הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 223, 2018-02-14 09:11

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: התאריך היום 14 לפברואר 2018.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו דנים היום בטפול מערכת החינוך בהטרדות מיניות.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מוסי רז ביקש לקיים את הדיון הזה, ואני יודעת שזה לקח קצת זמן.

מוסי רז: יש הטרדות בכל המערכות.

עאידה תומא סלימאן: זהו כמעט אין שבוע שעובר שאנחנו לא דנות בנושא הטרדות מיניות מזוויות שונות.

עאידה תומא סלימאן: אתמול היה לנו דיון לציון שנה לחתימת האמנה למניעת הטרדות מיניות בתעשיית הקולנוע והיה דיון מרתק ומעניין והזדמן שזה בדיוק יום לפניו בהוליווד יצאו גם הם באמנה שתנסה למנוע את ההטרדות המיניות כתגובה לקמפיין Me Too ובניסיון לעקור את התופעה או לפחות לנסות למגר אותה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שגם כן הדיון מתייחס למערכת החינוך ואני רואה שיש לנו היום גם נציגות ממשרד החינוך.

עאידה תומא סלימאן: אני השתתפתי בדיונים בוועדת החינוך בנושא הזה אבל עדיין יכול להיות שכמה שיהיו יותר דיונים וכמה שיהיו יותר ועדות מעורבות בדיונים האלה, זאת המטרה שאנחנו רוצים להגיע אליה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מוסי רז בבקשה תפתח.

מוסי רז: בוקר טוב.

מוסי רז: תודה חברת הכנסת עאידה סלימאן.

מוסי רז: אני ביקשתי לקיים את הדיון הזה לאור מספר דברים שהתרחשו בשבועות האחרונים, אולי הייתי אומר יש גם יותר עצובים וגם יותר משמחים.

מוסי רז: כמובן בתקשורת נחשפה האאוטינג שעשה אסף הראל וכמובן הסיפור של בועז ארד שחשפו איזה שהוא קצה קרחון והרי ברור שלצערנו הרב דברים כאלה לא קרו רק בבית ספר אחד, גם אם התייחסו לבית ספר מאוד מסוים.

מוסי רז: אבל הדבר המאוד משמח בעיני ואפילו הרבה יותר משמח מהגילויים העצובים, זה העובדה שבני נוער ובנות נוער שיושבים כאן, קמו ועשו מעשה והתחילו לאסוף עדויות ולטפל בהם, אני חושב שזה דבר, אני לא נתקלתי בו מאז שעבר חוק למניעת הטרדות מיניות לפני 20 שנה, בטח לא בכזה היקף, בטח לא בכזו מקצועיות ובכזו חשיפה וחשבתי שיהיה נכון להביא את זה לכאן על מנת שהמערכת, שכמו כל מערכת עושה את מה שהיא מצליחה ולא מצליחה גם הרבה דברים וכך זה מערכת, אין מה לעשות, תשתף איתם פעולה, תחזק את העבודה שלהם ותהפוך אותה ליותר ממוסדת על פני הארץ כולה כי בסופו של דבר כשמיזם הוא וולונטרי אז הוא מוגבל מאוד, הוא לא יכול להגיע לכל מקום ולכל נקודה ועל אף התוצאות הבאמת יפות, ואני מציע שנשמע אותם, לדעתי זה יותר חשוב משאני אדבר, למרות התוצאות המאוד יפות, הם עדיין לא פתרו לנו את הבעיה ונצטרך לדעת איך אפשר ליצור איזה שהוא שילוב בין מיזם כזה של תלמידים ובני נוער לבין המערכות, משרד החינוך, כל המערכות שמטפלות בדבר הזה, אני חושב שכאן יש סיכוי לשפר את ההצלחה.

מוסי רז: אז אני אשמח אם נשמע קודם כל אותם.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אתה הזכרת שהייתה יוזמה ובאמת אני יודעת והסברת לי קודם את היוזמה, אבל כדאי מאוד לשמוע אותה אבל לפני שאני פותחת את הדיון ונותנת זכות דיבור, אני רוצה להקריא מה החוק אומר במקרה, אני יודעת שהיום, לפחות לפי דעתי, אין נוכחת או נוכח שרוצים לתת עדות אישית על הטרדה שהם עברו אבל בכל זאת אני אקריא מה החוק אומר במקרה הזה כדי שכולם ידעו ואז גם כן לא יהיו לנו הפתעות תוך כדי דיון כי גם אנחנו בשידור.

עאידה תומא סלימאן: כידוע ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: לפי סעיף 120 לתקנון ניתן באופן חריג לחסות פרטים מזהים של אנשים או דברים שנאמרו בדיון, בין היתר אם הדבר דרוש לשם הגנה על עניינו של קטין או חסר ישע או אם פרסום הפרוטוקול יגרום נזק למוזמן לוועדה או לאדם אחר.

עאידה תומא סלימאן: אבקש להודיע כי ככל שיעלה הצורך, או שתהיה בקשה לכך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול.

עאידה תומא סלימאן: אני באמת מבקשת אם יצוץ איזה שהוא צורך לספר או למסור עדויות, נא לא למסור פרטים מזהים בכל מקרה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאמיתי שלום שריף ותמר מינצר, אתם מייצגים את היוזמה הנפלאה ששמעתי עליה.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לכם לספר לנו למה ומה עשיתם.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה תחליטו מי מתחיל.

<אמיתי שלום שריף: קודם כל תודה רבה למוסי ותודה לעאידה סלימאן.

<אמיתי שלום שריף: לפני מספר חודשים חניכה פעילה בארגון שלנו נוער מרצ פנתה אלינו בעקבות הטרדה מינית שעברה בטיול בית ספרי.

<אמיתי שלום שריף: החניכה פנתה להתלונן לצוות המורים ולדבריה זכתה ליחס משפיל כאשר אחת המורות אף אמרה לה "כל דור וההטרדות שלו".

<אמיתי שלום שריף: בעקבות המקרה הזה החלטנו לבחון את היקף התופעה ולשאול בני נוער על החוויות שלהם.

<אמיתי שלום שריף: יצרנו שאלון אינטרנטי פשוט והופתענו שתוך זמן קצר קיבלנו פניות ועדויות רבות, 180, על הטרדות פגיעות ותקיפות מיניות בבתי ספר, בטיולים בתנועות נוער ועוד.

<אמיתי שלום שריף: אני רוצה להקריא עדות של אחת הנערות ששלחה לנו, ללא פרטים.

<אמיתי שלום שריף: "זה קרה לפני עשר שנים.

<אמיתי שלום שריף: קבוצת בנים מהשכבה מתחתיי כלאו אותי.

<אמיתי שלום שריף: כמה סגרו את הדלת ולא נתנו לאף אחד לפתוח והשאר הסתכלו עלי במעגל והתחילו לנסות להוריד לי את הבגדים ולגעת בי.

<אמיתי שלום שריף: צעקתי לעזרה וחברים שלי מבחוץ ניסו לפתוח את הדלת בכוח.

<אמיתי שלום שריף: במזל הם הצליחו לפרוץ את הדלת ולעזור לי לברוח.

<אמיתי שלום שריף: בית הספר המליץ לי שאגיש תלונה במשטרה, לא היה להם מה לעשות.

<אמיתי שלום שריף: השעו את הילד שהנהיג את הכל אך ורק ליום אחד.

<אמיתי שלום שריף: לעומת זאת, אני פיתחתי חרדות והפסקתי להגיע לבית ספר.

<אמיתי שלום שריף: הייתי מאושפזת בבתי חולים לבריאות הנפש עד גיל 17".

מוסי רז: אולי צריך להגיד, אמיתי, שזה לא הטרדה מינית, זו תקיפה מינית וניסיון לאונס.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק זה מה שאמרנו, כן.

<תמר מינצר: בעצם אחרי שקיבלנו את כל העדויות ואספנו נתונים גם מנתונים סטטיסטים של כל מיני מרכזי סיוע, הגענו לתמונה רחבה מדאיגה מאוד, בעצם שלוש מתוך ארבע מהעונות על הסקר הודו שהן בכלל לא דיווחו ומי שדיווח למערכת, מעטות מאוד הבנות שקיבלו טיפול ראוי, שהעידו שבית הספר באמת עשה הכל כדי להעניש באופן שמתאים לסיטואציה את הפוגעים.

<תמר מינצר: אחרי שאספנו את הנתונים האלה כתבנו מכתב למשרד החינוך, ביקשנו שיתייחס לנתון הזה וידאג לטפל בו.

עאידה תומא סלימאן: לאן בדיוק במשרד החינוך?

עאידה תומא סלימאן: למי?

<תמר מינצר: כתבנו לשר החינוך, זה קרה כבר לפני חודש וחצי ועוד לא קיבלנו שום מענה.

<תמר מינצר: אנחנו עדיין מחכים לקבל תשובה הולמת ממשרד החינוך שתטפל ותדאג להבטיח שכל התלמידים והתלמידות בארץ יוכלו ללמוד כשהם יודעים שהם נמצאים במרחב בטוח.

<תמר מינצר: יש לנו מספר דרישות והצעות שיוכלו למגר את התופעה הזאת.

<תמר מינצר: קודם כל אנחנו דורשים שיתחילו שיעורי חינוך מיני רלבנטיים כבר מגיל צעיר יותר, שבעצם ילמדו אותנו על מרחב בטוח ועל הסכמה.

עאידה תומא סלימאן: אני יכולה לשאול שאלה?

עאידה תומא סלימאן: ההצעה שלך מבורכת אבל עד כמה שידוע לי יש שיעורים כאלה ותיכף נשמע, ויש לי מה להגיד על השיעורים, כולם כבר יודעים.

