ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 712, 2018-02-20 09:36

מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם.

מירב בן ארי: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מירב בן ארי: אני מחליפה את יושב ראש הוועדה.

מירב בן ארי: היום מציינים בכנסת את יום העוני וכמו שכולכם יודעים אלי אלאלוף הוא זה שכתב את דוח העוני ולכן ברגעים אלה ממש הוא באודיטוריום.

מירב בן ארי: הנושא חשוב לו וקרוב ללבו אבל כדי לשלב שני ימים מיוחדים, גם עוני וגם יום של הקהילה הגאה, ביקשנו לפתוח כאן את הוועדה והוא ביקש שאני אחליף אותו.

מירב בן ארי: היום ה-20 בפברואר 2018, ה' באדר התשע"ח ואנחנו פותחים את ועדת העבודה, הרווחה והבריאות במסגרת ציון יום זכויות הקהילה הגאה.

מירב בן ארי: על סדר היום הצגת הדוח השנתי של מרכז ניר כץ למאבק בלהטופוביה.

מירב בן ארי: אני אומר כמה דברים בקצרה ואחר כך אני אתן לכם להציג את הנושא כי זה היום שלכם.

מירב בן ארי: גם אני קראתי את הדוח.

מירב בן ארי: הוא נשלח אלינו כבר לפני שבוע, לכל יושבי הראש של השדולה ואני אחת מחמש.

מירב בן ארי: אני אזכיר גם את מיכל רוזין, מרב מיכאלי, שרן השכל ויעל גרמן, חברות שלי שגם הצטרפו לכאן.

מירב בן ארי: חשוב לומר שהן עוברות בין ועדות כמו שגם יקרה לכם.

מירב בן ארי: הן יבואו לכאן וימשיכו הלאה כי יש לנו כמה ועדות במקביל שהיום מנהלות את היום הזה.

מירב בן ארי: הדוח הזה של ניר כץ יוצא כבר שנה חמישית.

מירב בן ארי: אנחנו מקבלים את הדוח.

מירב בן ארי: הוא דוח קשה, דוח לא פשוט, דוח שמציג נתונים, הדוח הוא דוח מורכב, הוא לא קל לעיכול, הוא לא קל בכלל לחברה הישראלית אבל הדוח הזה שם בפניה מראה בפנים ואנחנו רואים במה אנחנו צריכים להשתפר.

מירב בן ארי: המטרה של הוועדה הזו, כמו שאר ועדות הכנסת, היא לבוא ולחשוב על פתרונות, לבוא ולחשוב על אמצעים.

מירב בן ארי: יש תהליכים שנעשים, יש תהליכים שאנחנו עושים בתוך בתי הספר, יש תהליכים שאנחנו עושים מול מסגרות הרווחה, יש תהליכים שאנחנו עושים מול משרד הבריאות.

מירב בן ארי: אתמול במקרה פגשתי את מנכ"ל משרד הבריאות משה בר סימן טוב והוא אמר לי שהם עשו כאן צעדים מהפכניים בשנה האחרונה, ואני באמת מאמינה לו כי הייתי חלק מהעניין, אבל – ותמיד יש אבל – זה לא מספיק ויש לנו עוד צעדים חשובים מאוד לעשות למען הקהילה הגאה.

מירב בן ארי: בנימה אישית.

מירב בן ארי: אני גאה להיות חלק מהשדולה, אני גאה שאני חלק ממשפחה גאה שגם זה חשוב, יש לי שותף מקסים ומדהים להורות.

מירב בן ארי: גם במקום האישי שלי הגעתי לקהילה ואני שמחה וגאה.

מירב בן ארי: אני לא רק גאה אלא אני מספרת על זה בכל מקום ובכל התקשורת כי אני חושבת שחברי כנסת – גם איציק שמולי שיושב לידי ואמיר אוחנה – הרבה פעמים אנחנו מביאים את הבית שלנו לכנסת ואת האג'נדה האישית שלנו וזה חשוב מאוד.

מירב בן ארי: זה חשוב מאוד כי זה חלק ממי שאנחנו.

מירב בן ארי: אני מברכת אתכם ביום הזה שהוא יום חשוב מאוד.

מירב בן ארי: קחו ממנו את המקסימום, נעשה את כל מה שאפשר כדי לקדם את הקהילה הגאה בכנסת.

מירב בן ארי: זה התפקיד שלנו וזה חלק מהשליחות שלי, של יושבות ראש השדולה, וכמובן של כל חברי הכנסת, של איציק שמולי שיושב לידי ועוד טובים רבים ואחרים שיבואו היום גם לוועדות וגם לשדולה.

מירב בן ארי: חברי הכנסת, אתם רוצים להתייחס או אתם רוצים לשמוע?

מירב בן ארי: לשמוע.

מירב בן ארי: תרגישו חופשי, מתי שתרצו להתייחס.

<גיל פישהוף: בוקר טוב.

<גיל פישהוף: אני מהאגודה למען הלהט"ב ויחד עם שותפתי היקרה אפרת פרנק, אנחנו מנהלים את מרכז ניר כץ למאבק בלה"טפוביה ומטבע הדברים כתבנו את הדוח שאני ארצה להציג ואני אעשה את ה בקצרה.

<גיל פישהוף: לפני שאעבור לנתונים, אני רוצה למסור את ברכתה של אילה כץ, אמו של ניר זכרו לברכה, שהיא מתנדבת שלנו במרכז ניר כץ מאז הקמתו.

<גיל פישהוף: מרגש מאוד.

<גיל פישהוף: אני רוצה גם להזכיר את מייק המל זכרו לברכה, יושב ראש האגודה לשעבר, מההוגים של מרכז ניר כץ, שהלך לעולמו השנה, יהי זכרו ברוך.

<גיל פישהוף: דוח מצב על הלה"טפוביה מספר 5.

<גיל פישהוף: אנחנו רואים מדי שנה עלייה בכמות הדיווחים.

<גיל פישהוף: למעשה מדי שנה עלייה של כ-20 עד 25 אחוזים בכמות הדיווחים למרכז.

<גיל פישהוף: אם אני אעבור לנתונים הראשונים, אתם יכולים לראות שגם השנה יש עלייה של 26 אחוזים בכמות הפניות.

<גיל פישהוף: ודאי שהדבר קשור גם לנראות היותר גדולה של מרכז ניר כץ אבל הדבר קשור גם לכך שחברי וחברות הקהילה מוכנים פחות ופחות לספוג לה"טפוביה ודברים שלא דווחו עד היום, מדווחים אלינו.

<גיל פישהוף: אני מאוד מברך על כך.

<גיל פישהוף: אבל הנתונים הם חמורים מאוד.

<גיל פישהוף: אנחנו השנה קיבלנו 533 דיווחים שונים ואחד הדברים שאנחנו עושים במרכז ניר כץ הוא לדבר עם כל מי שמדווח, לפנות אליו, ליצור אתו או אתה קשר ואנחנו שואלים האם זה אירוע ראשון, האם זה אירוע יחיד שהוא חווה או חוותה ואנחנו תמיד מקבלים א התשובה: לא.

<גיל פישהוף: אנשים מספרים לנו שהאירוע שהם חוו, יהיה אשר יהיה, הוא חלק מרצף.

<גיל פישהוף: הם זוכרים אירועים בבית הספר, אחר כך בצבא, אחר כך במקום העבודה, כך שהרבה פעמים הנזק, הפגיעה שעושה אירוע לה"טופובי הוא פגיעה מצטברת.

<גיל פישהוף: כאשר אנחנו מדברים על האירועים הלה"טופובים שדווחו מרכז, אתם יכולים לראות שאנחנו מדברים על רצף, על ספקטרום.

<גיל פישהוף: כלומר, אני לא יכול לבוא ולומר שהבעיה היא בצבא, הבעיה היא במשטרה או הבעיה היא במערכת הבריאות.

<גיל פישהוף: לא.

<גיל פישהוף: אנחנו מקבלים דיווחים מכל הזירות האלה.

