקבורה.

<מאיר ברודר: התשובה היא כן.

<מאיר ברודר: זאת אומרת, אנחנו מדברים רק על מצב שבו נצטרך לשמור כי לא הצלחנו להפיק.

<מאיר ברודר: אם הצלחנו להפיק אז הכול חוזר.

נורית קורן: אני רוצה שיהיה כתוב בפרוטוקול שכל החומרים שנלקחים לדגימה מוחזרים לקבורה.

נורית קורן: אם היתה התאמה הכול יוחזר באותו מועד של הקבורה מחדש, הכול יוחזר באותו מעמד.

<דן מרזוק: גם אם לא היתה התאמה, עצם העובדה שהצליחו להפיק פרופיל גנטי מהדגימה, המשמעות היא שהחומר עצמו, החומר הביולוגי, העצם, הכול חוזר לקבורה יחד עם כל יתר השרידים.

נורית קורן: כן, אם הוציאו דגימה.

<מאיר ברודר: נכון, אנחנו מדברים רק על סיטואציה שבה לא הצלחנו להפיק, ועשינו אירוע מאוד משמעותי פה, ויתכן שבעתיד תהיה איזושהי טכנולוגיה שכן תאפשר את ההפקה, ולכן במקרה הזה אנחנו מציעים לשמור דגימה.

<מאיר ברודר: ובתום התקופה הזאת, של מה שהחוק מאפשר, של שבע שנים, בדומה לכל דגימה שנמצאת היום במכון, היא לא מושמדת ונזרקת לפח הקרוב, אלא היא מובאת לקבורה בקבר כללי.

<יגאל יוסף: שאלה טכנית קטנה, בבקשה.

<יגאל יוסף: אם בקבר אחד יימצאו שתי גופות או שלוש גופות, אני מקווה שאתם תיקחו מכל אחת מהן דגימת DNA.

<קריאה: כמובן.

נורית קורן: כן, לוקחים מכל דבר.

נורית קורן: לכן הם צריכים לפנות לבית משפט, לכן שמנו את הסעיף הזה, שאם מוציאים יותר משרידים של גופה אחת, או שמתגלה להם תוך כדי שיש יותר מאחד, הם צריכים לפנות לבית משפט שוב פעם כדי לקבל אישור להפיק את ה-DNA.

נורית קורן: חייבים לקבל צו על כל אחד.

נורית קורן: יגידו שהם צריכים, זה יהיה בשבילם אלמוני - - -

<יגאל יוסף: זה צריך להיות בהליך טכני, אני מתכוון.

נורית קורן: כן, זה הליך טכני.

<הלל שמריהו: אני רוצה להוסיף לך על מה שאמרנו.

<הלל שמריהו: אני ישבתי בוועדה לכבוד המת כאשר קיבלתי את האישור שלפי בקשתך - - -

נורית קורן: נכון.

<הלל שמריהו: הועלתה סוגיה זו על ידי הרב רצון, ואז סוכם שזה חריג, וצריך להתחיל איתו מההתחלה.

<הלל שמריהו: יביאו כל מיני דברים.

<הלל שמריהו: זה לא קשור בעניין הזה.

<הלל שמריהו: החוק הזה לא פותר ולא לוקחים.

נורית קורן: ד"ר שמריהו, לא הבנתי אותך.

<הלל שמריהו: אם הועלתה שם שאלה, הלא הוצא אישור ונחתם עליו גם הרב הראשי לישראל.

<הלל שמריהו: אבל הועלתה שם שאלה לגבי מה שיש בבתי עלמין, ששמו אדמה וקברו.

<הלל שמריהו: מה עושים?

<הלל שמריהו: התשובה שהיתה שם לא להחליט.

<הלל שמריהו: הנה, המזכיר נמצא פה.

<צבי חסיד: הוא מדבר על מקרים שזה בבית עלמין אחד בודד, שקברו מלמעלה קברים טריים, ועל זה סיכמנו שזה נושא שלא נפתר וצריך למצוא פתרונות טכנולוגיים כדי להגיע לקברים מלמטה.

<צבי חסיד: אבל למקרים שהחוק מדבר, שנמצא יותר מקבר אחד, אז בהחלט שוועדת כבוד המת קבעה שגם מהם צריכים להוציא DNA, כי צריך לזהות גם אותם, הם באותה סיטואציה.

נורית קורן: ד"ר הלל, אין בעיה.

נורית קורן: ועדת כבוד המת אישרה שברגע שהוצאנו שני שרידים, משניהם יילקח DNA.

נורית קורן: אבל ברגע שראינו שיש יותר, צריך שיהיה צו של בית משפט על האלמוני הנוסף שהוצא מהקבר.

נורית קורן: אנחנו מבחינה חוקית רוצים שהכול יהיה כמו שצריך וזה רק טכני.

<הלל שמריהו: אגב, הרעיון של טלוויזיה במעגל סגור, אני חושב שזה נתן תשובה.

<הלל שמריהו: הרעיון שלך חכם.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: יצחק ישי, בבקשה.

<יצחק ישי: אני יצחק ישי , מנהל אגף קבורה במשרד לשירותי דת.

<יצחק ישי: רציתי להתייחס לסעיף 6(א) ולחזק את הדרישה, כי דיברתם על פתיחת קבר שזה יהיה בתיאום עם חברה לענייני קבורה.

<יצחק ישי: זה חייב להיות - - - בעצם מי שמחזיק ברישיון בכל בית עלמין זה חברת קבורה, והיא אחראית על הסדר.

