ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 573, 2018-02-28 09:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב לחבריי חברי הכנסת; בוקר טוב לאנשי הממלכה; למשטרת ישראל ולמחלקותיה, אני רואה שחלק עם מדים, חלק בלי; בוקר טוב למצטרפים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו עוסקים בהצעת חוק חשובה, היא גם רגישה, ואני מקווה שנוכל לצלוח אותה ולהגיע לתועלת מבלי לעבור יותר מדיי גבולות.

ניסן סלומינסקי: יש לנו שתי הצעות חוק פרטיות והצעת חוק ממשלתית.

ניסן סלומינסקי: מציעות הצעות החוק הפרטיות לא נמצאות, אז אני לא יכול למזג אותן כרגע, רק על דעתן.

ענת ברקו: אין לי בעיה.

ניסן סלומינסקי: בין כך ובין כך נתחיל בהצעת החוק הממשלתית, ולכשתבואנה מגישות ההצעות הפרטיות, אם ירצו נמזג, ואם לא, נתקדם עם הצעת החוק הממשלתית.

ניסן סלומינסקי: אז מי עומד מולנו?

<נעמה מנחמי: אולי הבט"פ יציג.

<יואל הדר: אנחנו, המסלול הרגיל, נציג בגדול.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, בגדול, ואחר כך נכנסים לקריאה.

<יואל הדר: ואחר כך לקריאה, ומצומצמת, ונפרט ונסביר.

<יואל הדר: בוקר טוב, אנחנו חושבים שבאנו עם הצעת חוק הפעם שהיא מאוד נקודתית, ממוקדת, והיא נדרשת מפני שהדבר הזה בהחלט, לצערנו, קיים הרבה מאוד שנים, וסוף סוף הגענו לטפל בזה.

ניסן סלומינסקי: שמעת מה שהוא אמר?

ניסן סלומינסקי: הוא הדגיש שזה הפעם.

ניסן סלומינסקי: רק לתשומת לבך, בדיונים אחר כך הוא ידגיש שזה הפעם.

<יואל הדר: מה הפעם?

ניסן סלומינסקי: כך אמרת: הפעם באנו עם הצעת חוק.

<אסף פרידמן: רק הפעם.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שהפעם הזאת אומרת לגבי הצעות אחרות דברים אחרים.

<יואל הדר: גם הפעם.

ניסן סלומינסקי: אה, גם הפעם.

<יואל הדר: כל פעם שאנחנו מגיעים זה הפעם.

ניסן סלומינסקי: המילה גם לא הייתה, אז שמנו את ליבנו לעניין, וזה בסדר.

<יואל הדר: אבל, אדוני, אנחנו זה המשרד לביטחון פנים, יש לך, אני מניח, עוד גורמים אחרים פה.

<יואל הדר: אני אומר שהמשרד לביטחון פנים מגיע כל פעם עם משהו שהוא בשל, והוא סבור שהגיע הזמן - - -

ניסן סלומינסקי: אה, הבנתי.

ניסן סלומינסקי: תרשום שהוא רמז שמשרדים אחרים לא מגישים הצעות מסודרות.

<אסף פרידמן: יש פה נציגים של משרדים אחרים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לפני פורים, אז זה לא יעזור לך, אתה צריך לדקדק במילותיך.

<יואל הדר: אדוני, אני מדקדק במילותיי.

<יואל הדר: אדוני מפרש מה שהוא רוצה.

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו מסיקים.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הפירוש הוא גם, יכול להיות שבאמת לזה התכוונת, וזה בסדר.

<יואל הדר: רבות מחשבות בלב איש.

ניסן סלומינסקי: אבל עצת השם תקום, מי יודע מהי?

ניסן סלומינסקי: הלאה.

<יואל הדר: במקרה הזה באנו לטפל בבעיה נקודתית.

<יואל הדר: לצערי הרב, לא נוכל לעשות בהצעה הזאת לתיקונו של עולם, אבל במסגרת הזאת אני מקווה שנצליח לטפל בבעיה הנקודתית, ונצטרך בעתיד לטפל גם בנושאים אחרים כדי לסגור את כל הנושא.

<יואל הדר: אבל גם חשוב לטפל בבעיה הנקודתית, גם זה מאוד חשוב.

<יואל הדר: זאת קריאת כיוון גם מבחינה מהותית, וגם קריאת כיוון ציבורית כלפי איך שהמחוקק והכנסת והממשלה רואה את הנושא הזה.

<יואל הדר: באנו לחוקק חוק או לקדם הצעת חוק שמטרתה בעצם חסימת קווי טלפון על עבירות שהן איסור פרסום ומסירת מידע בדבר זנות של קטין; איסור פרסום בדבר שירות זנות של בגיר; הטלפונים שמשמשים לצורך יצוא, יבוא וסחר באספקה של סמים; וכן תיווך בנושא של סמים; הדחת קטין לסמים מסוכנים; וכן לגבי חוק המעבר ותופעת השימוש בחומרים מסכנים שידועים בתור סמי פיצוציות, אז איסור הפצה והדחת קטין לחומר אסור בהפצה.