עאידה תומא סלימאן: אבל רציתי לשאול אותך כתלמידה בבית ספר, את קיבלת שעות חינוך כאלה?

<תמר מינצר: אני קיבלתי שעת חינוך שמסבירה מה זה הטרדה מינית רק לפני ממש אתמול, כשאני בכיתה ט', ולפי דעתי הדברים, החינוך על מרחב בטוח, יש ילדים מהשכבה שלי שנתקלו במושג הזה ולא ידעו מה זה.

<תמר מינצר: בכיתה ט' אני חושבת שכבר צריכים להבין מה המשמעות של המושגים האלה כי בסופו של דבר המושגים האלה זה מה שאמור לגרום לי - - -

עאידה תומא סלימאן: ורק שעה אחת קיבלתם?

<תמר מינצר: כרגע כן, אני מניחה שזה תהליך שיהיו עוד, בכל מקרה - - -

עאידה תומא סלימאן: תיכף תדעי למה אני מנג'סת ושואלת כל כך.

עאידה תומא סלימאן: גם לך, אמיתי, היה שיעור כזה?

<אמיתי שלום שריף: היה לי שיעור, אני בבית ספר דמוקרטי אז זה לא בדיוק משקף כי יש לנו הרבה יותר שעות - - -

עאידה תומא סלימאן: זה אמור להיות יותר טוב, לא?

<אמיתי שלום שריף: כן.

<אמיתי שלום שריף: זה מה שאני אומר.

<אמיתי שלום שריף: אבל זה לא משקף.

<תמר מינצר: כמובן שיש שיעורי חינוך מיני, רואים את זה, אבל הרבה פעמים הם מתעסקים, הרבה פעמים בהמון בתי ספר הם מתעסקים בקטע של מיניות בריאה ופחות נכנסים למרחב בטוח ולהסכמה חופשית.

<תמר מינצר: יש בתי ספר שמביאים עמותות שעושות שיעורים מצוינים בנושא הזה, אבל אני חושבת שזה אמור להיות משהו שפתוח לחינוך הציבורי ולא רק לבתי ספר שמחליטים להביא את אותן עמותות.

עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי, מה זאת אומרת החינוך הציבורי?

מוסי רז: שהמורים יעשו את זה.

<תמר מינצר: חלק מתכנית הלימודים.

<תמר מינצר: כבר מגיל צעיר.

<תמר מינצר: לפי דעתי חינוך על מרחב בטוח, על כבוד הדדי למרחב האישי של כל אחד, צריך להתחיל כבר מהרגע שנכנסים למערכת החינוך, בכיתה א' ילדים צריכים להבין שלגעת במישהו ללא הסכמתו גם בגן, מהרגע שנכנסים למערכת החינוך.

<תמר מינצר: דרישה נוספת שיש לנו זה חידוד של הנהלים הקיימים היום למה עושים במקרים של פגיעה.

<תמר מינצר: שהצוות החינוכי יידע בדיוק מה עושים לפוגע, איך עוזרים לנפגעת, כי נתקלנו בהמון עדויות שסיפרו בעצם שהטיפול של המערכת גרם לעוד יותר נזק לנפגעות, שכל מיני משפטים כמו מהעדות הזאת חזרו על עצמם שוב ושוב בעדויות שנפגעים ונפגעות מילאו.

עאידה תומא סלימאן: בכל העדויות שאתם קיבלתם, המטריד היה תלמיד או תלמידה?

עאידה תומא סלימאן: היו גם מהמורים או המורות מהסגל בתוך בית הספר?

<תמר מינצר: הרוב היו בין תלמידים לתלמידים אבל יש גם חלק לא מבוטל של פגיעות בין מורים לתלמידים.

<תמר מינצר: יש לי גם עדות של תלמידה שמספרת "הוטרדתי באופן סדרתי על ידי המורה שלי.

<תמר מינצר: פניתי ליועץ בית הספר שאמר שנוצר ביני לבין המורה קשר אבהי, שאין לשמועות שלי בסיס ושזאת המילה שלי נגד המילה שלו.

<תמר מינצר: הרגשתי מושפלת ושלא מאמינים לי, לא פעלו באף דרך נגדו והוא המשיך ללמד כרגיל".

<תמר מינצר: זה בעיני מזעזע, מורה שתלמידה פנתה ליועץ ואחר כך לא קיבלה על זה שום מענה, שום שיחה עם אותו מורה, הוא המשיך ללמד כרגיל.

<תמר מינצר: זה לגבי הכשרה של הצוות החינוכי.

<תמר מינצר: חידוד הנהלים מאוד חשוב, שבית ספר לא יהיה לו חופש להחליט מה הוא עושה במקרה כזה ושיהיה נוהל מאוד ברור מה עושים.

<תמר מינצר: עוד משהו זה הכשרה של הצוות החינוכי לגשת לתלמידים ולדבר איתם, לדבר איתם על הנושא הזה וגם הכשרה של הצוות החינוכי לזהות מקרים כאלה כי בעצם זה נושא מאוד רגיש והצוות החינוכי לא ידע איך לטפל בו, זה בעייתי, זה יכול לפגוע, שוב פעם, זה פגיעות שנפגעות סוחבות איתן כל החיים, זה לא משהו שעובר בדרך כלל וזה ממש חשוב שיהיו הכשרות בנושא הזה, קבועות, לכל הצוותים החינוכיים במערכת החינוך.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שסיכמת בצורה מאוד יפה כמה וכמה דיונים שהתקיימו בוועדה.

מוסי רז: רציתי לשאול אם היא בטוחה שהיא בכיתה ט'.

עאידה תומא סלימאן: אני קודם כל מברכת אתכם על היוזמה.

עאידה תומא סלימאן: באמת, לקום ולקחת לידיים נושא כל כך רגיש ומסובך, הוא מעשה שמחייב להגיד יישר כח ואני שמחה שיש תלמידים בגיל שלכם שכן אכפת להם וכן רוצים לעשות שינוי.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה, קודם כל שתקבלו את התשובה של שר החינוך, אני לא יודעת למה עוד לא קיבלתם.

מוסי רז: אתם יכולים לשלוח העתקים לחברת הכנסת סלימאן ואלי?

<תמר מינצר: ברור.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק רציתי לשאול אם אפשר לקבל העתק.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה כן לעקוב אחרי הנושא עם שר החינוך.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם זה הגיע לידיים שלו, אבל הציפיה היא שאם מגיע דבר כזה לידי שר ושר חינוך במיוחד, שזה יזעזע אותו, אני הייתי מרימה טלפון אליכם באופן ישיר באותו יום ונותנת לכם תשובה, אבל אני לא שרת החינוך.

עאידה תומא סלימאן: לא חשוב.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע ממשרד החינוך.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שקיימנו כמה וכמה דיונים ודיברנו על מה כן קיים ומה לא קיים במערכת, וכמה הוא קיים.

עאידה תומא סלימאן: ואחת הטענות שתמיד השמעתי שלא כל מה שמחליטים למעלה מחלחל למטה ואכן מתקיים לצערי הרב בבתי הספר.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני, עם כל הפרסומים שקורים בתקופה האחרונה, והיו הרבה פרסומים ואני בעצמי עקבתי אחרי כמה מקרים, אבל מה בדיוק, איך מתכונן משרד החינוך להגיב לחשיפה שהייתה וגם למה שאומרים ומה יש לכם גם כן להגיד למיזם כזה?

<איריס מנדה בן יעקב: אני מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה במשרד החינוך, חשוב שתדעו שיש יחידה כזאת.

<איריס מנדה בן יעקב: למעשה יש לי כ-60 מדריכים שהם גם יועצים חינוכיים וגם פסיכולוגים חינוכיים שהם אמונים להעביר, לתרגם את המדיניות שאנחנו בונים בנושא, לשטח.

<איריס מנדה בן יעקב: אני חייבת קודם כל לברך אתכם, אתם מקסימים ואנחנו ממש רוצים שיותר ויותר תלמידים יעזרו לנו לתרגם את מה שאנחנו חולמים עליו לשטח.

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד שהקמפיין Me Too וכל הפרסומים, הציף הרבה אירועים לטוב ולרע.

<איריס מנדה בן יעקב: לטוב זה באמת שהרבה דברים שנדחקו יוצאים עכשיו, אנחנו מטפלים בהם ואני חייבת להגיד שאנחנו בתקופה מאוד מאוד עמוסה.

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה קצת לספר מה קורה במערכת, מה אנחנו עושים ואני מאוד מקווה שחלק מהדברים שאנחנו עושים כן הרגשתם בבתי הספר.

<איריס מנדה בן יעקב: אז קודם כל לגבי מדיניות ברורה, יש לנו שלושה חוזרי מנכ"ל שעוסקים בנושא של מיניות ופגיעה מינית.

<איריס מנדה בן יעקב: אחד מהם מדבר על חובת דיווח, אחד מהם מדבר על פגיעה של תלמידים ותלמידים ואחד מהם מדבר על פגיעה של עובדי הוראה בתלמידים, צוותי החינוך צריכים לדעת, כל צוותי החינוך מחויבים להכיר את חוזרי המנכ"ל האלה.

<איריס מנדה בן יעקב: מי שבדרך כלל עוזר או עוזרת להטמיע את חוזרי המנכ"ל זה יועץ או יועצת בית הספר, הם אמורים להגיד למורים מה עושים בכל מקרה.

<איריס מנדה בן יעקב: כשקורה מקרה כזה, הרבה פעמים הצוותים החינוכיים כן מתלבטים, זאת אומרת המקרים האלה הם לא שחור לבן, הם הרבה פעמים מאוד מורכבים ובגלל שהם מורכבים נדרשת פה חשיבה כי הרבה פעמים אנחנו מדברים על ילדים, יש לנו את הפוגע ואת הנפגע ואנחנו מחויבים גם לפוגע וגם לנפגע.