<יצחק ישי: ולכן היא גם מחזיקה - - - אז לא יכול להיות שגוף אחר שאין לו רישיון יעשה את זה, וגם היא נושאת באחריות שבטעות מישהו ישבור מצבה של מישהו אחר, ויבואו בטענות לחברה קדישא.

<יצחק ישי: לכן הסעיף הזה הוא נחוץ מאוד - - -

נורית קורן: תודה רבה.

<אורית מסמי: אם תהיינה בקשות לפתיחת קבר בבית העלמין בעין שמר כפי שדיווחתי על זה, אין גוף שמחזיק רישיון קבורה - - -

נורית קורן: אנחנו מטפלים בזה.

<קריאה: יצחק, אולי באמת תעדכן את הוועדה.

נורית קורן: לא, לא.

נורית קורן: אני לא רוצה.

נורית קורן: אורית, אנחנו מטפלים בנושא.

נורית קורן: אני לא רוצה להרחיב עליו כרגע.

נורית קורן: כרגע לדעתי התביעות שתלויות ועומדות בבית משפט הן בית העלמין בסגולה.

נורית קורן: כולן רק בסגולה?

<רחל דותן: לא, לא.

<רחל דותן: יש לנו ארבעה בתל אביב, שש בסגולה, ובירושלים נדמה לי רק אחד.

נורית קורן: אז בירושלים צריך לבדוק באיזו חלקה זה, כי יכול להיות שזה בחלקה שכן ניתן, שהיא לא כפולה, אבל צריך להזדרז.

נורית קורן: יצחק, אני צריכה את עזרתך.

נורית קורן: אני שוב פונה למשרד לשירותי דת.

נורית קורן: לא יתכן שחברה קדישא בירושלים ממשיכה גם היום לבנות קברים על הקברים הישנים.

נורית קורן: אני מבקשת שזה ייפסק.

נורית קורן: אנחנו נשלח מכתב, ולדעתי, זה חייב להיפסק עכשיו, ואם הם לא יודיעו תוך חודש לכל המשפחות, אני אשלח תביעה לבית משפט בנושא הזה.

נורית קורן: תרשמי לך, לשלוח - - -

<אורית מסמי: החלקה הזאת שופצה, אגב.

נורית קורן: איזו?

<אורית מסמי: החלקה שהיינו בה בסיור.

נורית קורן: את מדברת על בית העלמין בגבעת שאול?

נורית קורן: לא, הוא לא שיפץ שם, הוא הראה לי שהוא עושה קברים חדשים.

נורית קורן: הוא הראה לי, היינו שם.

<אורית מסמי: כן, אבל אני אומרת שאחרי שהיינו סידרו את המקום, שילטו, שיפצו את זה.

נורית קורן: בסדר, אני לא יודעת בדיוק מה הוא עשה.

נורית קורן: אנחנו נבדוק.

נורית קורן: אבל אסור שהוא ימשיך לבנות קברים חדשים מעל הישנים, השום פנים ואופן, ובמיוחד לא עכשיו.

נורית קורן: בסדר, הבעיה היא בירושלים.

<דן מרזוק: אנחנו סיימנו את ההקראה של הסעיפים שהיה צורך לקיים בהם דיון היום.

<דן מרזוק: בכל יתר הסעיפים כבר קיימנו לגביהם דיון ארוך ויסודי בישיבות קודמות של הוועדה.

<דן מרזוק: נותר הנושא של המרחק מהמקום בעת הוצאת הגופה מהקבר.

<דן מרזוק: זה הנושא היחיד שנותר כרגע פתוח.

נורית קורן: אז אני עושה הפסקה.

נורית קורן: אני מבקשת ממשרד המשפטים ומהמכון לרפואה משפטית וממשרד הבריאות, בואו רק רגע נצא החוצה, נראה מה אנחנו יכולים לגבש.

נורית קורן: רבע שעה הפסקה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מחדשת את הישיבה.

נורית קורן: לאחר ההתייעצויות פחות או יותר הגענו לאיזושהי הסכמה כי אנחנו צריכים לחשוב על כל ההיבטים, היבטים חוקתיים, היבטים משפטיים, ואיך בעצם בפועל הנושא יתבצע.

נורית קורן: עורך דין ברודר, אנחנו מתחילים איתך.

<מאיר ברודר: ההצעה שלנו היא הצעת פשרה לבוא לקראת המשפחות ולבנות אמון.

<מאיר ברודר: אנחנו רוצים לאמץ מודל שקיים אצלנו במכון לרפואה משפטית שבו המשפחה רוצה מעורבות, וכפי שאתם מבינים, המשפחה כמשפחה לא יכולה להיות מעורבת בתהליך של בדיקה או נתיחה של גופה, אבל אנחנו כן מאפשרים לנציג מטעם המשפחה שהוא רופא, שהוא איש מקצוע, להיות נוכח בתהליך של הנתיחה או הבדיקה של הגופה.

<מאיר ברודר: ולכן את אותו מודל אנחנו מבקשים להציע כאן.

<מאיר ברודר: אנחנו חושבים שזה יכול להיות פתרון ראוי וטוב ונותן מענה.

<מאיר ברודר: גם למשפחות יש נציג מקצועי מטעמם, שלוח שלהם, ששותף בתהליך הזה, וגם נותן מענה לחששות שלנו כגורמים מקצועיים מעצם העובדה שנציג רופא נמצא במקום.