<יואל הדר: גם המחוקק ראה את כל העבירות האלה כעבירות מאוד חמורות עם סנקציות חמורות בצידן, בעיקר בכל מה שקשור לסמים, עבירות 20 שנה, 25 שנה לגבי קטין.

<יואל הדר: זאת אומרת, יש חומרה מהותית בעניין הזה.

<יואל הדר: אנחנו מדברים על הנושא של הסחר, אנחנו לא מדברים על הנושא של שימוש, אלא סחר, מי שגורם בעצם לאדם אחר להזדקק לאירועים האלה, והוא עושה מזה בעצם את הרווח הכלכלי.

<יואל הדר: את זה אנחנו בעצם רוצים למנוע.

<יואל הדר: ולכן, חוקקנו גם בעזרת משרד המשפטים, ביחד איתם – כשבחלק מהדברים הם סייגו אותנו, מה שאנחנו רצינו לעשות קצת יותר סייגו אותנו – ואנחנו מביאים הצעת חוק בהסכמה יחד עם משרד המשפטים.

<יואל הדר: ואני מקווה שנצליח היום לחוקק את החוק הזה.

<יואל הדר: גם הצעות החוק הפרטיות תואמות, לטעמי, להצעת החוק הממשלתית.

ניסן סלומינסקי: לא מדברים רק על זנות, ופה יש תוספת.

ניסן סלומינסקי: לכשתבוא גם המגישה השנייה אנחנו נשאל אותן אם הן רוצות למזג או לא.

<יואל הדר: אבל זה שהצענו יותר זה לא בא לגרוע מההצעה המקורית של הצעות החוק הפרטיות, ואני מקווה שנצליח לקדם את זה היום.

<נעמה מנחמי: אפשר שאלת חידוד?

ניסן סלומינסקי: עוד מעט.

ניסן סלומינסקי: לזכות הנושא, הבאתם חומר דוגמה.

<יואל הדר: כן, הבאנו.

ניסן סלומינסקי: חיוך, איפה החיוך?

<יואל הדר: - - -

<ליאור חיימוביץ: ציפינו שזה יגיע מארגוני החברה האזרחית.

ניסן סלומינסקי: חילקו לאדוני, כמו שהם אומרים.

<אתי כהנא: גם אני הבאתי קצת.

<אסף פרידמן: גם סמים.

ענת ברקו: משלוחים, אה?

ענת ברקו: תראו את הסמים.

ניסן סלומינסקי: רגע, אני אצרף לך את שניהם, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: מהממלכה, עוד מישהו?

ניסן סלומינסקי: דנה, רוצה לומר משהו?

<דנה צרנובלסקי: אני אגיד כמה מילים.

<דנה צרנובלסקי: בהמשך לדבריו של יואל, הצעת החוק הזאת נולדה הרבה בעקבות ביקורות שהוטחו בנו על התופעות האלה שבהן כרטיסי ביקור ופליירים מסתובבים ברחובות.

<דנה צרנובלסקי: משטרת ישראל בעצם מתקשה בהרבה מקרים לפעול נגד זה, כי בסופו של דבר כשהפלייר מופיע אין לי את מי שחילק אותו, אין לי את מי שהזמין אותו, אין לי בדרך כלל גם את מי שהדפיס אותו.

<דנה צרנובלסקי: אם יש לי – יש כאן נציגות של חטיבת החקירות שיוכלו להגיד מה אנחנו כן עושים כשאנחנו מצליחים – כמובן שבסופו של דבר אנחנו רוצים להגיע אל האנשים שמאחורי הפרסום.

<דנה צרנובלסקי: אבל כשיש לי פרסום כזה ברחוב, הרבה פעמים יש קושי.

<דנה צרנובלסקי: וגם אם אנחנו מתקשרים למס' הטלפון ואנחנו מנסים לעשות את זה, הרבה פעמים מי שבסופו של דבר נגיע אליו הוא איזשהו אדם ששמים אותו בחזית.

<דנה צרנובלסקי: במקרה של פרסום שירותי זנות זאת תהיה האישה בזנות שהיא תשים את עצמה, היא לא תגיד: כן, יש סרסור והוא שולח אותי, מי שהזמין את ההדפסות זה מי שחי על חשבוני בעצם.

<דנה צרנובלסקי: היא תשים את עצמה: זו אני עשיתי, אני כאן, אני לבד.

<דנה צרנובלסקי: ואנחנו בסופו של דבר לא כל כך רוצים לפעול כלפיה, אנחנו רוצים למצוא את מי שמאחוריה.

<דנה צרנובלסקי: גם בנושא של הסמים, אם מזמינים באמצעות הכרטיסים האלה אז בדרך כלל מי שיגיע זה איזשהו שליח צעיר, לא הוא זה שעומד מאחורי העסק הזה, וגם הוא לא היעד שלנו.

<דנה צרנובלסקי: אנחנו רוצים להגיע למי שמאחור.