<איריס מנדה בן יעקב: הרבה פעמים הם גם נמצאים באותו בית ספר, ולפעמים באותה כיתה.

עאידה תומא סלימאן: לפוגע לא, אולי לחשוד.

<איריס מנדה בן יעקב: חשוד, את צודקת.

<איריס מנדה בן יעקב: תודה על - - -

עאידה תומא סלימאן: בהתחלה כשהוא חשוד כן יש מחויבות, אבל ברגע שהוא פוגע אף אחד לא - - - כשמתברר שהוא הפוגע אין שום מחויבות.

<איריס מנדה בן יעקב: אבל עדיין המחויבות שלנו היא גם לטפל בתלמידים, בכל זאת, הם נמצאים כרגע בשלבי הסוציאליזציה שלהם, הם לא אנשים מבוגרים ולא תמיד הדברים ברורים להם ובאמת המקום שלנו זה להסביר מה כן ומה לא.

<איריס מנדה בן יעקב: איך אנחנו מסבירים?

<איריס מנדה בן יעקב: קודם כל היועצות החינוכיות עוברות הכשרה בימים האלה, יש לנו שלושה קורסי הכשרה של התמחות באוניברסיטת באר שבע, אוניברסיטת בר אילן ואוניברסיטת חיפה, כשהיועצות עוברות הכשרה של שנתיים בנושא, הן אמורות להטמיע את הדברים אחרי זה בבית הספר.

<איריס מנדה בן יעקב: שיעורי חינוך למיניות, כן יש הנחיה להעביר אותם מכיתה א' עד כיתה י"ב בצורה מסודרת.

<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף לזה יש לנו שבוע - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת מכיתה א' עד יב'?

<איריס מנדה בן יעקב: יש לנו נושאים, אנחנו מתאימים את התכנית לשלבי ההתפתחות של הילדים.

<איריס מנדה בן יעקב: בכיתה א' אנחנו מדברים למשל על מרחב אישי, על שמירה על הגוף, על פרטיות, מה זה פרטי ומה זה ציבורי.

<איריס מנדה בן יעקב: לכל גיל אנחנו מתאימים נושא כשיש גילאים מסוימים שאנחנו עושים הרחבה, כמו למשל בכיתה ו', שהילדים נמצאים בשלבי ההתפתחות המואצים שלהם, אנחנו עושים הרחבה בהם בנושא של תכנית למיניות.

<איריס מנדה בן יעקב: זה נכון שיש בתי ספר שמעבירים את התכנית בצורה מסודרת ויש בתי ספר שפחות.

<איריס מנדה בן יעקב: לא נשקר, אנחנו יודעים שהנושא הזה מאוד מאוד מורכב, כשאנחנו עושים אותו אז חלק מההורים מברכים וחלק מקבלים תגובות, מכתבים של "מה פתאום אנחנו מדברים עם הילדים על נושאים כאלה ומה המנדט שלנו לעשות את זה", כלומר הנושא גם מורכב בהתייחסות של הציבור למיניות.

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה גם לספר על תכנית, על פיילוט, חברת הכנסת הצגנו את זה פה אצלך בוועדה, התכנית שלנו מיניות במרחב בטוח שהיא תכנית בין משרדית.

<איריס מנדה בן יעקב: כרגע אנחנו מנסים אותה בארבעה ישובים, העבודה היא רבה.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו חושבים שמערכת החינוך לבד, זה לא נכון לעבוד על מיניות אלא כל משרדי הממשלה וכל הישוב צריך לדבר על מיניות וצריך לקדם את הנושא כולל קמפיינים.

<איריס מנדה בן יעקב: התכנית הזאת היא תכנית אקולוגית שבאה לתת מענה למעשה מרמת הפרט עד רמת הקהילה.

<איריס מנדה בן יעקב: אז אנחנו כרגע מנסים אותה ועובדים עליה.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו מכשירים בשלב הזה צוותי חינוך, לא רק יועצות חינוכיות, גם צוותי חינוך, ומפתחים חומרים עדכניים, חדשים, כדי שיהיה קל גם לאנשים שנורא קשה להם לדבר על הנושא, להעביר את זה.

<איריס מנדה בן יעקב: כמובן המוטו שלנו, המדיניות, שמי שידבר על מיניות זה לא הארגונים ולא העמותות אלא אנשי החינוך כי המיניות לא נמצאת רק בשיעורי כישורי חיים, המיניות נמצאת בבית ספר, בהווי הבית ספרי.

<איריס מנדה בן יעקב: בהפסקות, ביום יום.

<איריס מנדה בן יעקב: אני מקווה שהתייחסתי להכל, השאיפה שלנו גם לשתף את מועצת התלמידים והתלמידים בנושא, וככל שהתלמידים יתגייסו לנושא כך אנחנו גם נוכל להטמיע את זה בצורה טובה יותר.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שתכניות ופיתוח תכניות זה צד שאתם עוסקים בו ואנחנו דיברנו על זה כמה פעמים.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה שתמיד הייתה היא בכמה באמת זה מחלחל למטה וכמה שעות מוקדשות לנושא ובכמה בתי ספר.

עאידה תומא סלימאן: כי אנחנו יודעים שלא כל בתי הספר מקבלים את התכניות ואת השעות המתאימות להעביר את כל התכניות בתכנית שנקראת כישורי חיים או בשעה שנקראת כישורי חיים.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא האם יש לכם תמונת מצב, למשל בשנה שעברה כמה מבתי הספר, מהו אחוז התלמידים במערכת החינוך שאכן קיבלו את השעות האלה.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא בצד של בקרה על התלונות או על הפניות של התלמידים.

עאידה תומא סלימאן: כי בעיקר מה שעלה פה, לא רק שלא היו מספיק שעות של חינוך בנושא אלא כאשר התלונות היו, הן לא טופלו.

עאידה תומא סלימאן: מהו המערך שעושה בקרה על קבלת התלונות, האם יש לכם איזה שהוא מאגר שעוקב אחרי כל תלונה ויודע כמה תלונות הוגשו בשנה שעברה, איך טופלו?

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה קודם כל להתייחס לשיעורי החינוך מיני ואחר כך אני אתייחס לבקרה של תלונות.

<איריס מנדה בן יעקב: לגבי החינוך המיני יש לנו סקר כישורי חיים, את סקר כישורי חיים ממלאות היועצות בסוף כל שנה והסקר הזה בעצם שואל את היועצות, זו תכנית העבודה שלהן דרך אגב, להטמיע את הנושאים השונים, לא רק את החינוך למיניות, היועצות עונות על הסקר והמפקחות על הייעוץ במחוזות הן אלה שעושות את המעקב ואת הבקרה, לא אנחנו, אנחנו לא גוף מפקח, אבל הן אלה שאחר כך בונות עם השטח את תכנית ה עבודה ובמידה ויש, מפקחת על יעוץ מזהה כמה יועצות שכותבות למשל שהן לא עוסקות בחינוך למיניות, אז היא דואגת לזה שבאזור שלה יתקיימו השתלמויות, תהיה הדרכה ליועצות, היא פונה ליחידה שלנו ואנחנו עוזרים בנושא.

<איריס מנדה בן יעקב: זה לגבי הבקרה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אתם אוספים את המידע הזה נגיד, יש לכם איזה שהוא רישום של בשנה שעברה, מספר כך וכך הועבר בנושא של מיניות, בנושא של הטרדה מינית, כי יש לכם 12 תכניות שם, לא?

<איריס מנדה בן יעקב: את צודקת, יש לנו הרבה נושאים.

עאידה תומא סלימאן: 12 נושאים שאתם צריכים להעביר.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו מקבלים אינדיקציה ארצית.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו, המטה, מקבלים אינדיקציה ארצית על מה קורה בכל נושא.

<איריס מנדה בן יעקב: ובכל נושא יש תתי נושאים, כמו שהתלמידה המקסימה אמרה שדיברו איתם על הטרדה מינית אבל לא על דברים אחרים.

<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת גם מתוך תתי הנושאים, בית הספר בוחר איזה נושאים להעביר ואיזה לא.

<איריס מנדה בן יעקב: אני כן רוצה להגיד שבשבוע המערכת נגד פגיעות מיניות, כן בתי הספר מחויבים וגם יצאה הצהרה של שר החינוך, מחויבים להעביר את הנושא.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו חברנו למכון חרוב, מיזם מהלב ולמועצה לשלום הילד ותלינו פוסטרים בבתי הספר ובחטיבות הביניים ובתיכונים והזמנו את הילדים, זה לשאלה שלך לגבי תלונות, הזמנו את התלמידים "במידה ומשהו קורה לכם או אתם יודעים שמשהו קורה לחבר" לפנות, גם נתנו להם כמה מספרי טלפון ואפשרות בחירה מה עושים ולמי פונים.

<איריס מנדה בן יעקב: אני חייבת להגיד שכשפונים תלמידים או שאנחנו מקבלים מכתבים, לא רק לגבי תלמידים, גם לגבי פניות של מורים, אנחנו מטפלים, זה לוקח זמן כי יש באמת תקופות שאנחנו מוצפים, אבל אנחנו תמיד מגיבים.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו תמיד פועלים ומבררים את הנושא וכמובן שוקלים כל מקרה לגופו.

<איריס מנדה בן יעקב: לגבי היועץ הזה שאמר את מה שהוא אמר, אם תרצה, אני אשמח לעשות בירור באיזה בית ספר זה קורה ואנחנו נפנה לבית הספר.