<גיל פישהוף: אתם יכולים לראות למשל אירועים בסביבת מקום העבודה – 8 אחוזים, גילויי לה"טופוביה כלקוח, כאשר אני בא לקבל שירות בבית עסק וכדומה – 8 אחוזים, אירועים בתוך המשפחה – 9 אחוזים וזה נתון מאוד מאוד חשוב מכיוון שזה אומר שאם אדם שייך לקהילה הגאה, הרבה פעמים הבית הוא לא עורף בטוח שאליו אתה חוזר כאשר אתה נפגע במקום אחר אלא הוא חלק ממעגל הפגיעה.

<גיל פישהוף: זה מאוד חשוב.

<גיל פישהוף: כאשר אנחנו מדברים על ועדה שעוסקת ברווחה, אנחנו צריכים לראות שהיעדר עורף משפחתי תומך מעצים את סך הפגיעות שאנשים חווים במקומות אחרים וזה דבר מאוד מאוד חשוב.

<גיל פישהוף: בהקשר של הוועדה בה אנחנו נמצאים היום, אני רוצה לציין את נושא גילויי הלה"טופוביה במסגרות טיפוליות – רופאים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, 6 אחוזים ולצערנו עשרות פניות שמדברות על למשל פסיכולוגים שכאשר מגיע אדם מהקהילה, יוצאים מנקודת הנחה שהנטייה המינית או זהות המגדר היא הבעיה שיש לטפל בה ולא הבעיה שמעלה האדם כאשר הוא מגיע אל נותן שירות.

<גיל פישהוף: זו תופעה שאנחנו רואים ומכירים גם ממקומות אחרים בעולם שמביאה לכך שאנשים מהקהילה נמנעים הרבה פעמים מלצרוך שירותי בריאות, מלצרוך שירותי רווחה.

<גיל פישהוף: אם אני מחבר את הדברים גם אל מה שציינתי קודם, אל היעדר עורף משפחתי, אנחנו מקבלים תמונה חמורה מאוד.

<גיל פישהוף: צרפו את זה לאירועים מול המשטרה והשב"ס, אנחנו רואים גם תת דיווח מחברי וחברות הקהילה אל המשטרה למשל כאשר אנחנו קורבנות לאלימות פיזית למשל.

<גיל פישהוף: התמונה כמצטבר היא תמונה מאוד מאוד חמורה.

<גיל פישהוף: כשאני בא למגדר הנפגעים והנפגעות, אני רוצה לייחד כאן את הנתון של גברים ונשים טרנסג'נדרים, 26 אחוזים, ואם אני אוסיף לזה את הג'נדרקווירים, מי שזהות המגדר שלו לא בינארית, אנחנו מקבלים 31 אחוזים של אנשים שזהות המגדר או המקום שלהם על הרצף המגדרי הופכת אותם ליעד ללה"טופוביה בכל מקום, במיוחד במרחב הציבורי.

<גיל פישהוף: אנחנו רואים הטרדות, הצקות, ובהקשר הזה אני אומר שהנושא של אנשים טרנסג'נדרים, ובמיוחד תת התקצוב של ארגוני הקהילה הטרנסג'נדרית, זועק לשמים.

יעל גרמן: אולי תסביר לנו מהיכן נובע ההבדל בין הפגיעות כלפי גברים סיסג'נדרים ונשים סיסג'נדרים.

<גיל פישהוף: זו שאלה מאוד מורכבת והסיבות הן רבות יותר, אבל עדיין כאשר אנחנו מדברים על גברים סיסג'נדרים, הנושא בדרך כלל הוא הנטייה המינית ולא זהות המגדר.

<גיל פישהוף: עדיין בחברה הישראלית נטייה מינית הומוסקסואלית גברית היא טאבו גדול יותר מאשר לסביות.

<גיל פישהוף: אנחנו רואים שהפגיעות, במיוחד במרחב הציבורי, כלפי גברים הומוסקסואלים, במיוחד זוגות שמגלים ביטויי חיבה במרחב הציבורי, יהיו בוטים יותר, ישירים יותר, מיידיים יותר מאשר כלפי זוגות נשים.

<גיל פישהוף: זה מורכב יותר אבל בגדול זה מה שאני אומר.

<חן אריאלי: אני מוכרחה להוסיף בנושא הזה.

<חן אריאלי: לפני שנתיים הצגנו בכנסת סקר שבדק תחושה של נשים מהקהילה במרחב הציבורי והנתון הזה היה אחר לגמרי.

<חן אריאלי: אחוזים רבים, כמעט 70 אחוזים מנשים, אומרות שהן מוטרדות במרחב הציבורי על בסיס הנטייה המינית שלהן, על סקאלת ההטרדה המינית.

<חן אריאלי: אבל זה לא במודעות לדווח על זה למרכז ניר כץ כאירוע לה"טופובי ומכאן הפער.

יעל גרמן: זה לא פער אמיתי.

<חן אריאלי: זה לא אומר שנשים טרנסג'נדריות מהקהילה אינן מוטרדות.

<חן אריאלי: נשים מוטרדות במרחב הציבורי על בסיס יום יומי.

<חן אריאלי: היה חשוב לדייק את זה.

מירב בן ארי: אנחנו עושים גוגל על הסיסטרנסג'נדר.

מירב בן ארי: זהות בין המין לבן אדם.

<גיל פישהוף: נעשה סדר.

<גיל פישהוף: כאשר אנחנו מייחדים מונח רק לנשים טרנסג'נדרים, בעצם אנחנו אומרים שמי שהוא לא טרנסג'נדר, זאת הנורמה.

<גיל פישהוף: כלומר, לטרנסג'נדר צריך לייחד מונח ואחרים זה הטבעי, המובן מאליו.

<גיל פישהוף: לכן נכון להעמיד גם מונח אחר שיתייחס בעצם לכל מי שאינו טרנסג'נדר וזה יקבל שם.

<גיל פישהוף: מי שהוא סיסג'נדר, אפשר לומר שנוהל הרצף הטרנסג'נדרי, אבל נכון לומר שמי שיש הלימה בין המין הביולוגי לבין זהות המגדר.

<גיל פישהוף: זאת ההגדרה הנכונה יותר.

<גיל פישהוף: לגבי חומרת האירועים.

<גיל פישהוף: קודם כל, אנחנו רואים שיותר מ-60 אחוזים מהאירועים נמצאים בסקאלת חומרה של שלוש וארבע, 20 אחוזים מהאירועים בחומרה הקשה ביותר, חמש, ואנחנו רואים שהשנה באמת דווחו אירועים קשים במיוחד.

<גיל פישהוף: אני רוצה שתשימו לב שכאשר אנחנו מדברים על התפלגות לפי אזור גיאוגרפי, 26 אחוזים מהדיווחים הגיעו מתל אביב וגוש דן.

<גיל פישהוף: זה נכון כמובן שהמודעות של הקהילה לדווח, ההיכרות עם מרכז ניר כץ גדולה יותר בגוש דן וגם הוויזיביליות הקהילתית גדולה יותר, הנראות הקהילתית גדולה יותר בתל אביב ובגוש דן, אבל אנחנו צריכים לקחת את זה בחשבון כאשר מציירים בפנינו תמונה, בין אם זה ברמה המוניציפאלית או ברמה של מוסדות המדינה, כאשר מציירים בפנינו תמונה כאילו תל אביב היא מרחב בטוח כלפי הקהילה.

<גיל פישהוף: הדבר הזה אינו נכון.

<גיל פישהוף: אנחנו מוכרחים לקחת את זה בחשבון.

<גיל פישהוף: הדבר האחרון, לה"טופוביה ברשתות החברתיות.

<גיל פישהוף: אנחנו יחד עם חברת ויגו שמנתחת, יש לה את הכלים הטכנולוגיים לאתר ביטויי שנאה ברשתות החברתיות, איתרנו השנה 133,507 ביטויי הסתה.

<גיל פישהוף: זה משהו כמו כל ארבע דקות.

<גיל פישהוף: זאת סתם דוגמה כדי לסבר את עיניכם.

<גיל פישהוף: מה שמדהים אותי תמיד זה שאנשים כותבים את זה בפרופילים האישיים עם שמות וכן הלאה.