<מאיר ברודר: אל"ף, הוא מבין מה שהוא רואה.

<מאיר ברודר: בי"ת הוא מבין והוא מודע להשלכות של חילול הגופה.

<מאיר ברודר: חילול לא במובן הדתי, אלא במובן של להיזהר ש-DNA חי לא ייגרם בפתיחה של הקבר.

<מאיר ברודר: ולכן זו ההצעה שלנו.

<מאיר ברודר: אני חושב שהיא ההצעה המיטבית והנכונה בנסיבות האלה.

<מאיר ברודר: שוב, במערך האיזונים גם לטובת המשפחות יש נציג מטעמם, וגם מבחינתנו זה נותן מענה להיבטים המקצועיים כאשר יש גורם מקצועי רפואי.

<מאיר ברודר: ואני שוב מדגיש, לא גורם אחר, אלא רק רופא מטעם המשפחות שיהיה נוכח במקום.

<קריאה: נורית, המימון של הרופא.

נורית קורן: מאחר שהיה פה כבר נציג האוצר ונציג האוצר הקריא את כל הרשימה שנמצאת, שמה יהיה ממומן.

נורית קורן: הדבר הזה לא ימומן על ידי המדינה.

נורית קורן: כל משפחה שתרצה תצטרך לממן את העלות.

נורית קורן: אני מאמינה שיהיו רופאים שירצו להתנדב לדבר הזה, כי בכל זאת אנחנו עושים פה היסטוריה.

נורית קורן: אני מאמינה שיהיו אנשים שירצו לעשות את זה.

נורית קורן: אתם צריכים להבין, יש כאן בעיה של אמון, והאמון הזה הולך ונבנה יחד עם המכון לרפואה משפטית.

נורית קורן: המכון לרפואה משפטית בכל מקרה, בכל מקרה, יצלם את כל ההוצאה של הפרטים מהקבר.

נורית קורן: אנחנו יודעים שזה חלק מאוד קשה, ולא כל משפחה תוכל לעמוד בסיטואציה ובסערת הרגשות בנושא הזה.

נורית קורן: ותיכף אני אתן לצבי חסיד לדבר כי השבוע פתחו קבר, והוא יספר מה היה שם.

נורית קורן: אנחנו צריכים לאפשר כמה שיותר שהזירה תהיה נקייה על מנת שנוכל להפיק DNA, כי ברגע שאנחנו נזהם את הזירה, חבל, חבל על כל הפתיחה, חבל על כל הדברים הללו.

נורית קורן: אנחנו צריכים לראות את התהליך שיהיה תהליך נקי.

נורית קורן: משרד המשפטים, אתם רוצים להגיב?

<ליאת יעקובוביץ: מבחינתנו הפתרון שמוצע כרגע הוא פתרון טוב שמאזן את הזכויות - - - והוא גם נותן מענה לכלל ההיבטים פה.

נורית קורן: צבי חסיד, בבקשה.

<צבי חסיד: בעיקרון, הניסיון שאנחנו למדים ממנו בשגרה, כמו שהיו כבר כאלה שהעלו פה, מלמד שחייבים להגיע להסדר הזה שהציעו פה עכשיו.

<צבי חסיד: אני כבר סיפרתי קודם בחדר התייעצות, ואני אספר את זה גם פה.

<צבי חסיד: בשבוע שעבר העברנו קבר שנקבר לפני ארבע שנים בסך הכול בקבורת על, שלא צריכים להיות בתוך הקבר, אלא זה מלמעלה, שבטעות היו אמורים לקבור אותו מעל אביו, וקברו אותו על אותו שם בקבר אחר.

<צבי חסיד: המשפחה היא משפחה בולגרית, והיא לא עלתה לקבר במשך כמה שנים, והם לא גילו את זה, הם גילו את זה רק עכשיו כשנפטר להם מישהו והם רצו לקבור מעל הקבר.

<צבי חסיד: עשינו את זה לפנות בוקר כשהתנינו עם המשפחה שהם לא נוכחים בהוצאת הקבר.

<צבי חסיד: למרות זה הם הגיעו, עמדו במרחק של 10 מטר, לא להפריע לנו, אבל נאלצנו להפסיק את העבודה באמצע העבודה.

<צבי חסיד: לא יכולנו לעשות את העבודה ולא בגלל שהם עשו את זה מרוע.

<צבי חסיד: הם היו אתנו, הם רצו שאנחנו נוציא את הקבר.

<צבי חסיד: אבל בגלל שהם לא אנשי מקצוע, אז כל רגע היתה להם הערה.

<צבי חסיד: כל אבן הם חשבו שזה עצם, ולמה הזזנו את זה הצידה.

<צבי חסיד: פשוט לא נתנו לנו לעבוד, ואני אומר שוב פעם, לא בגלל שהם רצו להפריע, הם רצו דווקא שאנחנו נוציא את הקבר.

<צבי חסיד: אבל ברגע שיש אנשים שהם לא בעלי מקצוע, ואתה צריך להיות מרוכז מאוד ולמיין את כל מה שאתה רואה, לסנן את החומר, וזו עבודה באמת מקצועית, לא ניתן לעבוד כשיושב לך מישהו על הראש ומעיר לך הערות באמצע.

<צבי חסיד: ולכן אני מאוד מתחבר עם ההצעה של - - - לעמוד במרחק סביר של 20 מטר, ורק איש מקצוע שמבין מה שהוא רואה יעמוד בסמוך מטעם המשפחה.