<תמר מינצר: זה עדויות שקיבלנו בעילום שם.

<איריס מנדה בן יעקב: אז אנחנו לא יכולים לעשות איתן הרבה.

<תמר מינצר: לא, זו רק הייתה דרך להציג.

<איריס מנדה בן יעקב: בסדר אבל במקרים כאלה, כשמגיעים כאלה מקרים אלינו אנחנו בהחלט מבררים אותם אל מול המחוזות.

מוסי רז: אם נעשה סקר בדיקה בין התלמידים בארץ, כמה מהם יודעים למי לפנות אם קרה משהו, זו שאלה ראשונה, ושאלה שניה כמה מהם בכלל מרגישים בנוח לפנות לאותו גורם כי יכול להיות שהגורם זה יועץ שהוא גם מעורב בדברים אחרים, אני לא אומר חס וחלילה פליליים, אבל שהם לא מרגישים בנוח לפנות אליו.

מוסי רז: כי יכול להיות שזאת התמונה שמסתמנת וצריכות להיות עוד מערכות, עוד ערוצים.

<איריס מנדה בן יעקב: יכול להיות, לכן בפוסטר הזה שפרסמנו עם מיזם מהלב והמועצה לשלום הילד, באמת כללנו כמה אפשרויות.

<איריס מנדה בן יעקב: תפנו קודם כל להורים, ליועץ, לצוות בית הספר, אבל אם אתם לא מרגישים בטוחים לפנות או לא רוצים לפנות - - -

עאידה תומא סלימאן: המיזם היה גם בשפות אחרות, בערבית?

<איריס מנדה בן יעקב: כן.

<איריס מנדה בן יעקב: בטח.

<איריס מנדה בן יעקב: עאידה בשבילך הוצאנו פוסטר.

<איריס מנדה בן יעקב: אני צוחקת, אבל הוצאנו פוסטר.

עאידה תומא סלימאן: את ידעת שיום יגיע ותשבי פה ואני אשאל אותך את השאלה הזאת.

<איריס מנדה בן יעקב: בהחלט אני חייבת להגיד שגם החומרים שיוצאים מהמערכת למניעת פגיעות מיניות יצאו בשפה העברית ובשפה הערבית.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו קיבלנו גם עדויות מהשטח, יועצים חינוכיים שיתפו אותנו, שלחו תמונות של העשייה המבורכת שלהם.

<איריס מנדה בן יעקב: בכל בית ספר עושים משהו אחר, אני לא עכשיו אגיד לך 100% מבתי הספר עושים, אם אני אגיד לך את זה אני אשקר.

מוסי רז: השאלה אם גם התלמידים יודעים על זה.

מוסי רז: אני לא יודע אם פוסטר זה - - -

<איריס מנדה בן יעקב: התלמידים רואים את זה ביום יום.

<איריס מנדה בן יעקב: גם המורים אומרים.

<איריס מנדה בן יעקב: הנושא של השבוע מערכת היה כבר שנתיים פניה לעזרה.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו שני תלמידים פה.

<תמר מינצר: נגיד לבית הספר שלי, אני לא ראיתי פוסטרים כאלה.

<תמר מינצר: בבית הספר שלי חברה שלי שמשתתפת במיזם של ארגון שנקרא "הסכמה חופשית" העלתה סטיקרים עם מספרים של מרכזי סיוע וזו ההצגה היחידה של איזה שהוא טלפון שאפשר לפנות, וזה גם, זה משהו פרטי שהיא הלכה ותלתה אותם.

<תמר מינצר: זה לא משהו שבית הספר הביא.

מוסי רז: אם ישאלו את התלמידות והתלמידים בבית הספר הם יודעים למי לפנות?

מוסי רז: הם ראו את הפוסטר לפחות של מרכזי הסיוע או שרובם פשוט לא יודעים למי לפנות?

<תמר מינצר: שוב פעם, זה כל אחד עם ידע אישי שלו.

<תמר מינצר: נגיד אני יודעת שקיים דבר כזה מהעיסוק שלי בזה ומעיסוקים אחרים, אבל לא בטוח שכולם ידעו את זה.

מוסי רז: כמה תלמידים פנו אליכם?

<תמר מינצר: הפצנו את השאלון לזמן יחסית קצר וכשראינו את החומרה סגרנו את האפשרות לתגובות אבל בזמן הקצר שזה היה פתוח - - -

עאידה תומא סלימאן: איך הפצתם ולכמה זמן?

<תמר מינצר: אני לא יודעת את הדיוק של כמה זמן, זה היה זמן יחסית קצר, בערך שבוע שזה רץ בקבוצות והפצנו את זה בעיקר בקבוצות בוואטסאפ, זה הגיע בשבוע ל-180 עדויות.

<תמר מינצר: אחר כך סגרנו את האפשרות לתגובות בגלל שראינו את החומרה של המקרים והבנו שאנחנו לא יכולים לתת מענה אחר כך לאנשים שפונים אלינו לקבל עזרה כי אנחנו לא יודעים איך להתמודד עם זה, אנחנו לא מרכז סיוע.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שמוצג בפנינו וגם השאלות ששאל חבר הכנסת מוסי רז, משקפות את מה שהעלינו כמה וכמה זמן, אני יודעת שהמערכת היא גדולה, אבל בסופו של דבר זו המערכת החינוכית שכלל הילדים במדינת ישראל נמצאים בתוכה ואם אנחנו לא נמצא איזה שהוא מנגנון ברור שידע שבאמת מה שאתן מתכננות במחלקה שלכן אכן מחלחל ומגיע, אז אנחנו נישאר עם אזלת יד וכמה שהתכניות יהיו טובות.

עאידה תומא סלימאן: מה שגם חשבתי עליו תוך כדי, שלא שמעתי למשל, ושאלתי, האם יש מאגר, האם אתם יודעים כמה תלונות היו.

עאידה תומא סלימאן: האם המחלקה שלך שאחראית על החינוך למיניות, אני בטוחה שזו לא הכתובת של מאגר כזה, נכון?

<איריס מנדה בן יעקב: לא.

עאידה תומא סלימאן: מי אחראי במשרד החינוך על קבלת התלונות ותיעודן ובקרה שאכן טופלו?

<איריס מנדה בן יעקב: את מדברת על טענות של תלמידים?

עאידה תומא סלימאן: תלמידים או מורים גם.

<איריס מנדה בן יעקב: יש את המאגר הזה במחוזות.

<איריס מנדה בן יעקב: כל מחוז מתנהל אחרת ובדרך כלל כשיש אירועים חריגים - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת מתנהל אחרת?

<איריס מנדה בן יעקב: מתנהלים אחרת.

<איריס מנדה בן יעקב: כל מחוז בוחר לעצמו איך לאסוף את הנתונים שלו וכמה.

<איריס מנדה בן יעקב: התלונות לרוב מגיעות למפקחות על הייעוץ.

<איריס מנדה בן יעקב: המפקחות אמונות על כל הנושאים השונים שאנחנו מציגים פה ומדובר עליהם בכישורי חיים, בין היתר גם בנושא של פגיעות מיניות ומיניות.

<איריס מנדה בן יעקב: יש מפקחות על הייעוץ שאוספות את הנתונים ומטפלות בהם.

<איריס מנדה בן יעקב: כל תלונה אנחנו שוקלים לגופה.

עאידה תומא סלימאן: אין הוראות ברורות ליועצות האלה איך לטפל?

<איריס מנדה בן יעקב: יש חוזר מנכ"ל מאוד מאוד ברור.

עאידה תומא סלימאן: אז למה כל מחוז מתייחס אחרת?

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה לעשות סדר.

<איריס מנדה בן יעקב: יש שלושה חוזרי מנכ"ל שהם מאוד מאוד ברורים.

עאידה תומא סלימאן: כן שמעתי את זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם כן שמעתי שכל מחוז מתנהג אחרת.

<איריס מנדה בן יעקב: לא, כל מחוז מתנהג אחרת באיסוף הנתונים שלו.

<איריס מנדה בן יעקב: כל המחוזות אמורים לאסוף את הנתונים ולעשות תוכנית - - -

עאידה תומא סלימאן: ואיפה מעבירים אותם?

עאידה תומא סלימאן: מבקשים מהמחוז "תאסוף את הנתונים".

<איריס מנדה בן יעקב: זה מנהלת המחוז.

<איריס מנדה בן יעקב: לכל מחוז יש מנהלת מחוז.

עאידה תומא סלימאן: לא, ארצית אני מתכוונת.

עאידה תומא סלימאן: זה מתנקז לאן שהוא ארצית?

<איריס מנדה בן יעקב: זה לא מתנקז למשהו ארצי.

עאידה תומא סלימאן: אז משרד החינוך ברמה הארצית שלו לא יודע מה קורה.

<איריס מנדה בן יעקב: לא.

<איריס מנדה בן יעקב: משרד החינוך ברמה הארצית לא אוסף נתונים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: לא אוסף?

<איריס מנדה בן יעקב: לא.

מוסי רז: אם לכל מחוז יש - - -

<איריס מנדה בן יעקב: לכל מחוז יש.

<איריס מנדה בן יעקב: תשמעו, המטה, אנחנו בעצם קובעי המדיניות.

<איריס מנדה בן יעקב: המחוזות הם אלה שבעצם אליהם מגיעים הנתונים האלה.

<איריס מנדה בן יעקב: הם מיישמים למעשה את המדיניות שאנחנו בונים.

מוסי רז: איך אפשר לקבוע מדיניות אם לא רואים מה קורה, אם את לא יודעת אם נאמר בשנה-שנתיים האחרונות הייתה עליה בתלונות או ירידה בתלונות.