<גיל פישהוף: לא מסתתרים.

<גיל פישהוף: למשל, חודש הגאווה בהחלט מעלה נקודה למחשבה, למה לא לאמץ את מדיניות מדינות ערב ולהוציא להורג את מה שמכונה גייס וכן הלאה.

<גיל פישהוף: עוד ועוד.

<גיל פישהוף: אנחנו רואים לצערי הרב לא רק התבטאויות כלליות במרחב הציבורי אלא גם פניות לחברי וחברות הקהילה.

<גיל פישהוף: למשל הודעה אישית שאומרת: איכס, אתה בן או בת, לא משנה, בכל מקרה אתה יצור דוחה, אסור לאחד כמוך להיות כלב משוחרר, גם התאבדות יכולה לעזור לך וכן הלאה וכן הלאה, עשרות אלפים כאלה.

<גיל פישהוף: המשמעויות האלה, במיוחד על נערים ונערות, כשאנחנו מדברים על החיים שלהם במרחב הווירטואלי, ואם אנחנו בוועדת הרווחה של הכנסת, המשמעויות הן חמורות מאוד.

<גיל פישהוף: זו התמונה שמרכז ניר כץ של האגודה מבקש להביא בפני החברה הישראלית, בפני כלל ארגוני הקהילה.

<גיל פישהוף: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אנחנו נשמע חברי הכנסת.

יעל גרמן: תודה רבה לך חברתי יושבת ראש השדולה שלנו וכמובן איציק, ידיד וחבר יחד אתנו.

יעל גרמן: כל שנה אני מתפלאת כשאני רואה את הנתונים, גם את הנתונים שחן הביאה וגם את הנתונים של מרכז ניר כץ.

יעל גרמן: נראה לי שאנחנו די חיים בבועה בה נדמה לנו שהדברים מתקדמים.

יעל גרמן: אני כל כך ציפיתי שבדוח שלכם השנה אתם תאמרו שלפחות זה נעצר אם לא ירד.

יעל גרמן: אנחנו פועלים – אנחנו זה קודם כל אתם אבל גם אנחנו בכוחותינו הדלים – כדי להפוך את כל הנושא הגאה לנורמלי, למקובל, שיפסיקו להתייחס לזה כאל משהו יוצא דופן.

יעל גרמן: נראה לי שאנחנו כן מצליחים לחדור מבעד לבשר, מצליחים להכות בקיר, ואתה פתאום בא ומצייר לנו תמונה כזו.

יעל גרמן: לי זה עושה רע בנשמה.

יעל גרמן: זה אומר שיש לנו עוד כל כך הרבה מה לעשות.

יעל גרמן: אני רוצה לדבר בעיקר דווקא על ההתבטאויות.

יעל גרמן: אני מאמינה שמה שאדם חושב, זאת זכותו ולא נוכל להיכנס אליו ואנשים יכולים להיות גזענים והומופוביים, אבל אסור לנו לתת להתבטאויות להיות דבר שהוא בנורמה ועל זה אנחנו צריכים להיאבק.

יעל גרמן: כמובן שהעימות לא בא בחשבון ועל זה אין בכלל ויכוח, אבל בעיני, ממש כמו שהיום לא מקובל, אף אחד לא יאמר לאדם ממוצא אתיופי שהוא אתיופי.

יעל גרמן: מי יעז לומר את זה?

יעל גרמן: הוא אולי חושב את זה אבל הוא לא יעז לומר את זה.

יעל גרמן: הוא כן יעז לומר את זה לערבי אבל הוא לא יעז לומר את זה לנכה למשל.

יעל גרמן: הוא לא יגיד לו שהוא נכה.

יעל גרמן: אני הייתי רוצה להגיע למצב שלא יהיה לגיטימי.

יעל גרמן: עזבו את החוקים אבל זה לא יהיה לגיטימי לומר את כל הדברים שאתה אמרת.

יעל גרמן: כמובן שבין השאר צריך גם לפעול בעזרת חוק ואני רוצה להזכיר שאני מעלה חוק שאוסר ביטויים הומופוביים במגרשי הספורט.

יעל גרמן: יש חוק נגד אלימות במגרשי הספורט ואסור לצעוק שהשופט הוא בן זונה, אבל מותר לצעוק שהוא הומו מסריח.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: אסור לצעוק לא את זה ולא את זה.

יעל גרמן: אלימות מילולית היא אלימות מילולית וברגע שאנחנו לא מכניסים את זה לחוק, אנחנו כאילו מתירים כי אנחנו אומרים שהשופט בן זונה אסור לומר, אבל הומו מותר.

יעל גרמן: זה אסור וזה אסור.

יעל גרמן: זה אמנם מאבק קטן אבל הוא מאבק שאנחנו מנסים לנהל אותו כאן בכנסת ואולי נצליח.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: בוקר טוב לכולם.

איציק שמולי: ראשית, כל הכבוד.

איציק שמולי: אני רוצה לברך את ראשי השדולה.

איציק שמולי: בכל שנה הרף כאן עולה גם מבחינת מספר המשתתפים וגם מבחינת הנושאים שאתם מביאים לקדמת הבמה.

איציק שמולי: בהזדמנות הזאת אני רוצה לברך את הארגונים, גם את האגודה וגם את חושן, את כל הארגונים שבעצם מובילים את המאבק הזה.

איציק שמולי: יש ימים מאוד מאוד חשוכים וקודרים לפעמים בחברה הישראלית ואחד מהם היה בשבוע שעבר עת היה עוד יום כזה.

איציק שמולי: אני חושב שהדוח הזה חשוב בפני עצמו ותבורכו על העבודה שאתם עושים אבל אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה הרקע, למה זה קורה ולמה זה חוזר על עצמו שנה אחרי שנה.

איציק שמולי: לדעתי הסיבה המרכזית היא קודם כל כי זה מקבל גיבוי מלמעלה.

איציק שמולי: כאשר יש רב שמקבל שכר מהמדינה, שלא בפעם הראשונה מפיץ את דברי השטנה והבלע והזוהמה שלו לחלל האוויר, ולא רק שהוא לא נענש אלא הוא ממשיך לקבל שכר מהמדינה, המערכת בעצם משדרת שזה בסדר גמור.

איציק שמולי: זה כמובן נובע גם לחברי כנסת כי הציפייה שלנו מהרבנים כמובן היא לא לצעוד במצעד הגאווה אבל הציפייה שלנו היא אותו כלל שאנחנו מחילים על עצמנו – חיה ותן לחיות.

איציק שמולי: שאף אחד לא יכפה את אמונתו ואת דעתו על האחר.

איציק שמולי: מה שקורה בשנה האחרונה זאת באמת הסלמה מטורפת.

איציק שמולי: באותה לשון אנחנו צריכים להשיב גם לרב לוינשטיין.

איציק שמולי: צריכים למגר את דעותיך כמו שמיגרו מגפות ומחלות ואין להן שום מקום לא כלפי חניכים, לא כלפי תלמידים ובכלל לא כלפי אף אחד.

איציק שמולי: אני חושב שכל זמן שהמערכת – גם המערכת הפוליטית, בגלל סיבות פוליטיות – מסכימה בשתיקה להעביר את הדברים האלה מתחת לסדר היום ולא להתייחס אליהם, לא שומעים התבטאויות לא של ראש הממשלה ולא של השרים כדי חס וחלילה לא להרע את היחסים עם המפלגות החרדיות והמפלגות הדתיות, אז יש כאן בעיה גדולה מאוד.

איציק שמולי: לדעתי הקריאה שלנו צריכה לבוא קודם כל גם היום הזה כלפי ראש הממשלה וכלפי השרים, לפחות באמירה ערכית כלשהי שיגנו את הדברים הללו, שלא לדבר על שלילת שכר.

איציק שמולי: אני חושב שביום הזה אנחנו צריכים להזכיר לעצמנו שהאפליה לא קיימת רק בשוק התעסוקה והיא לא קיימת רק במקומות העבודה אלא היא קיימת כמעט בכל מקום.