נורית קורן: תודה, צבי.

נורית קורן: תקריא את הסעיף, בבקשה.

<דן מרזוק: כמובן שיכולים להיות שינויי נוסח, אבל בגדול הסעיף יקבע כך:

נורית קורן: אני רוצה להוסיף עוד דבר.

נורית קורן: דיברנו על כך שברגע שכל השרידים מגיעים אל המכון לרפואה משפטית, אז ד"ר בובליל, אמרת לנו שיש נוהל.

נורית קורן: את מוכנה לציין לפרוטוקול מה הנוהל?

<נורית בובליל: לא.

<קריאה: זה לא קשור.

<קריאה: זה קשור לקבר.

נורית קורן: אני רוצה שהנוהל הזה שאמרת, שאם המשפחה רוצה שיהיה גם בזמן הבדיקות, אז יש לכם נוהל - - -

<נורית בובליל: לא.

<נורית בובליל: בתוך המעבדות אין כניסה.

נורית קורן: בסדר.

<מאיר ברודר: דן, צריך שבנוסח יהיה רופא בעל רישיון - - -

<דן מרזוק: ברור.

<דן מרזוק: מדובר ברופא איש מקצוע בעל רישיון.

<הלל שמריהו: מה, יש רופא בלי רישיון?

<מאיר ברודר: יש.

<מאיר ברודר: לצערנו, יש.

<מאיר ברודר: בעל רישיון לפי פקודת הרופאים, צריך להגדיר את זה.

<רחל דותן: ואני שואלת מה לגבי ההצעה שאת העלית.

נורית קורן: לגבי העניין הטכנולוגי – אני חשבתי שאפשר יהיה לשים טלוויזיה במסך ואז אפשר יהיה לראות.

נורית קורן: הבעיה היא שיש כאן דברים שישר ייקחו, יצלמו ויוציאו החוצה.

נורית קורן: ברגע שמוציאים דברים כאלה, יש פה את חוק הגנת הפרטיות שאסור לנהוג לפיו.

נורית קורן: וגם אנשים לא ידעו מה הם רואים, ולהוציא את זה החוצה זו תהיה בעיה.

נורית קורן: יש כאן איזשהו קטע משפטי שאי אפשר.

<רחל דותן: מה זאת אומרת, יצלמו?

<רחל דותן: אי אפשר, אף אחד לא יצלם.

<מאיר אמסלם: מה, אם אני נציג משפחה, אני לא יכול לעמוד עם פלאפון ככה ולצלם את מה שאני רואה?

<רחל דותן: לא.

<רחל דותן: אז קובעים שזה יהיה אסור לקחת פלאפון.

<מאיר אמסלם: ומה יעשו למי שיצלם?

<מאיר אמסלם: ומי יאכוף את זה?

<רחל דותן: יש כללים, ברגע שזה מצוין - - -

נורית קורן: מי יאכוף אותם?

נורית קורן: רחל, מי יישב ויבדוק?

<רחל דותן: ברגע שזה מצוין בחוק, אז אפשר לאכוף את זה כמו כל חוק.

<רחל דותן: מה זאת אומרת?

<דן מרזוק: בכל מקרה, ההסדר הזה של טלוויזיה במעגל סגור וכולי, אלה לא הסדרים שקובעים בחקיקה ראשית, ולכן הכנסת לא תקבע הסדר מהסוג הזה בחוק שאנחנו דנים בו עכשיו.

<דן מרזוק: אם בית המשפט ירצה במסגרת תהליכים לקבוע תנאים נוספים, או לקבוע הסדרים אחרים, כמו רחפן בשמיים או טלוויזיות במעגל סגור, או אמצעים טכנולוגיים אחרים, אנחנו כמובן לא מונעים את זה.

<דן מרזוק: אבל בחקיקה ראשית של הכנסת, ההסדר שאנחנו ראינו אותו כהסדר הנכון ביותר, המאוזן ביותר, שנותן מענה לכל הדרישות של כל הצדדים כאן, זה ההסדר שהקראנו אותו עכשיו, ומעבר לכך לא יהיה הסדר אחר בחוק.

נורית קורן: אבל בית משפט יוכל לקבוע הסדרים אחרים שהוא רואה לנכון.

<ליאת יעקובוביץ: מעבר להתייחסות קלה, ברור שזה גם לא מקום לקביעה חוקית.

<ליאת יעקובוביץ: אבל זה גם מעלה עוד שאלות, נוסף על פרטיות, שאלת שמירה ואיפה הדברים עומדים, שאלות סבוכות שנלוות לעניין האמצעים הטכנולוגיים האלה, והם לא ברמה של הסדרה מכאן לעכשיו.

<הלל שמריהו: אני, אין לי אח שנלקח ולא אחות, אבל אני מוכן להתנדב לקחת אם תמצאו לי מישהו.

<הלל שמריהו: אני רוצה לקחת חברת הסרטה על חשבוני, שהם - - - איפה הגנת הפרט - - -

נורית קורן: לא, לא.

נורית קורן: שמריהו, אני אסביר לך אחר כך.

נורית קורן: יש כאן בעיה שאי אפשר לדעת בדיוק מה רואים, ויישבו כל הזמן עם הטלפון.

נורית קורן: יש פה בעיה של הגנת הפרטיות כרגע.

נורית קורן: הם יסיקו מסקנות אחרות, הקבר ריק, אין שום דבר ובעצם הכול אפר.