מוסי רז: אגב, אני לא אומר שתלונות משקפות דווקא מעשים.

מוסי רז: יכול להיות שיש ירידה בהטרדות ועליה בתלונות, אבל אם את לא יודעת אם יש עליה או ירידה בתלונות אז את לא יודעת אם הפוסטר שהפצת יש לו אפקטיביות כלשהיא.

מוסי רז: יכול להיות - - -

עאידה תומא סלימאן: וגם איך אני אדע שאכן טיפלו וטיפלו נכון?

עאידה תומא סלימאן: כי אנחנו שומעים שבהרבה מהמקרים התלונות לא טופלו כמו שצריך.

<איריס מנדה בן יעקב: אז במקרה הזה שמגיעה תלונה שלא טופלה כמו שצריך, היא בדרך כלל לא מגיעה מתלמידים, היא מגיעה הרבה פעמים דווקא ממבוגרים, מהורים.

<איריס מנדה בן יעקב: המחוז עושה את הבירור שלו, ובמידת הצורך הוא מזמין לשימוע, במידה ונגיד מורה לא פעל כמו שצריך.

<איריס מנדה בן יעקב: יש לנו מנגנונים - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל מנגנון שנעצר במחוז.

<תמר מינצר: השאלה אם הילדים, אם אני בתור תלמידה פונה ליועץ – לי אישית זה לא קרה – מקבלת ממנו את הטענה של "זה מילה שלך נגד מילה שלו" ודברים כאלה, אז אני לא אמשיך הלאה, אני אגדל בתחושה שזה מילה שלו נגד מילה שלו ואין למילה שלי שום סיי בעניין הזה, ואז התלונה שלי בעצם לא תגיע לשימוע כי אני לא אמשיך לספר את זה לאנשים.

<תמר מינצר: אני ארגיש שזה משהו שאני צריכה להתמודד איתו לבד, כי החברה לא מקשיבה לי.

<איריס מנדה בן יעקב: תראי, אני לא מכירה את המקרה, אני באמת לא יודעת להתייחס למקרה כי אין לי מושג מי היועץ, מה בדיוק היה.

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד לך שבאופן כללי היועצים החינוכיים הם כן דמויות שילדים בדרך כלל פונים להתלונן על כל מיני דברים ואז היועץ מפעיל שיקול דעת, ולפעמים כשהוא לא יודע אז - - -

עאידה תומא סלימאן: קודם כל, נושא כזה עם כל הכבוד לכל היועצות והיועצים, אני מורידה בפניהם כובע, אבל זה לא נתון רק לשיקול הדעת שלהם.

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא נתון.

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת ועכשיו גם כן הצוות מזכיר לי, שלפני שנתיים כבר פנינו וביקשנו משרת המשפטים שיהיו תקנות מאוד ברורות למערכת החינוך איך להתנהג במצב הזה.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, אחרי שנתיים, אנחנו רואים שאין מנגנון ברור.

עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד שיש חוזר מנכ"ל, אבל מי שקובע את המדיניות צריך לקבוע גם איך הוא עושה את הבקרה על המדיניות שהוא קבע.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, אם מנכ"לים חשבו לנכון והמשרד חשב לנכון להוציא שלושה חוזרים – ואני עוד לא קראתי אותם אבל אני סומכת על המילה שלך – שהם כל כך מדויקים וברורים, אז צריך מערכת שתבדוק שאכן מה שחולק לכולם, מתבצע בשטח ומתבצע על הדרך הנכונה.

עאידה תומא סלימאן: זה שאוספים עד המחוז, ומה הלאה?

עאידה תומא סלימאן: מה אחרי המחוז?

עאידה תומא סלימאן: יש רמה ארצית שהיא קובעת את המדיניות, לא המחוז.

עאידה תומא סלימאן: לא המחוזות קובעים את המדיניות.

עאידה תומא סלימאן: מי שקובע את המדיניות זה המשרד באופן ארצי.

עאידה תומא סלימאן: אם המשרד לא יודע כמה תלונות יש לו בשנה, הוא לא יודע מה קורה בשטח.

מוסי רז: עוד יותר גרוע, הוא לא יודע כמה זה ביחס לשנה שעברה.

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: הרי תמיד היו לי ויכוחים.

עאידה תומא סלימאן: למה אוספים את הסטטיסטיקה?

עאידה תומא סלימאן: לא בכדי להתהדר בה, אלא ללמוד.

<איריס מנדה בן יעקב: אבל צריך להבין שזו אינדיקציה בעייתית מאוד.

<איריס מנדה בן יעקב: כי מה זה אומר?

<איריס מנדה בן יעקב: יותר פניות זה גם יכול להיות מודעות מאוד גדולה.

מוסי רז: אבל את הדפסת פוסטר, את רוצה לדעת אם בעקבות הפוסטר הייתה עליה בתלונות?

מוסי רז: כי הרי אם לא הייתה עליה, אז הפוסטר שלך היה בזבוז דפוס, סתם זיהם את הסביבה.

מוסי רז: זה דבר הכי מינימלי.

מוסי רז: אני לא מבין איך לא עושים את זה.

עאידה תומא סלימאן: איריס, את יודעת שהשאלה שלך כאשת מקצוע, את יודעת מה התשובה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר גם כשבודקים סטטיסטיקות ומשווים, לוקחים בחשבון שזו אינדיקציה גם כן למודעות יותר גדולה.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם כשבודקים ואוספים סטטיסטיקה בודקים אם הפעולות שאנחנו עושים אכן הניבו תוצאות.

עאידה תומא סלימאן: בעיני, אם אני בודקת כמה השתמשו בתכנית למאבק בהטרדה מינית והעבירו אותה בבתי ספר, זו אינדיקציה, כמו בדיוק כשאני בודקת כמה העבירו את התכנית של מאבק בזנות ומאבק ב- - -

<איריס מנדה בן יעקב: אז את זה יש לנו.

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי באופן מאוד ברור את זה.

<איריס מנדה בן יעקב: אני אמרתי, בסקר כישורי חיים אנחנו שואלים כמה יועצות העבירו בשבוע מערכת תכנית.

עאידה תומא סלימאן: ואתם אוספים את זה?

<איריס מנדה בן יעקב: בוודאי.

עאידה תומא סלימאן: לא, כי את הסברת שהמפקחת מסתכלת על זה והיא בודקת ואם היא רואה שלא הועבר - - -

<איריס מנדה בן יעקב: לא, אני רוצה לעשות הבחנה בין תלונות לבין פניות.

עאידה תומא סלימאן: אם אני בשלוף אומרת לך עכשיו כמה או אחוז לפחות, מתלמידי מדינת ישראל עברו בשנה שעברה את התכנית הזאת?

<איריס מנדה בן יעקב: את שבוע המערכת למניעת פגיעות מיניות?

<איריס מנדה בן יעקב: 74%.

עאידה תומא סלימאן: את השבוע?

<איריס מנדה בן יעקב: כן.

עאידה תומא סלימאן: אתם מעבירים את זה רק בשבוע של ה-25.

<איריס מנדה בן יעקב: נכון לשנה שעברה זה היה 74% מכלל בתי הספר.

מוסי רז: מכל התלמידים או משכבות מסוימות?

<איריס מנדה בן יעקב: מכלל היועצות שלנו, על הנושא.

עאידה תומא סלימאן: תבין חבר הכנסת מוסי, אנחנו מדברים על שבוע ה-25.

עאידה תומא סלימאן: יש להם שבוע.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על שבוע שאם אני לא טועה סביב ה-25 לנובמבר.

<איריס מנדה בן יעקב: לא, זה ב-17.1.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: טעיתי.

עאידה תומא סלימאן: יש שבוע שהוא מוקדש להעלאת המודעות ואז 74% מבתי הספר העבירו את זה, שזה בעיקר שיעור.

עאידה תומא סלימאן: שזה בעיקר 45 דקות.

מוסי רז: מבתי הספר או מכלל התלמידים?

<איריס מנדה בן יעקב: לא, זה הרבה יותר משיעור.

<איריס מנדה בן יעקב: הרבה פעמים יש בתי ספר שממש מתגייסים לנושא ועושים סדנאות למורים ומזמינים את ההורים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד לך, מהניסיון שלי הרבה מאוד בתי ספר עושים את זה באותו שבוע, מכניסים ארבע כיתות ביחד, קוראים למישהי שתיתן הרצאה ואז היא עושה את זה ב-45 דקות ואז רושמים להם שהעבירו את זה בבתי הספר.

עאידה תומא סלימאן: את יודעת שאני יודעת את זה מקרוב.

עאידה תומא סלימאן: אבל עדיין, בעניין התלונות, אני בטוחה, אני לא יודעת אם זה מתנקז אליכם, ואם זה מתנקז אליכם אז אני שואלת למה.

עאידה תומא סלימאן: כי יש גוף מסוים במשרד החינוך שאליו אמורים להגיע חוץ מהמחוזות, את הסטטיסטיקה הזאת והטיפול בתלונות, יש גוף כזה?

עאידה תומא סלימאן: כי אני מבינה שאתם בצד הפדגוגי, אתם לא בצד המשמעתי.

<איריס מנדה בן יעקב: נכון.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו לא בצד המשמעתי, אבל אנחנו כן בצד שמסייע למחוזות להתמודד עם כל מיני אירועים.

<איריס מנדה בן יעקב: אני חייבת לציין שהאירועים הם מגוונים ביותר.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו מוצפים בפניות, מדריכי היחידה באמת הם מבין המדריכים העמוסים השונים והם אלה שמטפלים בפניות.

<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת הם אלה שמסייעים למחוזות להתמודד ומקרה אחד לא דומה למקרה השני.