איציק שמולי: הסוגיות של ההורות, הזכות להורות, היא סוגיה שלדעתי הולכת להתפוצץ במלוא עוזה.

איציק שמולי: למזלנו במובן הזה גני הילדים מקדימים גם את החקיקה וגם את הפסיקה.

איציק שמולי: המציאות הזו של משפחות מכל מיני סוגים וילדים למשפחות חדשות, זה כבר חלק מהוויית החיים שלנו במדינת ישראל וטוב שכך, אבל אסור לנו לשקוט ואסור לנו להשלים עם המצב בו גורמים רשמיים בתוך משרד הרווחה, שהם לא פחות מאנשי מערות, מתייחסים לזכות של זוגות חד מיניים גם לאמץ וגם לעבור הליך פונדקאות בארץ, מנסים להערים עליו קשיים ומנסים לשלול אותו מכל וכל.

איציק שמולי: לדעתי זה רק עניין של זמן עד שנצליח להכניס את זה לתוך ספר החוקים במדינת ישראל, אם דרך הפסיקה, דרך בית המשפט, ואם דרך החקיקה.

איציק שמולי: אני חושב שעד אז אנחנו קודם כל חייבים לכם תודה גדולה מאוד כי מי עומד בראש החץ, בראש המאבק גם על הזכות להורות וגם נגד גילויים של גזענות ופגיעה בקהילה הלה"טבית, אלה קודם כל אתם, הפעילים והארגונים ועל כך נתונה לכם תודתנו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: הצטרפו אלינו עוד שתי יושבות ראש השדולה, מרב מיכאלי ומיכל רוזין.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את ליז יעקב מסיפור אישי.

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני כבר אומרת שיש לנו חצי שעה לדיון ולכן נצטרך לקצר.

מירב בן ארי: יש לנו היום הרבה דיונים והזמן הוא קצר.

מירב בן ארי: אני אודה אם באמת נעמוד במסגרת הזמנים.

<ליז יעקב: אני רוצה לספר שאני יצאתי מהארון לפני שנתיים.

<ליז יעקב: מהילדים בבית הספר קיבלתי ממש אטימות מוחלטת.

<ליז יעקב: ניגשתי לשם שידברו אתם.

<ליז יעקב: בית הספר פשוט לא רצה לשתף פעולה.

מירב בן ארי: בת כמה את?

מירב בן ארי: מאיפה את?

<ליז יעקב: אני מנהריה.

<ליז יעקב: אם אני אגיד את הגיל, אף אחד לא יאמין.

<ליז יעקב: סגרתי 49.

<ליז יעקב: אני כרגע לא רואה את הילדים שלי.

<ליז יעקב: נקרע לי הלב.

<ליז יעקב: אני מנסה להתקרב אליהם ולא יכולה.

<ליז יעקב: גרושתי שם עוד יותר מסיתה אותם ואין לי שום דרך.

<ליז יעקב: גם במקום העבודה החדש אליו התקבלתי, אגד חיפה, גם שם עת זיהו מה אני, שמו לי רגליים ובהתחלה לא רצו לקבל אותי לעבודה ורק בגלל שאני טרנסג'נדרית.

<ליז יעקב: נכנסתי בדלת האחורית, התקבלתי לשם וגם שם קיבלתי בהתחלה המון ריחוקים מנהגים.

<ליז יעקב: לא ידעו איך להתייחס אלי ואיך להתנהג אלי.

<ליז יעקב: פשוט, כלום.

<ליז יעקב: המערכת לא מוכנה לכך.

מירב בן ארי: משרד הרווחה יתייחס להתנהלות.

מירב בן ארי: עסקנו בזה גם אצל ניר כץ וזאת לא פעם ראשונה שאני שומעת על ההתמודדות מול המשרד.

מירב בן ארי: הם יתייחסו בעיקר לטרנסג'נדרים מול הילדים שלהם.

מירב בן ארי: אם תרצי התייחסות ספציפית יותר, אפשר גם אחרי הדיון.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: שלם לכולם, בוקר טוב.

מיכל רוזין: אנחנו באמת ביום קהילת הלה"טב השלישית כאן בכנסת ואני גאה שזה הפך להיות שגרה בכנסת.

מיכל רוזין: אני גאה בנו וגאה על כך שרוב הוועדות בכנסת מקיימות היום דיון ודיונים חשובים ודיוני המשך, וכך זה גם נותן עומק לנושא כי אנחנו יכולים לצלול לעומק לנושאים השונים ולנסות לפתור ולהתמודד עם אתגרים מורכבים יותר.

מיכל רוזין: אין ספק שאחת הקללות המוכרות ביותר, השגורות ביותר, היא הומו, בין אם זה במסדרונות בתי ספר, בין אם זה בצבא וגם במקומות עבודה.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שבסופו של דבר הדרך להילחם בתופעה הקשה הזאת היא להעלות מודעות, מודעות, מודעות ובאמת לייצר שוויון ולייצר מצב שבו השוויון קיים בכל אחד מהמוסדות שהכרתי ויותר מכך, ובסופו של דבר, כמו שאמר לי - חבר הכנסת שמולי - כמו שאמר לי חבר כנסת כאן במשכן הזה, שאחרי שהוא הכיר אותך ואחרי שהוא הכיר את אמיר אוחנה, פתאום הוא חושב אחרת.

איציק שמולי: את חייבת להסביר את עצמך.

מיכל רוזין: אני חושבת שהבנת.

מיכל רוזין: דעתו השתנתה.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, כשאתה לא מכיר משהו, אתה מפחד ממנו, אתה מפחד מהאחר, אתה מפחד מהשונה.

מיכל רוזין: בסופו של דבר כשזה חלק מהמציאות היום יומית שלך, מהחיים שלך, אתה בוחן אדם כאדם, אישה כאישה, כל בן אדם ובת חווה כמי שהם, ללא המעטפת או ההגדרות.

מיכל רוזין: אני חושבת שהעובדה שיש עלייה – אני חייבת לומר דווקא הפוך ממה שאתם מצפים שאני אומר וזו הנקודה החשובה – בדיווחים, זה מוכיח שאנחנו עושים עבודה טובה.

מירב בן ארי: כן, גיל אמר את זה לפני שהגעת.

מיכל רוזין: קודם כל, כל הכבוד לארגונים כי בראש ובראשונה אתם חוד החנית ואתם עושים את המאבק הזה באופן יום ומי.

מיכל רוזין: אני אומרת שזה שיש עלייה בדיווחים אומר שאנחנו עושים עבודה טובה כי ככל שמרגישים יכולת לדווח על הפגיעות האלה, לדווח על המופעים הכול כך קשים ופוגעניים האלה, היא מראה באמת על ביטחון ושיש כתובת למי לדווח, יש כתובת למי להגיד ושזה נתפס לא בסדר בכלל להגיד את הדברים האלה ולהתנהג בצורה הזאת.

מיכל רוזין: אנחנו נמשיך להיאבק.

מיכל רוזין: תודה לכם על היום הזה, תודה שאתם אוספים את הנתונים.

מיכל רוזין: זה מאוד מאוד חשוב וזה חלק מהעלאת המודעות והעברת המסר ואנחנו אתכם.

מיכל רוזין: תודה.

מירב בן ארי: חן אריאלי, את רוצה להתייחס?

<חן אריאלי: אני מעדיפה שאחרים ידברו.

מירב בן ארי: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה רבה גברתי היושבת ראש.

מרב מיכאלי: חבל, אני דווקא חיכיתי לשמוע את יושבת ראש האגודה.

<חן אריאלי: יש כאן עדויות שנראה לי שחשוב שיישמעו.

מרב מיכאלי: ברור.

מרב מיכאלי: ללא ספק.

מרב מיכאלי: אני רוצה להצטרף למה שאמרה חברתי מיכל.

מרב מיכאלי: אני בטוחה שאני גם רוצה להצטרף למה שאמר חברי איציק שמולי ששמעתי רק את סוף דבריו.

מרב מיכאלי: בישראל יש מצב אנומלי שבו לקהילה יש בפועל לא מעט זכויות והיא נהנית מאפשרויות רבות שאין לה בחקיקה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, יש פער הולך וגדל בין החקיקה שהיא ממש ארכאית, וזה לא במקרה.