נורית קורן: אז עכשיו להוציא את המסקנות ברגע שיש את כל הדבר הזה, יסתכלו על המסך, יצלמו את הכול, אנחנו לא נוכל למנוע מהאנשים לבוא בלי טלפון.

נורית קורן: מי יאכוף את זה?

נורית קורן: והם יצטרכו לשמור על סודיות.

נורית קורן: יש כאן בעיה חוקית שהיא בלתי אפשרית.

נורית קורן: אני אמרתי קודם שהגנת הפרטיות, מבחינתי, כבר אין, אבל לא חשבתי על הקטע הזה – הרי אנחנו היום יודעים שברשתות החברתיות בשנייה הכול עף החוצה.

נורית קורן: אז ברגע שיסיקו מסקנה וזה לא מסקנה שתהיה מגובה בשום הליך, אז אנחנו חוטאים פה לתהליך.

נורית קורן: אנחנו באמת רוצים שהתהליך יהיה כמו שצריך.

<הלל שמריהו: את ה-20 מטר מחקנו או לא?

נורית קורן: לא.

נורית קורן: את ה-20 מטר לא מחקנו.

נורית קורן: ותיכף אני אתן לד"ר כהן להשיב.

<הלל שמריהו: עשו לי טובה, תורידו ממני את ה-20.

נורית קורן: רגע, רגע.

נורית קורן: תקשיב.

נורית קורן: ד"ר כהן, בבקשה.

חיים כהן: אני חושב שזה נכון לציין את זה עכשיו, כי אחרי הסיפור של צבי חסיד שאמר ש-10 מטרים זה לא עמד במבחן, אז אני רוצה להגיד שה-20 מטר האלו לא נולדו מזה שישבתי פה והחלטתי באופן שרירותי.

חיים כהן: זה נולד מניסיון שלי, זה סטנדרטים שהם סטנדרטים בין-לאומיים, זו לא פתיחת קבר ראשונה.

חיים כהן: אלה נהלים שהם בין-לאומיים אירופיים מקבוצות מיוחדות שבאו לארץ, ועשינו את זה ביחד, ושם זה נקבע, וזה מניסיון.

חיים כהן: כפי שאתה אומר, 10 מטר לא הספיקו, 20 מטר ככה זה נקבע.

<הלל שמריהו: זאת אומרת, עכשיו עלית על המקרה שלו וקבעת 20.

<קריאה: המקרים לא דומים.

חיים כהן: לא, לא.

חיים כהן: אני לא מכיר את המקרה שלו, אני רק אומר שהמקרה שלו מראה שפחות מ-20 מטר זה לא עומד במבחן.

<הלל שמריהו: טוב, זה בולגרים.

<מאיר קורח: בתוספת האחרונה לסעיף 6(ה) שהבאת עכשיו, לדעתי, יש שתי בעיות.

<מאיר קורח: בעיה אחת היא בעיית המימון שיוטל על המשפחות.

<מאיר קורח: - - - שזה יהיה פשוט כי מימון פתולוג אולי לא פעם אחת, אני לא יודע, זה יכול להיות הוצאה רצינית שמשפחות מסוימות לא יכולות לעמוד בזה.

<מאיר קורח: צריך לחשוב על פתרון לנושא המימון.

נורית קורן: אז קבענו, עד 20 מטר.

<מאיר קורח: לא, אני מדבר כרגע על הרופא הפתולוג נציג המשפחה, לא כפי שיקבע האנתרופולוג - - -

<דן מרזוק: אבל חייבים לאפשר מרחב תמרון מסוים לאנתרופולוג לקבוע תקנים.

נורית קורן: מאיר, אין פה שאלה של מרחק קרוב.

נורית קורן: יכול להיות שברגע שהוא ימצא את השרידים, הוא יגיד לו, הנה, בוא תראה.

נורית קורן: האנתרופולוג חייב מרחב תמרון, שלא יעמדו לו על הראש, שקט ומרווח עבודה שיהיה לו בצורה שקטה.

<מאיר קורח: גם לא רופא מקצועי?

<מאיר קורח: הוא עלול להפריע לו?

נורית קורן: גם רופא מקצועי, יש נהלים מסוימים של המכון לרפואה משפטית, שהוא צריך לעמוד בהם, והוא צריך לא להפריע.

נורית קורן: הוא צריך לראות, הוא יכול לעמוד בצד.

נורית קורן: הוא לא יכול לייעץ לו, תלך מפה, תלך משם.

נורית קורן: מי שהזירה בידיו זה האנתרופולוג הפורנזי.

נורית קורן: רק הוא.

נורית קורן: החוק הזה אומר את זה בפירוש.

נורית קורן: צריך להישמע לו.

נורית קורן: ואם לא נשמעים לו, הוא לא יהיה במקום.

נורית קורן: חברים, אני יותר מכם רוצה שיהיה לנו אמון במערכת בכלל ובמערכת של המכון לרפואה משפטית.

נורית קורן: יושבים פה בפניכם אנשים שהם אנשים חדשים, זה לא אנשים שהיו בעבר, והם רוצים.

נורית קורן: אל תשכחו עוד דבר הכי חשוב.

נורית קורן: המכון לרפואה משפטית הוא מכון ממשלתי והוא חייב בשקיפות, והוא חייב לתת דין וחשבון על כל דבר.

נורית קורן: וזה לא רק המכון לרפואה משפטית.