מוסי רז: האם את חושבת שנכון שמשרד החינוך יקים איזו שהיא תשתית לשיתוף פעולה עם תלמידים בפעולה הזאת, כי מה שאני רואה כאן שהם עושים איזה משהו, זה לא קשור אליכם, הם עושים משהו שלא קשור לתלמידים, יכול להיות שצריך שבכל בית ספר יהיו, אני לא יודע מה, נאמנים, מקרב התלמידים עצמם שיסייעו בפעולה הזאת.

<איריס מנדה בן יעקב: זה אפשרי, אם כי זה כבד לילדים בגילם לדעתי.

<איריס מנדה בן יעקב: זה כבד.

מוסי רז: לא צריך להטיל עליהם אחריות.

מוסי רז: צריך לבקש מהם עזרה, זה כל העניין.

<איריס מנדה בן יעקב: זו אפשרות.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו באמת נשב עם מועצת התלמידים, נחשוב יחד איך הם יכולים להתגייס, אבל צריך להבין שגם לנו זה לא קל להתמודד עם כל האירועים שמגיעים, על אחת כמה וכמה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני ישבתי והסתכלתי עליהם ורציתי לשאול אותם אחרי קריאת 182 עדויות, מי עזר לכם להתמודד עם כמות הכעס והעצב והאכזבה והפחד שהיו שם?

<תמר מינצר: זהו, אחרי שאספנו את העדויות האלה, דיברנו עם המדריכים שלנו בתנועה והחלטנו שאנחנו מפסיקים לאסוף עדויות, בעיקר בגלל הדברים האלה שאין לנו את הכלים כל כך להתמודד עם זה.

<תמר מינצר: זה היה מן משהו לבדוק את הרוחב של התופעה כי אנחנו לא יכולים על פי עדות של חניכה אחת מהארגון שלנו לפתוח באיזה שהוא מאבק.

<תמר מינצר: אחר כך הפסקנו לאסוף את העדויות ובעצם זה משאיר קצת מקום של אכזבה מהמקום שאמור לשמור עלי, כי ברגע שאני רואה שרק שליש מהנפגעים שפנו למערכת, רק שליש העידו שהם קיבלו טיפול ראוי, שזה מספר ממש קטן.

<תמר מינצר: זה לא מספיק.

<תמר מינצר: ברור לי שהנושא הזה מאוד רגיש וקשה לטפל והפניה היא לא דומה, ושיש - - -

עאידה תומא סלימאן: מעניין שאתם כבר יודעים איך מנתחים סטטיסטיקה ומה לומדים מתוך הסטטיסטיקה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אולי משרד החינוך יקבל מכם איזה שהוא תדרוך.

עאידה תומא סלימאן: זה מדהים.

עאידה תומא סלימאן: כרמית קלר חלמיש, יועצת משפטית באיגוד מרכזי הסיוע.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גבירתי.

<כרמית קלר-חלמיש: קודם כל מדהים, באמת, ישבתי והכנתי אתמול דברים לדיון וכל מה שהכנתי הם הכינו לבד.

<כרמית קלר-חלמיש: אז זה באמת מעורר השראה.

<כרמית קלר-חלמיש: אני רוצה להגיד שאני רואה את הפער בין הרעיונות המאוד יפים של משרד החינוך, לבין השטח, כי אנחנו פוגשים את השטח.

<כרמית קלר-חלמיש: אני בחודשים האחרונים ליוויתי תלמידים והורים וצוותים חינוכיים שהיו חסרי אונים מול הצפה של מקרים של פגיעה מינית.

עאידה תומא סלימאן: מול מה?

<כרמית קלר-חלמיש: מול הצפה של מקרים של פגיעה מינית.

<כרמית קלר-חלמיש: אני לא אוהבת את המילה קמפיין אבל עברנו איזה גל בחודשים האחרונים והמקרים האלה צפו בין תלמידים לתלמידים, בין מורים לתלמידים, בין מורים למורים וגם עבדתי מול הייעוץ המשפטי של משרד החינוך, נשארתי חסרת תשובות ובלי טיפול וגם פגשתי הורים מבתי ספר, אנחנו מכירים את ההורים האלה, שלא קיבלו מענה נכון.

<כרמית קלר-חלמיש: לא ממשרד החינוך ולא מגופים אחרים.

<כרמית קלר-חלמיש: מרכזי הסיוע מלווים גם את התלמידים, גם את ההורים גם את המורים, ממלאים את החלל הזה, אז מה שאת אומרת נשמע מדהים, והתכניות וחוזרי המנכ"ל בשטח לא פוגשים את זה ובאמת אנחנו מכירים את אותם דברים שהם תיארו, את המענים המעליבים, המקטינים, הבטח לא מתאימים.

<כרמית קלר-חלמיש: אז אני מחזירה את זה אליכם.

<כרמית קלר-חלמיש: שוב, זה החוסר מענה.

<כרמית קלר-חלמיש: אין לי משהו טוב להגיד בהקשר הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להדגיש שהדיון היום היה צריך גם כן להתייחס לכל המקרה ששמענו עליו ונחשף בתקשורת בנושא של בית הספר תלמה ילין ולצערי הרב מבית הספר בחרו לא להגיע.

<איריס מנדה בן יעקב: המפקחת הכוללת והמפקחת על הייעוץ נמצאות כאן.

עאידה תומא סלימאן: יופי, מצוין.

עאידה תומא סלימאן: אני תיכף רוצה לשאול אותם בגלל זה.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שאתם הגעתם, אבל אני חושבת שזה עלה בתקשורת והיו דיווחים ואני רוצה לדעת איך משרד החינוך מתייחס להצפה הזאת של המקרים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שיכול להיות שיבואו ויגידו "שום דבר לא הוכח" אבל איך אתם, כשיש הצפה של סיפור כזה, איך אתם מגיבים כמשרד חינוך?

<איריס מנדה בן יעקב: אני יכולה לעזור?

עאידה תומא סלימאן: את יכולה לעזור, הם עוד לא התחילו, אבל כשיהיו להם בעיות נקרא לך.

<איריס מנדה בן יעקב: אני אגיד לך למה, כי זו בדיוק הדוגמה של הסיוע של היחידה שלנו יחד עם - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז בואי קודם כל נראה עם אלה שאחראים על העניין של משמעת ומילוי ההוראות והמדיניות, איך מטפלים בזה, וכשהם צריכים עזרה איך הם מקבלים אותה מכם.

<ברכה ברייר: אני מפקחת הכוללת של תלמה ילין מספטמבר השנה.

<ברכה ברייר: קודם כל, האירועים שאנחנו כרגע שומעים עליהם ומטפלים בהם בתלמה ילין, הם אירועים מאוד כואבים, מאוד קשים, לא רגילים.

<ברכה ברייר: הצפה גדולה של דברים ואנחנו שם בשטח בתוך בית ספר ובמחוז ומשרד החינוך, נמצאת איתי מירית בן דרור שהיא המפקחת על הייעוץ, אנחנו עובדות בצמוד במקרים הללו, ולמעשה מרגע שנדרשנו לתת מענים והמקרים הובאו לידיעתנו עוד טרם פרסומם בתקשורת, התחלנו לעבוד עם בית הספר, עם מנהל בית הספר, עם הצוות החינוכי, עם צוות היועצות בבית הספר כדי לתת מענים, כשהמענים נחלקים למספר מענים.

<ברכה ברייר: ישנם מענים שהם ברמת חשיבת מערכת, זאת אומרת שאנחנו מגיעים לתוך בית הספר או בית הספר מגיע למשרד החינוך בשיתוף פעולה עם הרשות המקומית, שבהם אנחנו חושבים, מנתחים, אוספים את האינפורמציה ומתווים דרך.

<ברכה ברייר: המענים נחלקים למענים לחדר המורים, מענים לתלמידים הנמצאים כרגע בתוך בית הספר ומענים להורי התלמידים.

<ברכה ברייר: התכנית בנויה משלושה רבדים.

<ברכה ברייר: המקרים שהועלו בתקשורת הם מקרים רחוקים יחסית, של שנים רבות בעבר של בית הספר.

<ברכה ברייר: המנהל הנוכחי של בית הספר מנהל אותו זו השנה הרביעית שלו, למעשה הוא לא מכיר את מרבית האנשים האלה משגרות של עבודה, גם התלמידים בשערי בית הספר לא מכירים לא את הנפגעים ולא את המורים הללו, במרבית המקרים.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שזכור לי היה שם בתכנית ראיון עם אחת המורות שכנראה עדיין נמצאת במערכת בבית הספר.

<ברכה ברייר: אתם יודעים, צוות בית ספר מורכב, יש שם 70 מורים ויש שם מורים יותר ותיקים.

<ברכה ברייר: מן הסתם חלק מהמורים הוותיקים מכירים את המורים שעבדו במחיצתם, וחלק מהמורים, ויש שם אירועים מאוד קשים ועצובים.

<ברכה ברייר: אני יכולה לומר לכם שאנחנו נמצאים עכשיו ברצף של מפגשים עם הורי בית הספר על פי מגמות.

<ברכה ברייר: נציג מהפיקוח, נציג מהרשות, מלווים כל מפגש כזה שהצוות בנה בייעוץ אתנו כדי לתת מענה להורים.

<ברכה ברייר: התלמידים, מרגע שזה נודע, נכנסו גם היועצות וגם הפסיכולוגים של השירות הפסיכולוגי וגם המחנכים קיבלו הדרכה לתת מענים.

<ברכה ברייר: השירות הפסיכולוגי של עירית גבעתיים ביחד עם הייעוץ הבכיר נמצאים בבית הספר בתורנות יומית לתת מענים למחנכים כדי שאלו יתנו מענים לילדים שאמנם לא מכירים, אבל חווים את התקשורת וכל מה שקורה מסביב.