מרב מיכאלי: זה לא במקרה החקיקה תקועה היכן שבית המשפט העליון חוזר ונותן לקהילה את הזכויות שמגיעות לה והארגונים עושים את העבודה המדהימה כאשר הרבה מהזכויות האלה הן בעקבות העתירות שהארגונים מגישים לבית המשפט העליון ואנחנו בכנסת עושות את העבודה שהיא בהצעות חוק אבל הצעות שלא מבשילות לכדי חוקים, והרבה מוסדות אחרים, אנחנו באות עכשיו מוועדת חוץ וביטחון, עושים עבודה.

מרב מיכאלי: צה"ל עושה עבודה יחסית מאוד טובה וכן הלאה.

מרב מיכאלי: הפער הזה הוא לא מקרי משום שיש כוחות במדינת ישראל שמסרבים שהחוק בישראל יכיר בשוויון של הקהילה.

מרב מיכאלי: הם מסרבים באופן פעיל, באופן אקטיבי, באופן – כמעט אני אומר – לפעמים אלים.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, הדברים שאנחנו קוראות וקוראים בדוח החשוב מאוד הזה שעשיתם, וזו הדרמה מבחינתי וזו הטרגדיה וזה הפצע, הם מקבלים רוח לא גבית אפילו אלא רוח קדמית, רוח של אישור כל הזמן ממוקדי השלטון בישראל היום.

מרב מיכאלי: אלה לא כוחות ריאקציונרים שנמצאים אמנם בפוליטיקה אבל בשוליים שלה.

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: אלה הכוחות שמובילים היום את ממשלת ישראל ואת הקואליציה בכנסת הזאת, שלפיהם יישק דבר ובכלל סוג החקיקות שרוצות להביא שוויון זכויות לקהילה גם בחקיקה, לא עוברות את סף הדלת של ועדת שרים לענייני חקיקה שמחליטה בדברים האלה.

מרב מיכאלי: אני רוצה לומר לסיום שהקהילה – והקהילה יודעת את זה אבל אני חושבת שהיא צריכה לאשר את זה מחדש – צריכה להבין שאנחנו מדברות ומדברים על פוליטיקה ושהמאבק על שוויון זכויות בקהילה הוא לא רק מאבק של זכויות אדם כי גם אין דבר כזה רק מאבק על זכויות אדם וכל מאבק על זכויות אדם הוא מאבק פוליטי, מאבק על משאבים ועל מה כתוב בחוק, והמאבק של הקהילה צריך להיות פוליטי והיום יותר מתמיד.

מרב מיכאלי: הוא חייב לעבור למפלגות, הוא חייב לעבור להצבעה בקלפי.

מרב מיכאלי: את זה צריך לדרוש מהנציגות והנציגים שלכם לא לוותר במקום הזה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חושן.

<יגאל אברהמי: בוקר טוב.

<יגאל אברהמי: יושב ראש שותף בחוש, ארגון החינוך וההסברה של הקהילה.

<יגאל אברהמי: אני אתייחס לנושא קצת אחר.

<יגאל אברהמי: הוזכר כאן הנושא של שוק התעסוקה ומקומות העבודה.

מירב בן ארי: אני רוצה שנתייחס לענייני עבודה, רווחה ובריאות כי זו הוועדה.

מירב בן ארי: אנחנו דנים בנושאים האלה וחשוב לי שנתמקד בהם כי יש כאן את המשרדים הרלוונטיים.

מירב בן ארי: אני דווקא מברכת על מה שאמרת עכשיו כי אני רוצה שנחזור לנושא של הדיון ולנושא של הוועדה הזו.

<יגאל אברהמי: אני אומר שגם בחושן אנחנו מדברים על הסיפור האישי.

<יגאל אברהמי: אחד הדברים שאני הכי מתגאה בהם הוא לשלוח את קורות החיים שלי, גם עם הדברים שעשיתי במסגרת הקהילה והתפקיד של חושן ואני בכלל לא מתבלבל האם כן לשים את זה בקורות החיים שלי או לא.

<יגאל אברהמי: זו פריבילגיה שלי יש אבל להרבה מאוד מהקהילה שלנו אין אותה.

<יגאל אברהמי: כמו שליז סיפרה, בהרבה מאוד מקרים הלה"טבים מסתירים את זהות המגדרית שלהם ואת הנטייה המינית שלהם ובמקרים מסוימים הזהות הזאת נחשפת.

<יגאל אברהמי: בקהילה הטרנסית מדובר ב-63 אחוזים מתוך סקר נציגות שוויון הזדמנויות בעבודה.

<יגאל אברהמי: 63 אחוזים מהטרנסים במקום העבודה, הזהות המגדרית שלהם נחשפה שלא ברצונם והנתון הוא נתון מאוד קשה.

<יגאל אברהמי: אני מזמין אתכם לקרוא את הסקר הזה של נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.

<יגאל אברהמי: הוא מגלה נתונים מאוד קשים על אפליה בין אם זה בכניסה למקומות העבודה ובין אם זה תוך כדי העבודה, חוויות של התעמרות, חוויות של אמירות מילוליות פוגעניות ולדבר הזה יש השלכות מאוד מאוד קשות, בין אם זאת תחושת הערך העצמית, תחושת הביטחון העצמי, תחושת הערך של להביא איזשהו ערך גם לעשייה המקצועית שלך.

<יגאל אברהמי: אני מדבר על עשרות אחוזים שלוקח ללהט"בים להיכנס למקום עבודה.

<יגאל אברהמי: 20 אחוזים בקהילה הטרנסית, לוקח להם מעל לשנה כדי להיכנס למקום עבודה.

<יגאל אברהמי: אני מזמין אתכם לעבור על הנתונים האלה.

<יגאל אברהמי: מפאת קוצר הזמן אני לא אתייחס לכל הנתונים אבל ההשלכות ברורות.

<יגאל אברהמי: צריך לעשות איזושהי הבחנה בין אפליה לבין הכללה והכלה ויש שיח גובה ועולה.

<יגאל אברהמי: אני במקצוע שלי מתעסק באחריות תאגידית, בגיוון תעסוקתי, ויש שיח שגובר ועולה בתחום הזה של הכללה של קהילות מגוונות בתוך מקומות העבודה, אם אלה ערבים, חרדים, יוצאי אתיופיה ואנשים עם מוגבלויות.

<יגאל אברהמי: בחוץ לארץ רואים את העיסוק הזה של הקהילה הלה"טבית.

<יגאל אברהמי: בישראל זה לא כל כך קיים ואין לזה מספיק מודעות.

<יגאל אברהמי: לא מובן בכלל למה צריך להבחין בין עובדים שהם לה"טבים לעובדים שהם לא לה"טבים.

<יגאל אברהמי: איזה צרכים אחרים יש לעובדים לה"טבים שיש לעובדים שהם אינם לה"טבים.

<יגאל אברהמי: צריך לתת ידע, צריך לתת תמריצים גם לקלוט את הקהילה הזאת שהיא קהילה מודרת וקהילה שסובלת מאפליה, וחלק מתוך הקהילה סובל מאפליה כפולה ומכופלת.

<יגאל אברהמי: במקרה הזה מקומות העבודה, מקומות התעסוקה צריכים לשתף פעולה גם עם ארגונים חברתיים.

<יגאל אברהמי: בדומה מה שאגודת הרפואה הלה"טבית תאמר על נאמן לה"טב, אני חושב שזה נכון שגם המדינה תתמרץ מקומות עבודה לקבוע נאמן.

<יגאל אברהמי: כמו שיש את הממונה למניעת הטרדה מינית או רכז נגישות, שיהיה גם ממונה או ממונה לנושא הזה של לה"טבים במקומות התעסוקה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול שאלה.

מיכל רוזין: אני לא יודעת מי יענה לי ואולי זאת שאלה לחדר.

מיכל רוזין: האם עדיין קיימים או קיבלתם דיווחים לגבי מקומות עבודה שיש קושי בכל העניין, בהינתן כל מה שאמרת וכל מה שאנחנו יודעים.