נורית קורן: גם בתל השומר, גם אצלם, אפילו שזה נראה בית חולים פרטי - - -

<מאיר ברודר: זה לא פרטי, זה ממשלתי.

נורית קורן: עורך דין מאיר ברודר, לנו כאזרחים, תמיד אנחנו חושבים שבית חולים עומד בפני עצמו.

נורית קורן: אנחנו אף פעם לא יודעים שבעצם משרד הבריאות עומד מעליו.

נורית קורן: אתה לא יודע.

נורית קורן: אתה חושב שהוא פרטי.

נורית קורן: אז אני אומרת, גם הוא ממשלתי.

נורית קורן: וגם בית חולים פרטי, גם הוא כפוף לשקיפות כי הרגולטור שלו הוא משרד הבריאות.

נורית קורן: אז אנחנו עושים הכול על פי חוק.

נורית קורן: זה לא שעכשיו אנחנו יכולים להגיד תנאים אחרים.

נורית קורן: הכול על פי חוק, ולכן יש מילים שיכולות להיכנס לחוק, יש מילים שלא יכולות להיכנס לחוק.

נורית קורן: אין מה לעשות.

נורית קורן: יש כאן דברים שככה הם, אבל כל ההסדר שעשינו הוא הסדר שבא לטובת המשפחות.

<נורית בובליל: אני רוצה להוסיף משהו ברמה הפרסונלית של התהליך הזה כדי שתבינו.

<נורית בובליל: בסופו של יום המסמך שיוצא, שמתאר את התוצאות, הוא מסמך חוות דעת.

<נורית בובליל: זה מסמך של חוות דעת מומחה.

<נורית בובליל: אני חותמת על המסמך הזה בשם שלי.

<נורית בובליל: אני לא חותמת עליו כנציגת משרד הבריאות או כנציגת המכון לרפואה משפטית.

<נורית בובליל: זו חתימה אישית, זה השם שלי ושל כל אחד מהמומחים כשאנחנו מוציאים תוצאות, ובגלל זה האחריות שלנו על מה שאנחנו מוציאים היא פרסונלית.

<מאיר ברודר: וזה היושרה שלך וזה הרישיון שלי.

<נורית בובליל: וזה היושרה שלי, וזה הרישיון שלי וזה השם שלי.

<נורית בובליל: מצד אחד אנחנו בתוך מקום ממשלתי שמחויב באין ספור נהלים ובקרות שיש לנו ובצדק, אבל מצד שני בסופו של יום אתה חותם על זה ברמה האישית.

<נורית בובליל: אנחנו לא היינו באותה תקופה.

<נורית בובליל: אף אחד מאתנו לא ישים – אין מצב בחיים שאני אשים את השם שלי על משהו שאני לא מאמינה בו, שהוא התוצר של הבדיקה של האמת שיוצאת לנו מתחת לידיים, והאמת הזאת יכולה פעם אחת להתאים לנשוא הבדיקה, ופעם אחת היא לא תתאים לו.

<נורית בובליל: אני לא צד בזה.

<נורית בובליל: אנחנו עובדים בתוך מערכת וחשוב לנו להגיד את זה, כי כמו שנורית חוזרת ואומרת, אנחנו גורם מקצועי אבל אנחנו לא עיוורים למצוקה הזאת, אנחנו לא עיוורים למשבר אמון.

<נורית בובליל: אבל אנחנו גם לא יכולים לתקן את זה, אין לנו איך.

<נורית בובליל: אנחנו לא יכולים למחוק את 70 השנים שעברו ואת הנזק שנעשה.

<נורית בובליל: אנחנו יכולים לתת לכם הבטחה, שהיא הבטחה שבאה ממני, אני חושבת שאני מדברת בשם חיים באותה מידה.

<נורית בובליל: אנחנו נעשה את היכולת המקצועית הכי טובה שלנו.

<נורית בובליל: אנחנו לא יודעים מה יצא.

<נורית בובליל: יכול להיות שהתוצאות יתאימו לכם, יכול להיות שהן לא יתאימו לכם.

<נורית בובליל: אני לא יודעת להגיד.

<נורית בובליל: אבל מה שאנחנו נחתום עליו, אלה התוצאות שיש לנו.

<נורית בובליל: לא יהיו לנו אחרות.

<נורית בובליל: וזה שיקול נוסף שאני מבקשת לקחת אותו בתוך המכלול הזה.

נורית קורן: אני רוצה לאשר את החוק, אז אתה אחרון.

<מאיר ברודר: אני חוזר להיבטים הטכניים, גם לחדד וגם לנסות לייעל את העניין.

<מאיר ברודר: אני חושב שעשינו פה כברת דרך ארוכה בכלל בכל החוק הזה, וזאת הזדמנות, בגלל שאני מדבר אחרון, להודות לך על כל התהליך הזה.

נורית קורן: תודה לכם.

<מאיר ברודר: ועשינו כברת דרך מאוד גדולה.

<מאיר ברודר: אני חושב שתעיד עמדת המדינה בבתי המשפט.

<מאיר ברודר: אני חושב שהמשפחות צריכות להכיר ולהבין את זה, וגם בדקה ה-90 אני אומר שכברת הדרך שעשינו עם האפשרות של נציגות של רופא מטעם המשפחה.

<מאיר ברודר: אבל אני כן רוצה לחדד כמה דברים.