<ברכה ברייר: תיכף נירית תוסיף, ההנחיה שלנו כרגע לבית הספר ולצוות זה להתמקד יותר פנימה בטיפול בילדים ולעבוד בשגרות עבודה, כשהתכנית היא תכנית לאורך זמן.

<ברכה ברייר: מונתה ועדת בדיקה על ידי שר החינוך, מנהלת המחוז יושבת בראש הוועדה ופגישה ראשונה שלנו עם מנהלת המחוז התקיימה לפני עשרה ימים, ממש באותו יום שהיא קיבלה את ההודעה נקבעה הפגישה הזאת, למחרת התקיימה בראשות מנהלת המחוז.

<ברכה ברייר: אני אומר עוד משפט אחד לפני שאתן לנירית לדבר.

<ברכה ברייר: אני חושבת שתלמה ילין הוא בית ספר מאוד מאוד מיוחד עם היסטוריה מאוד מיוחדת ועשייה בתחומי האמנות פורצת דרך, ואנחנו בדרך או מבינים שיש לנו איזה שהוא תהליך של עבודה לאורך זמן, כדי לייצר שם מרחב מוגן ולתת כשירות לצוות המורים לטפל בדברים שצריך.

עאידה תומא סלימאן: דווקא בגלל שזה בית ספר כזה ודווקא בגלל ההיסטוריה של בית הספר, כאשר מתגלים דברים כאלה זה אמור להדליק מנורה אדומה כי זה גם בית ספר, רק הסתכלנו על הצד של ההישגים שלו, ומעניין אותי איך שנים רבות אפשר לשמור סוד כזה ברמה של ציבור שלם של מורים, של ילדים ושל הורים ובכל זאת שנים רבות כולם שמרו על קשר השתיקה.

עאידה תומא סלימאן: זה מעניין.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר דרשני כלפי בתי ספר שהם לא כל כך מפוארים ולא כל כך תחת אור הזרקורים ולא כל כך אנשים יודעים מה קורה בהם.

עאידה תומא סלימאן: בתי ספר איפה שהוא שם בפריפריה של המדינה, שאף אחד לא יודע מה קורה בהם.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר דרשני.

מוסי רז: גם בתלמה ילין ידענו רק עד לפני כמה ימים.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני אומרת.

עאידה תומא סלימאן: אם בבית ספר שהוא כל כך מפורסם ובית ספר שהוא נמצא כאילו תחת אור הזרקורים כל השנים ידעו לשמור את זה בשקט, מה קורה עם בתי ספר שאף אחד אפילו לא זוכר שהם קיימים.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה אנחנו מדברים על מנגנוני בקרה, שלא קיימים.

<נירית בן דרור: אני מפקחת על הייעוץ בגבעתיים ורמת גן במחוז תל אביב.

<נירית בן דרור: נכנסתי עם ברכה, אנחנו רק כמה חודשים מלוות את בית הספר אבל לוקחות את כל האחריות כרגע.

<נירית בן דרור: רק להגיד שבמשבר הנוראי הזה נוצרו הזדמנויות.

<נירית בן דרור: אני רואה את זה ממש ככה.

<נירית בן דרור: המשבר הוא קשה, גם האירועים הרחוקים אנחנו לא מטאטאים אותם, יש להם השפעות ויש הצפה גם למה שקורה עכשיו, אבל אנחנו ממש רואים במשבר הזה הזדמנות ולכן אנחנו פועלים בשני צירים.

<נירית בן דרור: ציר אחד זה כמו בחירום, מה שקורה עכשיו מבחינת בית הספר הוא חירום ולכן מה שברכה תיארה זה מעגלי פגיעות שונים וכניסה מסיבית שלנו, אבל יש את הציר שאנחנו כבר מחכים להגיע אליו, אנחנו כבר שם, וזה באמת תכנית עומק של מוגנות, של בדק בית, של אורחות חיים שנבנים עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: נבנים במיוחד לבית הספר?

<נירית בן דרור: קודם כל זה בית ספר גם עם אפיונים מאוד מיוחדים וצריכים לעמוד על זה.

<נירית בן דרור: אני עד השעות הקטנות אתמול של הלילה ישבתי עם מורים במגמת מחול לדוגמה, האפיונים בבית הספר, יש דינמיקה מאוד מסוימת ואנחנו צריכים לדייק תכנית לילדים שהם אמנים, לציפיות של הורים בתחום הזה בקשר בין מורה לתלמיד, ובוודאי שנבנית תכנית עומק שנקראת אורחות חיים בבית הספר שעוסקת במוגנות, שעוסקת בדיוק למי פונים, בגבולות, על בסיס חוזר מנכ"ל.

<נירית בן דרור: בתכנית הזאת מלווים אותנו מאגף שפ"י לא רק בתחום של המיניות, בתחום של האקלים.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, בלבלתם אותי לגמרי עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: למה צריך לבנות תכנית מיוחדת.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שזה בית ספר, בדיוק אתמול דנו פה על הייחודיות שקיימת בתעשיית הקולנוע, אבל זה לא תעשיה.

עאידה תומא סלימאן: וזה לא אנשים בוגרים, זה בית ספר שאמור להיות כבר עם תכנית, ואמור להיות כבר עם דילמות שעלו מתוך היחסים המיוחדים בתוך בית הספר הזה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, למה עכשיו?

עאידה תומא סלימאן: למה צריך לחכות שיתפוצץ משהו כזה?

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק הדוגמה של באמת איך זה לא מחלחל למטה.

עאידה תומא סלימאן: אם בבית ספר כזה אין עדיין תכנית, זה אומר, שוב, אני אגיד את זה, מה עם בתי הספר שהם פחות, אני חושבת שיש בעיה מאוד רצינית פה ואני לא רוצה שוב להישמע כאילו אני יורדת על אלה שכן משתדלים לעשות את העבודה כמו שצריך, אבל שלחו אתכם כנציגות של מערכת החינוך ואני מצטערת להגיד שלא מתקבל על הדעת שרק עכשיו בונים את התכנית.

עאידה תומא סלימאן: למה אין לבית הספר הזה תכנית כבר?

עאידה תומא סלימאן: למה?

<איריס מנדה בן יעקב: אני יכולה לענות?

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<איריס מנדה בן יעקב: אני חושבת שהיא הובנה לא נכון.

<איריס מנדה בן יעקב: לכל בית ספר יש תכנית.

<איריס מנדה בן יעקב: אוקיי?

<איריס מנדה בן יעקב: נגיד כשאם אנחנו מדברים על מיניות, בית הספר ברוב המקרים בונה תכנית גם לפי אוכלוסיית בית הספר, זאת אומרת הוא מתאים את התכנית לאוכלוסיית בית הספר ולמאפיינים הייחודיים של בית הספר.

<איריס מנדה בן יעקב: כמו למשל, יש בתי ספר שיש נערות שמתחתנות מוקדם אז התכנית במיניות תתמקד בעיקר בזה, זאת אומרת תהיה הרחבה למשל בזוגיות ובגיל הנישואין.

<איריס מנדה בן יעקב: יועצת חייבת - - -

עאידה תומא סלימאן: את יודעת שאת לוחצת לי עכשיו על כל הכפתורים.

<איריס מנדה בן יעקב: בסדר, אבל אני יודעת למה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבבתי ספר ערביים הוסבה תכנית המיניות לאיך בונים משפחה טובה, לבנות 16.

עאידה תומא סלימאן: וזה משגע אותי.

<איריס מנדה בן יעקב: את זוכרת שאנחנו גם בדקנו את זה וזה טופל.

<איריס מנדה בן יעקב: מה שאני אומרת שלמעשה יועצת בית הספר מתוך מאגר התכניות בונה תכנית לבית הספר לפי המאפיינים ובהתאם לאוכלוסיית בית הספר.

<איריס מנדה בן יעקב: לגבי מה שנירית אמרה, כשיש מצב חירום הרבה פעמים אנחנו בונים תכנית לטווח קצר ותכנית לטווח ארוך, כי בית הספר נמצא במשבר, ויש מקומות מסוימים שבית ספר צריך לחזק, כמו למשל, יש שם יחסים נהדרים בין צוות המורים לתלמידים.

<איריס מנדה בן יעקב: המורים שם נושמים את התלמידים.

<איריס מנדה בן יעקב: אני גם מכירה את זה באופן אישי כילדה שלמדה שם.

<איריס מנדה בן יעקב: יחד עם זאת, במצב כזה, הרבה פעמים זה פתח לכל מיני דברים אחרים.

<איריס מנדה בן יעקב: אז פה יש מקום לחזק כל מיני נקודות בשגרה הבית ספרית, גם בהתאם למה שקרה וגם בהתאם למאפיינים של בית הספר, זה לא שזה נבנה עכשיו, זה לא שנזכרו עכשיו, זאת הכוונה.

עאידה תומא סלימאן: טוב, אם את מסבירה את זה - - -

<תמר מינצר: זה למעשה אינדיבידואלית לכל בית ספר?

<איריס מנדה בן יעקב: כל בית ספר חייב מתוך המאגר להבין מי האוכלוסייה.

<איריס מנדה בן יעקב: אני אתן לך דוגמה, אני עבדתי עם אוכלוסייה בסיכון מאוד גבוה.

<איריס מנדה בן יעקב: התכנית שאני בניתי הייתה ייחודית לאוכלוסייה בסיכון גבוה.