מיכל רוזין: האם היום עדיין חוקית או בפועל קורה מצב שבו יוצאת חברה לנופש ולא נותנים לבן/בת הזוג להגיע?

מיכל רוזין: כל מיני דברים שהם מושלכים מהמקום הזה.

<גיל פישהוף: כן.

<גיל פישהוף: חד משמעית.

<גיל פישהוף: זה קורה.

מיכל רוזין: לא מזה שאני נמנעת להביא כי לא מכילים אותי או כי אני פוחדת לומד או כי אין אווירה מכילה, אלא עצם זה שאומרים, לא, זה לא נחשב בן זוג.

מיכל רוזין: האם עדיין זה קיים?

מיכל רוזין: אני שואלת אמיתית כי אנחנו יודעים מהמצב המשפטי שזה לא אמור לקרות.

מיכל רוזין: האם זה עדיין קורה?

<גיל פישהוף: מגיעים אלינו דיווחים למשל על דרישה להסיר תמונה מהשולחן של בן/בת הזוג, למשל בת הזוג לא תגיע למקום העבודה.

<גיל פישהוף: הגיעו דיווחים כאלה.

<גיל פישהוף: הרבה פעמים האנשים מדווחים אבל לא רוצים לנקוט בפעולה מפחד להסתכסך עם מקום העבודה.

<ג'יי האריס: אני יכול לענות.

<ג'יי האריס: אני ממעברים, מרכז את המענה הפרטני.

<ג'יי האריס: ספציפית לקהילה הטרנסית, קודם כל זה עניין של נוהל.

<ג'יי האריס: הרבה פעמים מבקשים מסמכים.

<ג'יי האריס: הרבה פעמים אנחנו לא מוגדרים נכון במסמכים שלנו.

<ג'יי האריס: היה שיפור בשנה האחרונה עם הנהלים אבל עדיין יש אנשים שלא מסוגלים לשנות את המסמכים שלהם כל פעם שהם מתקבלים לעבודה.

<ג'יי האריס: זה מוציא אותם אוטומטית מהארון.

<ג'יי האריס: אם את מדברת על חופשות ודברים כאלה, בעצם כל שירות שהוא ממוגדר, לנו יכולה להיות בעיה אתו.

<ג'יי האריס: זה לא רק עניין של זוגיות אלא הרבה פעמים זה גם עניין של האם אני בכלל אדם ואם אין לי מענה למגדר שלי, אז אין לי איך להשתתף.

<רות גופן: אני יושב ראש של החברה לרפואה לה"טבית.

<רות גופן: אנחנו עוברים לשלב הפתרונות המוצעים.

<רות גופן: אנחנו מחפשים פתרונות ללה"

<רות גופן: טופוביה ולחוסר ידע של רופאים בתוך מערכת הבריאות.

<רות גופן: ביוזמת גברת איילת בוכניק ומר יבגני סאס, שניהם אחים, איילת אחות בבית חולים ברזילי באשקלון ויבגני אח בבית חולים רמב"ם, אנחנו רוצים לייצר בכל בתי החולים בארץ - ואנחנו דווקא מתחילים מהפריפריה בכוונה – תפקיד של נאמן לה"טבי, שיהיה אחראי, גם ירכז את כל ההכשרות לצוותים בבתי החולים כדי שהצוותים יתחילו להכיר את הקהילה, להכיר את המורכבות של טרנסים וטרנסיות, להכיר את המורכבות של לסביות שמגיעות כזוג לחדר לידה, להכיר את המורכבות של להיות הומו ולהתבייש לחשוף את המיניות שלך בפני רופא המיון אם אתה מגיע עם איזושהי בעיה אקוטית שדורשת התייחסות.

<רות גופן: אנחנו רוצים שיהיה נאמן כזה בכל בית חולים.

<רות גופן: כרגע אנחנו בשלב של גיוס של נאמנים בעוד בתי חולים.

<רות גופן: עכשיו איילת תדבר כי האישה היקרה הזאת יזמה את הפרויקט הזה וחשוב שהיא תציג אותו.

<איילת בוכניק: יבגני יתחיל ואני אדבר אחריו.

<יבגני סאס: אני אח בבית חולים רמב"ם.

<יבגני סאס: כמו איילת, גם אני נאמן לגישה הטיפולית ללהט"ב בבית החולים בו אני עובד.

<יבגני סאס: כלומר, אני מקדם את נושא הטיפול באוכלוסייה הלה"טבית ברמב"ם.

<יבגני סאס: אני רוצה לומר מדוע יש צורך בטיפול מיוחד באוכלוסייה הזאת, במיוחד כאשר אנחנו מדברים על אוכלוסייה טרנסג'נדרית שהיא הפגיעה ביותר.

<יבגני סאס: אני רוצה להציג כמה נתונים שידגימו את חשיבות הפרויקט שאנחנו מנסים לקדם.

<יבגני סאס: לדוגמה.

<יבגני סאס: לפני כשנתיים נערך בארץ סקר באוכלוסייה הטרנסג'דנרית.

<יבגני סאס: 87 אחוזים מהנשאלים אמרו שנתקלו בבורות ובחוסר ידע מצד הצוות הרפואי אליו פנו.

<יבגני סאס: לכן לא פלא שבאותו סקר התגלה גם ש-45 אחוזים ממשתתפי הסקר נמנעו מלפנות לטיפול במערכת הבריאות מחשש מיחס רע.

<יבגני סאס: תסכימו אתי שהמצב הזה שבו אנשים מפחדים לפנות לאנשי המקצוע במערכת הבריאות הוא מצב בעייתי ביותר עבור אותם אנשים כמו גם עבור המערכת עצמה.

<יבגני סאס: אז מדוע יש צורך בהכשרה מיוחדת עבור טיפול באוכלוסייה הזאת?

<יבגני סאס: ישנם כמה מאפיינים של הקהילה הלה"טבית בכלל וטרנסג'נדרים בפרט ששונים מכלל האוכלוסייה.

<יבגני סאס: כך למשל תחלואה יותר שכיחה והפרעות אכילה, מחלות מין וממאירויות שונות.

<יבגני סאס: הלה"טבים יותר חשופים לביריונות, דיכוי, חרדות וניסיונות אובדניים ואנחנו יודעים שהתופעות האלה אפילו שכיחות יותר בקרב הטרנסג'נדרים.

<יבגני סאס: למען האמת, אני מאמין שאני לא מחדש הרבה בדברים האלה אבל חשוב לציין שלאור העובדה שישראל היא כור היתוך ואנשי המקצוע מגיעים מדתות שונות, תרבויות שונות שבחלקן מודעות לנושא מאוד נמוכה, אין ספק שהאפליה והיעדר היחס לא נובעים מרשעות או חוסר רצון לעזור אלא שברוב המקרים מדובר בבורות הנובעת מהעובדה שהנושא אינו נמצא על סדר היום.

<יבגני סאס: במחקר שנעשה על ידי ארגון הסיעוד המקצועי RCN, ב-2016, נמצא שרק אחוז אחד בקרב אחים ואחיות נחשף לנושא במהלך הלימודים לעומת 78 אחוזים שדיווחו שלא קיבלו כל הכשרה בנושא.

<יבגני סאס: המחקר אמנם עסק רק בצוות הסיעודי, אך הדבר נכון לגבי כל הצוותים החל מהמזכירות בעת הקבלה, דרך אנשי הדימות ואף הרופאים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: מאוד חשוב וגם מאוד רלוונטי לדיון.

<איילת בוכניק: אני עובדת כאחות בבית החולים ברזילי באשקלון, בחדר המיון.

<איילת בוכניק: אני אספר איך החלטנו על התפקיד.

<איילת בוכניק: זאת אומרת, מה תהיה מהות התפקיד.

<איילת בוכניק: התפקיד נקרא מתאם לקהילה הלה"טבית בבתי החולים.

מירב בן ארי: עם מי אתם עובדים?

<איילת בוכניק: כרגע בהתנדבות.

<איילת בוכניק: עם ההסתדרות הרפואית.