<מאיר ברודר: אני כן רוצה לומר שיהיה ברור, ואני חוזר על זה כאמירה לפרוטוקול, שבעצם העובדה שזה נכנס לחוק, זה בעצם בקשה של המשפחה זה באחריות המשפחה, זאת אומרת, המשפחה היא זו שתצטרך להביא את הרופא, היא זו שצריכה לעשות את התיאומים, ולפחות בשלב הזה המימון הוא על ידי המשפחה.

<מאיר ברודר: אני רוצה לחשוב איתכם ביחד, דן.

<מאיר ברודר: בסוף זה תהליך מאוד מורכב, זו אופרציה מאוד גדולה, ואני לא רוצה שבסוף בנקודת הקצה הזאת של הרופא זה יכול אולי לעכב את התהליך, ולכן אני מציע שבחוק אנחנו כן נגדיר איזשהו זמן שהמשפחה מבקשת את מעורבות הרופא, ויכול להיות שהזמן הוא בזמן הצו.

<מאיר ברודר: זאת אומרת שכבר בזמן הצו המשפחה תגיד אם היא רוצה את נוכחות הרופא, כי אחרי זה יכול להיות שבסוף לא יהיה לי את הקשר עם המשפחה או שיהיה איזשהו נתק, ופתאום יום קודם יתקשרו וכבר תיאמנו עם חברה קדישא ועם חיים, וכל האופרציה, ובסוף פתאום נקבל טלפון: לא, בעצם אנחנו רוצים רופא, תעכבו את זה, לא מחר.

נורית קורן: אתה צודק.

<מאיר ברודר: אני חושב שצריך להגדיר זמן ברור שבו המשפחה מודיעה שהיא רוצה את הרופא, ואני חושב שהתחנה הנכונה היא הצו של בית משפט.

<דן מרזוק: זאת אומרת, להכניס הוראה שקובעת שהבקשה לרופא מטעם המשפחה תימסר על ידי המשפחה, על ידי המבקש, במעמד הדיון בבית המשפט, לפני הצו.

<מאיר ברודר: כן.

<מאיר ברודר: זה מה שאני רוצה.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: בסדר גמור.

<דן מרזוק: בסדר גמור.

נורית קורן: עוד מישהו התייחסות אחרונה?

נורית קורן: אני רוצה להביא את זה להצבעה.

<ליאת יעקובוביץ: רק חידוד קטן.

<ליאת יעקובוביץ: לא אמרנו מניע והכול.

<ליאת יעקובוביץ: אמרנו שזה נושא יותר מסובך ומורכב שדורש – שלא ישתמע דברים שאיבדנו סבלנות, מבחינת הגנת הפרטיות והכול.

נורית קורן: אם אנחנו נוכל בעתיד, ואם ייסגרו כל הדברים, אני מאמינה שגם המכון לרפואה משפטית, מבחינתו, גם הוא ירצה שזה יהיה מוקרן למשפחה.

נורית קורן: אבל בואו נתחיל, נראה בפני מה אנחנו עומדים, ואז יוחלט.

נורית קורן: אני מאמינה שההתחלה, בשתיים–שלוש פתיחות קברים, כשהם ידעו בפני מה הם עומדים, ואז יכול להיות שהם יגידו, אוקיי, הם גם ייתנו תשובה לבית משפט.

נורית קורן: הם יכולים גם לתת תשובה לבית משפט על כל קבר, ולהגיד, ראינו שזה ככה, אנחנו יכולים להקל.

נורית קורן: אני מאמינה שזה יבוא בהמשך.

נורית קורן: נכון?

<נורית בובליל: יכול להיות.

<נורית בובליל: קשה לדעת.

<נורית בובליל: צריך להתחיל.

נורית קורן: הכול יכול להיות.

<נחמן מזעקי: אולי אפשר לא רק רופא, אולי עורך דין, אולי פסיכולוג קליני?

נורית קורן: לא, לא.

נורית קורן: נחמן, אנחנו החלטנו שזה יהיה איש מקצועי, כי עורך דין וגם בן משפחה לא יודע מה הממצאים שנמצאים.

נורית קורן: הוא יראה שפתחו את הקבר, הוא יראה שאין שום דבר, אבל בעצם זה אבקה.

נורית קורן: אתה מבין?

נורית קורן: צריך מישהו שמבין מה הוא רואה.

נורית קורן: אני רוצה להביא להצבעה את החוק.

נורית קורן: הצעת חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה (הוראת שעה), התשע"ח-2018.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: מי נמנע?

נורית קורן: בעד – פה אחד

נורית קורן: אם כך, הנוסח אושר להנחה לקריאה שנייה ושלישית, בשעה טובה.

נורית קורן: אני רוצה להודות לכל אנשי המקצוע שטרחו וישבו בכל הוועדות, ממשרד המשפטים – עורך דין איגי פז, עורכת דין ליאת יעקובוביץ, ממשרד הבריאות – עורך דין מאיר ברודר, ד"ר לבנטל, ד"ר נורית בובליל, ד"ר חיים כהן, מהמשרד לשירותי דת – יצחק ישי, עו"ד עובדיה, ויזל סנקרי, אורן גבע ממשרד האוצר, פקד סיגל סטרינסקי אלבז, למאיר אמסלם מרשות האוכלוסין וההגירה, צבי חסיד, הרב רוז'ה, ולוועדת כבוד המת.

נורית קורן: אורית מסמי, תודה רבה לך.