<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת אני לקחתי את התכניות שקיימות ועשיתי התאמה והרחבה במקומות מסוימים, למשל התפתחות קריירה, חשבתי שזה מאוד חשוב להעביר לתלמידים בין היתר, ולעשות איזו שהיא הרחבה שם.

<איריס מנדה בן יעקב: כל יועצת עושה איזה שהוא שיקול דעת בהתאם למאפיינים של האוכלוסייה שלה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו חוזרים לאותה נקודה שכבר עלתה כמה וכמה פעמים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שלא מקובל שהיועצת, לפי שיקול הדעת שלה, תחליט מה המאפיינים של בית הספר ותקבע איזה תכניות ואם נוח לה בגלל שהאוכלוסייה או ההורים לא רוצים לגעת בנושא מיניות וזה עושה לה חיים יותר קלים אז היא לא נוגעת בנושא של מיניות, ויש דורות של ילדים שלא למדו על מיניות באופן מסודר ולא שמעו על הטרדות באופן מסודר, כי שיקול הדעת של היועצת אמר לה.

עאידה תומא סלימאן: ככה בדיוק מקבעים מצב מסוים.

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

עאידה תומא סלימאן: ככה מקבעים מצב ולא משנים אותו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש דברים, בגלל זה מצאו את המילה של מדיניות ושל נהלים ושל בקרה על ביצוע המדיניות ואני רואה שזה לא הולך בצורה הכי נכונה במערכת.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מתקבל על הדעת עדיין שלא קיבלתי איזו שהיא תמונה ברורה ואנחנו כבר דשנו בזה מאה אלף פעמים.

עאידה תומא סלימאן: כמה בתי ספר במדינת ישראל עוברים את התכניות, איזה סוג של תכניות, כמה שעות לימוד.

עאידה תומא סלימאן: מבחינתי, עד שלא יוחלט במשרד החינוך שחלק מתכנית הלימוד הבסיסית, לא לפי החלטת המנהל והחלטת היועץ והתערבות ועד ההורים קובעים אם לקבל.

עאידה תומא סלימאן: אם לא יהיו שיעורי מגדר ועל כל הנושאים שקשורים בהטרדות מיניות ואלימות וכולי, לא עשינו כלום.

עאידה תומא סלימאן: בעיני זה לירות לכל כיוון, זו ממש דוגמה לא טובה.

מוסי רז: דווקא מעניינת אותי הדוגמה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: מעניינת שבאה ממני במיוחד.

<תמר מינצר: אני חושבת שיש כאן פשוט בעיה מאוד גדולה בין הקשר הזה בין מה שמחוקקים ומה שנמצא בנהלים הכתובים על הנייר, לבין מה שקורה בשטח, כשבשטח לא קורה.

עאידה תומא סלימאן: כן, אנחנו כבר מדברים על זה מתחילת הקדנציה שלי לפחות.

עאידה תומא סלימאן: מוסי, אתה רוצה להתייחס לפני שאני מסכמת?

מוסי רז: הדבר העיקרי שאני רוצה שייצא מהדיון הזה ואני גם אמרתי את זה, קודם כל, כל הכבוד לתלמידים שיזמו את הסקר הזה שלהם, את המיזם הזה שלהם, אבל אני חושב שהדבר הכי בולט לעין מלבד זה שלמשרד החינוך אין נתונים, אני לא חושב שבכלל אפשר לקרוא לכל דבר שתעשי, עם כל הכבוד, בנושאים שאני ממש לא המומחה בהם, אי אפשר לקרוא לזה מדיניות אם את לא יודעת מה השינוי במספר התלונות מול שנה שעברה.

מוסי רז: את לא יכולה לגבש מדיניות, זה לא משנה בכלל, תעבדי עם היועצים הכי גאונים בעולם.

מוסי רז: כי אין לך מושג אם הפוסטר שתלית הביא לתלונה אחת נוספות.

מוסי רז: יכול להיות שהיה בזבוז כסף מוחלט, ובזבוז זמן ומשאבים.

מוסי רז: אז מבחינתי אין למשרד החינוך מדיניות.

מוסי רז: אני לא מאמין שאפשר לקבוע מדיניות בלי נתונים.

מוסי רז: אבל אני ממליץ לכשתהיה מדיניות, ליצור מנגנונים שמשתפים את התלמידים והתלמידות, כי כנראה יש להם יכולת להביא לאותם יועצים, גם למשרד, אבל כמובן ברמת בית הספר, תלונות אפילו בעילום שם.

מוסי רז: גם תלונות בעילום שם אפשר לבדוק כשיודעים מאיזה בית ספר הם הגיעו וכולי, כדי שנוכל להתמודד איתן כי כנראה יש צורך מאוד גדול של תלמידים שבא לביטוי בתוך שבוע אחד להתלונן, ואו שהם לא יודעים את הכתובת או שהם לא סומכים על הכתובת.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה קודם כל לברך את התלמידים על היוזמה.

עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי שאתם מתנועת נוער מרצ.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת אתכם על היוזמה ועל הרצון הזה להיות מעורבים בשינוי חברתי בנושא כל כך כאוב.

עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד.

עאידה תומא סלימאן: תמשיכו להיות פעילים.

<תמר מינצר: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני פונה מפה לשר החינוך ואנחנו נפנה גם בכתב לאחר שתשלחו לנו את המכתב ששלחתם לשר.

עאידה תומא סלימאן: מבקשת שהשר יענה ושהתשובה תצא באמת מהשר עצמו כדי לדעת שהוא אכן יודע במה שקורה וביוזמה שלכם, ואני מקווה מאוד ששר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט יראה לנכון להתייחס ליוזמה כל כך ברוכה, אבל גם כן לבעיה שעומדת מאחורי היוזמה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפנות, מאוד מדאיג אותי שגם לאחר שנתיים וחצי שאנחנו מדברים על הנושא ה זה לא קיבלתי תשובה ברורה וכנראה אין תשובה לנושא, של מדיניות וגוף בקרה אחיד שנמצא בתוך המשרד, כתובת אחת שנמצאת בתוך משרד החינוך שיכולה לענות על השאלות שהעלינו פה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזו לא אחריות של המחלקה שלכן, וזו לא אחריות שלכן וזה לא טבעי להטיל עליכן דבר כזה ואני אפנה גם כן בבקשה לשר החינוך שיקבע מנגנון ברור בנושא.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שהדברים נעצרים במחוזות ואין למשרד החינוך תמונה ברורה.

עאידה תומא סלימאן: אם מדברים שהאחריות העיקרית של שר החינוך ושל משרדו זה לדאוג לחינוכם ושלומם של הילדים כאשר הם נמצאים בתוך המערכת, והנושא הזה יש בו הזנחה כזאת, אז אני חושבת שמשרד החינוך אינו מתייחס בכובד ראש לבטחונם של הילדים בתקופה שהם נמצאים בתוך המערכת שלו.

עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על כך כאשר אנחנו עוד לא מתייחסים לנושא האלימות בתוך בתי הספר באופן כללי, כולנו ראינו בשבוע שעבר, המקרה המזעזע של בית הספר שנכנסים לתוכו ויורים בתוך בית הספר על תלמיד ויוצאים כאילו לא קרה כלום.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה ששם עכשיו ידאגו לתכנית אבטחה מסוימת בתוך בית הספר.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה שנחכה כל פעם שיהיה מקרה מזעזע או שערורייה, כדי שאנחנו נעשה טיפול מיוחד.

עאידה תומא סלימאן: צריך שהטיפול הזה יהיה בילד אין, יהיה חלק מהמערכת.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שתעבירו לידיי ואנחנו נפנה בכתב, את תוצאות סקר כישורי חיים משנה שעברה.

עאידה תומא סלימאן: לפי הנושאים שנמצאים בתוך התכנית.

עאידה תומא סלימאן: כמה אחוז מבתי הספר עברו או העבירו כל נושא מהנושאים ופילוח לפי בתי ספר ערבים/יהודים, בתי ספר ממלכתי דתי וממלכתי.

עאידה תומא סלימאן: אני גם אפנה בכתב לשר החינוך לבקש הסבר ברור על המנגנון, אם כבר יש מנגנון אז שיעדכנו אותנו, יודיעו לנו שיש מנגנון כזה, ואם לא אז מה המשרד הולך לעשות.

עאידה תומא סלימאן: אני אפנה שוב לשרת המשפטים ואבקש שהיא תבדוק באופן אולי חירומי, אולי אחרי כל מה שצף .

עאידה תומא סלימאן: עכשיו יש את הוועדה המיוחדת שהקימו שרת המשפטים והשרה לשוויון חברתי בנושא של הטרדות מיניות.

עאידה תומא סלימאן: אז שייקחו על עצמן אולי גם את האפשרות לבדוק החלת חלק מה - - -

<קרן בן הרוש: אנחנו כותבות כאן את כל הלקחים וזה יעבור הלאה לוועדה.

עאידה תומא סלימאן: מי את?

<קרן בן הרוש: אני מהרשות לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם בוועדה עבדנו על מסמך שיועבר אליכם בימים הקרובים, שיש בו את כל ההמלצות ואת כל העבודה שנעשתה בתוך הוועדה, בנושא של הטרדות מיניות.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שבוועדה שלכם ידונו בזה, אבל אני פונה לשתי השרות שיבדקו ובמיוחד שרת המשפטים כי זה באחריות שלה, שתבדוק החלת ההוראות של החוק על בתי הספר ואיך אפשר באמת לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני מונה לחבר הכנסת מוסי רז שהעלה בפנינו את הנושא הכאוב והחשוב הזה וכמובן לתלמידים הפעילים המחויבים והמקסימים, למרות שאני לא אוהבת להגיד את זה, אבל אתם כן מקסימים.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: הישיבה נעולה.