<רות גופן: עם החברה לרפואת לה"טבים בהסתדרות הרפואית.

מירב בן ארי: ומה משרד הבריאות?

<איילת בוכניק: כרגע לא יודע על כך.

מירב בן ארי: למה?

<רות גופן: עובדים מול בתי החולים.

<רות גופן: בברזילי כבר אושר המינוי של איילת.

מירב בן ארי: כמה זמן אתם עובדים בברזילי?

<איילת בוכניק: בערך שנה אנחנו יושבים על התכנית הזאת.

<איילת בוכניק: התחלנו לפעול ולהציג אותה להנהלות בתי החולים שלנו לפני כחודש.

<איילת בוכניק: אצלי בברזילי דוקטור חזי לוי ולימור שיימן האחות הראשית אישרו וקיבלתי לראשונה נאמן לקהילה הלה"טבית כפונקציה בבית החולים.

מירב בן ארי: את מהסתדרות הרופאים.

<רות גופן: כן.

<רות גופן: אני רופאה במכבי.

<רות גופן: יש לנו חברה לרפואת לה"טבים.

מירב בן ארי: מה עם חיבור למשרד הבריאות?

<רות גופן: עושים את החיבור מול בית החולים.

<קריאה: אמורה להיות לנו פגישה עם הכללית ולהכניס את זה לבתי החולים של הכללית.

מירב בן ארי: כן, אבל צריך גם לעשות את זה מול המשרד.

מירב בן ארי: הנציגה של משרד הבריאות, שאני מכירה אותה ומוקירה טרם הגיע, אבל זה לא משנה.

<קריאה: נשמח לעזרה לקישור עם משרד הבריאות.

מירב בן ארי: זאת לא בעיה.

מירב בן ארי: אני מניחה שיש לכם קשרים טובים בעצמכם.

<איילת בוכניק: אנחנו חילקנו את התפקיד לשניים.

<איילת בוכניק: קודם, אם יש בעיה של מטופל להט"ב שמגיע לבית החולים או לחדר המיון או תוך כדי אשפוז, ונתקל בבעיה כלשהי מול הצוות – אם זאת התעמרות, אם זה זלזול, אם זאת הפגנה של אלימות מילולית – יש לו אוזן קשבת 24/7 לפנות אלינו, כרגע אל יבגני ואלי, ואנחנו ננסה לעזור לו מול הנהלת בית החולים.

<איילת בוכניק: כתוצאה מהליכה לתפקיד, גילינו כמו שיבגני הסביר שהקהילה הלה"טבית נמנעת מלבקר בבתי החולים.

<איילת בוכניק: ראינו שפשוט הצוותים הרפואיים – הרופאים, האחיות ויתר נותני השירותים – פשוט אין להם ידע.

<איילת בוכניק: הם באמת לא אשמים אלא שאין להם ידע על הרפואה הלה"טבית.

מירב בן ארי: מה שאת אומרת, אני מסכימה אתכם.

<איילת בוכניק: אנחנו מדברים על הדרכות עם חושן, עם מעברים, עם תהילה, עם החברה לרפואה לה"טבית והקמנו תכנית ייחודית לבתי החולים להדרכות לצוותים הרפואיים כך שחושן ומעברים יגיעו אלינו ויעשו הדרכות במסגרת המחלקתית.

<איילת בוכניק: זאת אומרת, יהיה ידע רפואי לצוותים הרפואיים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<קריאה: אם הדבר הזה יעבור מבתי החולים לעוד מקומות בארץ, זאת בכלל תהיה הצלחה.

<אנה סוטניק טליסמן: שלום.

<אנה סוטניק טליסמן: אני עובדת סוציאלית במרכז הגאה ואני עובדת סוציאלית רפואית בשירותי בריאות כללית.

מירב בן ארי: את עובדת של הכללית או של משרד הרווחה?

<אנה סוטניק טליסמן: אני עובדת של שירותי בריאות כללית במרפאה גאה ואני עובדת סוציאלית גם במרכז הגאה בתל אביב.

מירב בן ארי: תחת עיריית תל אביב או תחת משרד הרווחה?

<אנה סוטניק טליסמן: סוג של.

<אנה סוטניק טליסמן: אני עובדת במוסדות חינוך.

<אנה סוטניק טליסמן: זה משהו אחר ולא ממש קשור ישירות לרווחה אבל זה לא משנה.

<רות גופן: אנחנו באנו עם בקשות ספציפיות.

<רות גופן: אפשר?

מירב בן ארי: אני הבנתי את העניין של הנאמן.

<רות גופן: אנחנו רוצים בכל הארץ.

<רות גופן: באנו עם דף ובו תקצוב.

<רות גופן: נוכל להעביר את זה אחר כך.

מירב בן ארי: אי אפשר לפתוח עכשיו את כל התכנית שלכם כי הוועדה הזו עוסקת בעוד נושאים.

מירב בן ארי: הנושא הזה חשוב ואני אדבר עליו גם בסיכום.

מירב בן ארי: אנחנו נראה איך לקדם את זה הלאה אבל יש כאן עוד נושאים שאני רוצה לשמוע, כמו מה שהיא עושה.

מירב בן ארי: כמה זמן את עובדת סוציאלית שם?

<אנה סוטניק טליסמן: קודם כל, אנחנו מאוד קשורות.

<אנה סוטניק טליסמן: אנחנו עובדות באותה מרפאה גאה בשירותי בריאות כללית.

<אנה סוטניק טליסמן: התכנית הייתה משהו כמו חמש שנים אבל היא התחילה לבוא לידי ביטוי לפני שנתיים.

<אנה סוטניק טליסמן: מאז 2015 אני עובדת בכללית פעם בשבוע ואני מקבלת במרפאה הגאה כעבודה סוציאלית רפואית ללה"טבים קהל להט"בי בכל מה שקשור בנושא חולי, התמודדות עם מצבי בריאות, פוריות וכמובן אנשים טרנסג'נדרים, על הרצף, בליווי תהליך של התאמה מגדרית.

<אנה סוטניק טליסמן: כמו שנאמר על ידי גיל קודם לכן, אחד הגורמים העיקריים להתמודדות עם מצבי בריאות, זאת בעצם תמיכה משפחתית וזו בדיוק הנקודה שהיא מאוד חלשה אצל רבים מהלה"טבים ועל אחת כמה וכמה אצל הטרנסג'דנרים.

מירב בן ארי: כמה אנשים באים אליך מרפאה?

<אנה סוטניק טליסמן: במשך שנתיים קיבלתי יותר מ-100 פניות, אולי 120 פניות.

<אנה סוטניק טליסמן: החלק הגדול אלה פניות של אנשים טרנסג'נדרים אבל לא רק.

<אנה סוטניק טליסמן: אני יכולה להגיד כבר עכשיו שהחלק היותר קטן של אותיות אחרות הוא לא כי הם לא פונים אלא כי יש לי מעט מאוד זמן.

מירב בן ארי: איך הפניות מגיעות אליך?

<אנה סוטניק טליסמן: זה יכול להיות דרך רופא משפחה.

<אנה סוטניק טליסמן: זה כבר מזמן עובר מפה לאוזן והקהילה כבר מכירה את השירות.

<אנה סוטניק טליסמן: הסתבר - וזה מאוד מאוד מתחבר למה שנאמר עד עכשיו - שלה"טבים נמנעים משירות פסיכו-סוציאלי כי הם חוו בעבר פגיעות על ידי מטפלים.

<אנה סוטניק טליסמן: תחשבו שנייה אחת, גורמים שאמורים לתמוך ברגע הכי קשה, הם יכולים או עלולים להפוך לגורמים שיכולים לפגוע.

<אנה סוטניק טליסמן: כמעט כל פונה שאני פוגשת, מגיע עם איזשהו רקע כזה.

<אנה סוטניק טליסמן: דבר נוסף שהוא מאוד משמעותי הוא הכשרה והדרכה של עובדים סוציאליים רפואיים אחרים שעובדים בשטח ואמורים לתת מענה שוויוני ללהט"בים כמו שמקבל כל אזרח ישראלי אחר שמשלם לקופת חולים.