נורית קורן: אני רוצה להגיד לכל המשפחות שליוו אותי, ד"ר הלל שמריהו, יגאל יוסף, יונה מוכתר, רחל דותן, מאיר קורח, נחמן מזעקי, ישי כהן ואליהן יצחק - - -

<קריאה: גם למירב מגיעות תודות.

נורית קורן: את התודות לכל משרדי הממשלה וכל מי שישב כאן – אני חושבת שעשיתי דוקטורט על פתיחת קבר ולמדתי את כל הפרוצדורה.

נורית קורן: אני רוצה להודות לכולם.

נורית קורן: אני צריכה לציין פה שמי שהגיש איתי את החוק היא עורכת דין נירה לאמעי שעברה לתפקיד אחר.

נורית קורן: ואני רוצה להודות לעורך דין דן מרזוק, שעד השעה הכי מאוחרת שיכולתי לבלבל לו את המוח ולשבת על הניסוחים ולהכניס כל דבר, ולקבל את האספקט של המשפחות.

נורית קורן: החוק הזה הרי נועד למשפחות.

נורית קורן: הרי יכולנו לא לעשות בכלל חוק, ואני החלטתי שאני רוצה חוק מכיוון שלא רציתי שהמשפחות תתעמתנה כל פעם עם בית משפט או עם חברה קדישא או עם המכון לרפואה משפטית.

נורית קורן: אני רציתי שהדברים יהיו מסודרים על מנת שיהיה תהליך ברור.

נורית קורן: התהליך הוא כזה, תוך כמה ימים הצעת החוק תעבור לניסוח משפטי ואישור פנימי, ובשבוע הבא הוא יעלה למליאה לאישור בקריאה שנייה ושלישית במליאה עצמה, בהנחה שאין שום בעיה בדרך.

נורית קורן: ד"ר הלל, בבקשה.

<הלל שמריהו: אני חייב להגיד כזקן חבר הכנסת, אני הזקן שבחבורה, יושבים שם ממשרדי הממשלה ומגופים ציבוריים כאלה ואחרים – אני מוצא לנכון להתנצל אם נפגעתם באיזה סגנון, אל"ף, זה סחוג, ובי"ת, זה חריף, וגימ"ל, זה חילבה, ועל הפצעים האלה שלא הגלידו 70 שנה אתם צריכים להבין.

<הלל שמריהו: אני אומר לכם, אני גדלתי בקיבוץ, לא ידעתי על הפרשייה הזו מעולם, ועכשיו אני בלחץ כי איפה הייתי.

<הלל שמריהו: לכן יש פה קבר לוחש שלא נותן לאנשים לישון, והרבה פעמים אני מרגיש שהתבטאתי לא יפה.

<הלל שמריהו: נורית, אם לא היה החוק הזה, היו מיטלטלים ההורים עוד 170 שנה.

<הלל שמריהו: ומי שרוצה לדעת, החוק הזה נכרך גם על ידי הוועדה לכבוד המת, והרב חסיד נמצא - - -

נורית קורן: נכון, שכחתי לציין.

נורית קורן: תודה ענקית לרב רצון ערוסי שליווה אותי בנושא ועדת כבוד המת.

<הלל שמריהו: ולכן, החוק הזה הוא שלך ויישאר שלך לעולמי עד לתת מזור לאותם ילדים, לאותן משפחות ואותם נינים ונכדים.

<הלל שמריהו: מקווים שהקדוש ברוך הוא ימלא כל משאלותייך ומשאלותיהם לטובה.

נורית קורן: אמן.

<הלל שמריהו: ותודה לכם על כל מה שעשיתם למרות העקיצות שלי.

נורית קורן: אליהו, בבקשה, ואני רוצה לסיים כי עוד מעט צריך להיות פה דיון.

<אליהו יצחק: כבוד היושבת-ראש היקרה, אני רוצה להגיד דבר אחד.

<אליהו יצחק: עם כל הכבוד לכל אחד ואחת, וכבודו מונח במקומו, עורך דין, פרופסור, לא יודע מה, אבל אני חושב שבמדינת ישראל לא היה בית ספר לאף אחד כמו שאת עשית בית ספר לכולם בפרשה הזאת.

נורית קורן: תודה רבה.

<אליהו יצחק: זה ייאמר לזכותך.

<אליהו יצחק: שיהיה לך מזל טוב, ועד 120.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: שכחתי להודות לרחמים עדן.

נורית קורן: אני רוצה להודות לישי כהן על המחווה הזאת ליום ההולדת, תודה רבה.

נורית קורן: ולהודות גם למירב ולשירלי בכל מה שהן מסייעות לי בוועדה.

נורית קורן: רחל, בבקשה.

<רחל דותן: רציתי להגיד דבר אחד כמי שמייצגת בתביעות, אני חושבת שפרק הזמן התקצר מאוד ולו בזכות זה שהשתמשנו בחוות דעת וכולי.

<רחל דותן: זה קיצר את הזמן, ובסך הכול זה הועיל.

נורית קורן: זה הועיל לתביעה.

<רחל דותן: נכון, חד וחלק.

נורית קורן: תודה רבה.

<הלל שמריהו: לא לשכוח את מרינה.

<הלל שמריהו: חבל שהיא לא פה.

נורית קורן: תודה רבה לכולכם.

נורית קורן: אנחנו נמשיך את הדרך ואני אמשיך לפעול כדי שהמשפחות יקבלו תשובות ונגיע לחקר האמת.

נורית קורן: תודה רבה לכולם.

נורית קורן: הישיבה נעולה.