<אנה סוטניק טליסמן: מה שקורה זה שאין שם שירות.

<אנה סוטניק טליסמן: גם הלה"טבים עצמם נמנעים אבל לא פעם עובדים סוציאליים, בגלל חוסר הידע שלהם ואפילו לה"טופוביה שלהם, יכולים לגרום לפגיעה נוספת בבן אדם.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: שמענו.

מירב בן ארי: אנחנו חייבים לסיים.

מירב בן ארי: יש עוד מישהו שחייב להתייחס?

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את משרד הרווחה.

מירב בן ארי: אני רוצה שתתייחסי כאן למה ששמעת כאן, גם לגבי עבודה וגם לגבי מסגרות הרווחה.

<ויקטוריה שרזמן: אני מפקחת ארצית במסגרות חוץ ביתיות, נוער, צעירים וצעירות במשרד הרווחה.

<ויקטוריה שרזמן: קודם כל, אני אומר שבמסגרת השירות שלנו של נוצץ, מוקצים 6.5 מיליון שקלים השנה לנושא אוכלוסיית הלה"טב.

<ויקטוריה שרזמן: יש לנו איזושהי חלוקה.

<ויקטוריה שרזמן: יש לנו 3.5 מיליון בתוך הקהילה, 3 מיליון במסגרות חוץ ביתיות.

<ויקטוריה שרזמן: אני אתייחס בעיקר לנושא של הקהילה כי זה מתחבר למה שליז מדברת עליו ולמה שאנה מדברת עליו, 6 אחוזים של אנשים שהגיעו והם נפגעים ממסגרות טיפוליות.

<ויקטוריה שרזמן: אנחנו מדברים על מודל חדש שבו מכשירים עובדים סוציאליים ייעודיים לכל נושא הטיפול בקהילת הלהט"ב.

<ויקטוריה שרזמן: יש מערך הכשרה שנבנה על ידי חושן והם יעברו את ההכשרה הזאת מתוך מודעות לכך שיש פגיעות בתוך המערכת הטיפולית.

<ויקטוריה שרזמן: הרעיון הוא להביא להכרות עם האוכלוסייה, לקרבה, לאיזושהי מודעות לכל נושא הסטריאוטיפים.

מירב בן ארי: מתי הם יעברו?

<ויקטוריה שרזמן: זה התחיל.

<ויקטוריה שרזמן: כרגע יש 49 ישובים שונים שייכנסו לנושא הזה ויהיו להם ממש עובדים סוציאליים ייעודיים.

<ויקטוריה שרזמן: הרעיון הוא למנוע מה שליז סיפרה, שאני לא יודעת כמה זה קשור לרווחה.

<אנה סוטניק טליסמן: זה קשור מאוד.

<ויקטוריה שרזמן: אני חושבת ששם המאבק הכי גדול בלה"טופוביה, במסגרת הרווחה.

מירב בן ארי: מה לגבי הסיפור הזה של האפליה בעבודה?

<ויקטוריה שרזמן: אני חייבת לומר שאני פחות יודעת אבל אני יכולה לבדוק את זה ולהביא את התשובות.

מירב בן ארי: גם אנחנו נבדוק את זה.

<אנה סוטניק טליסמן: זה ממש קשור.

<אנה סוטניק טליסמן: אנחנו הקמנו לפני שנתיים באיגוד עובדים סוציאליים – וחשוב שתדעי – פורום גאה שמתייחס, רוצה להתייחס ובונה על התייחסות לנושא של עובדים סוציאליים שהם עצמם מופלים או מוטרדים כעובדים סוציאליים להט"בים וגם מתייחס לתופעות של עובדים סוציאליים.

<אנה סוטניק טליסמן: אנחנו רואים בזה ייעוד שלנו, התייחסות שלנו ומחויבות למקצוע עצמו.

<אנה סוטניק טליסמן: זה חשוב שבין הפרויקט הזה לבין הפורום הגאה יהיה איזשהו קשר.

<אנה סוטניק טליסמן: יושבת כאן צפרא דוויק שהייתה שותפה להקמת הפורום הזה.

<צפרא דוויק: למרבה הצער יש עובדים סוציאליים לה"טופובים שזה פשוט מדהים איך יכול להיות שבמקצוע שלנו שצריך להיות שוויוני ופתוח ומאפשר, יש כאלה.

<צפרא דוויק: אשר על כן אנחנו החלטנו ליזום קורסים להכשרה מיוחדת לעובדים סוציאליים ואני מאוד שמחה שמשרד הרווחה עכשיו מרים את זה.

<צפרא דוויק: אנחנו פתחנו בזה לפני שלוש שנים.

<צפרא דוויק: היה מיעוט רצון להשתתף אבל התמדנו בזה וכבר הייתה עלייה ברצון ללמוד את הנושא.

<צפרא דוויק: הבעיה העיקרית היא בישובים הקטנים שאופי החיים שם יותר מסורתי, ישובים גם ערבים וגם יהודים כאשר בעניין הזה אין הבחנה.

<צפרא דוויק: עובדים סוציאליים פחדו אפילו לטפל במשפחות ובילדים שמגיל ההתבגרות גילו רצון לברר את מיניותם וכולי.

<צפרא דוויק: לא הצלחנו להגיע להסכמות בגלל הצורה שהישובים עובדים, שנער יטופל בישוב ליד למשל או בעיר ליד, בגלל ההסכמים.

<צפרא דוויק: אני מניחה שעכשיו גם זה מטופל.

מירב בן ארי: מתי יחילו לעבוד העובדות הסוציאליות האלה?

<ויקטוריה שרזמן: ב-201.

<ויקטוריה שרזמן: יתחילו הכשרות והן יתחילו לעבוד.

<ויקטוריה שרזמן: ההקצאה הייתה ב-2017 ואנחנו מתחילים ב-2018.

מירב בן ארי: אנחנו נעקוב אחרי זה.

מירב בן ארי: אני חייבת לסכם.

מירב בן ארי: אני רוצה קודם כל להודות לכל מי שהגיע, בעיקר לארגונים החברתיים שמגיעים לכאן כל שנה, לעדויות ששמענו כאן ולמשרדי הממשלה.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לכם צוות נאמני להט"ב בבית החולים.

מירב בן ארי: זו יוזמה מבורכת ויוזמה חשובה.

מירב בן ארי: אתם תשלחו אלי את הפרטים ואני אבדוק מול משרד הבריאות איך אנחנו יכולים לעזור לכם.

מירב בן ארי: נעשה את החיבור.

מירב בן ארי: זו יזומה נהדרת וזאת מטרת הדיון, לבוא ולעסוק בנושאים של רווחה, בריאות ועבודה.

מירב בן ארי: בעניין הזה אני אישית מבטיחה לכם – ומי שמכיר אותי, אני אעזור לכם ונעשה את המקסימום.

<צפרא דוויק: כדאי שתדברו גם עם העובדים הסוציאליים בבתי החולים.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: לגבי האפליה בעבודה, הנושא שהעלה חושן, אנחנו נוציא על זה פנייה לשר העבודה והרווחה לבדוק איזה כלים ניתנים היום בעבודה, איך אוכפים את זה, איך אפשר באמת לפעול למי שמופלה במקום כלשהו.

<קריאה: אנחנו נשמח גם לסייע בזה.

מירב בן ארי: אנחנו נפנה לשר העבודה והרווחה בעניין.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לעבודה החשובה של מרכז ניר כץ שאתם עושים כל שנה ומביאים את הדוח ומעלים את הנושא הזה.

מירב בן ארי: תמשיכו בעבודתכם החשובה והנאמנה.

מירב בן ארי: אנחנו כאן לרשותכם.

מירב בן ארי: אני שוב אומרת שיש עוד כמה דברים בדוח הזה שלא הספקנו להתייחס כאן אבל נמשיך להתייחס אליהם בוועדות האחרות של הכנסת כי יש נושאים כמו השיימינג וגם בו נעסוק בוועדת החינוך ובוועדות אחרות.

מירב בן ארי: אני מודה לכולכם.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.