ענת ברקו: סליחה רגע, אבל הבלדרים יודעים שהם בעצם עושים שירות משלוחים של סמים?

<דנה צרנובלסקי: אני מתארת לעצמי שכן.

<אתי כהנא: בדרך כלל.

<אתי כהנא: הם מן הסתם מתוגמלים.

<קריאה: הם מתוגמלים היטב.

ענת ברקו: זאת אומרת שהם גם - - -

<דנה צרנובלסקי: הם גם מבצעים עבירה, זה נכון, אבל בסוף הם פחות - - -

ענת ברקו: הם לא הכי חשובים, אבל הם - - -

<קריאות: - - -

<יואל הדר: אבל זה לא החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: יש שני דברים.

ניסן סלומינסקי: יש את החוק שבא לדבר על זה שמי שעוסק בסחר בסמים יש לו כך וכך, לא זה החוק.

ניסן סלומינסקי: פה החוק בא לתפוס - - -

ענת ברקו: לחסום את קווי הטלפון, ברור.

ניסן סלומינסקי: לנסות לחסום את אותו מס' טלפון שמסתובב, שאף אחד לא יודע מי מאחוריו, אבל הוא מסתובב להרבה מאוד אנשים, ודרך הפלאפון הזה אפשר להגיע לזנות או לבתי הבושת או לסמים.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, פשוט לא רציתי שימעיטו גם בעשייה של הבלדרים האלה.

ניסן סלומינסקי: לא, זה בלי קשר, ודאי שצריכים, אבל זה לא החוק הזה.

<דנה צרנובלסקי: לא ממעיטים, אבל נגעת בנקודה חשובה, שבאמת אותו שליח שיבוא ויביא את הסם הוא אכן גם מבצע עבירה.

<דנה צרנובלסקי: אבל נניח שאני מוציאה אותו, עצרתי, הרחקתי אותו, הוא לא יבצע את זה עדיין, אבל הוא לא השליח היחיד, הוא לא זה שעומד מאחורי הקלעים.

ענת ברקו: ברור.

<דנה צרנובלסקי: ולכן, גם אם תפסתי אותו, הכרטיסים שם ממשיכים להסתובב, הפליירים ממשיכים להסתובב, וימשיכו את הפעילות הפלילית הזאת.

<דנה צרנובלסקי: ובעצם האמצעי שמשמש לתקשורת בין הספק לבין הצרכנים, שזה הקהל הרחב שהוא מציע לו את השירות, מה שאני יכולה לעשות באותו רגע בצורה הכי אפקטיבית כדי להפסיק את ביצוע העבירה באופן מיידי, כי היא ממשיכה להתבצע, זה לנתק את אותו צינור תקשורת ביניהם, שזה קו הטלפון.

<דנה צרנובלסקי: כמובן שלנו כמשטרה האינטרס הוא לתפוס את העבריינים שמאחורי הדבר הזה, לנתק את קו הטלפון, זה תמיד ברור לנו, לא ייתן מענה מלא.

<דנה צרנובלסקי: זאת לא השאיפה של משטרת ישראל, אבל זה כלי שיעזור לנו להתמודד עם התופעות האלה, להכביד עליהם, לסכל אותם בצורה מסוימת.

<דנה צרנובלסקי: אנחנו לא משלים את עצמנו שיום אחרי שתפורסם הצעת החוק הזו ברשומות ונתחיל לפעול תופעת הזנות ותופעת הסמים ימוגרו.

<דנה צרנובלסקי: אנחנו לא חושבים שזה הכלי שימגר, זה כלי שיעזור לנו להפחית, לשבש ולסכל.

<ליאור חיימוביץ: להכביד.

ניסן סלומינסקי: חשוב להדגיש שהחסימה היא לא עונש.

ניסן סלומינסקי: החסימה נועדה כדי למנוע.

ניסן סלומינסקי: זה חשוב מאוד.

<דנה צרנובלסקי: בדיוק, נכון.

<דנה צרנובלסקי: זאת בדיוק התכלית שהיא בבסיס כל החקיקות של האמצעים המינהליים החלופיים שהעברנו בזמן האחרון.

<דנה צרנובלסקי: התכלית היא למנוע את ביצוע העבירה, זה כלי - - - פלילי, אין כאן ענישה.

<דנה צרנובלסקי: אני גם חושבת שביחס לעבירות החמורות האלה זאת לא ענישה.

<דנה צרנובלסקי: ניתוק קו טלפון הוא גם לא בתחושה של עונש.

<דנה צרנובלסקי: כלומר, מי שיחווה את העונש הזה אם הוא היה חושב שזה כל העונש שהוא יקבל אני חושבת שהוא היה שמח.

<דנה צרנובלסקי: זאת לא ענישה, זאת מניעה.

ניסן סלומינסקי: ולכן החוק הזה לא מטפל באנשי הקצה, הם לא עניינינו.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שאם הם צרכני סמים ונכנסים לחוק, הם יטופלו במסגרת החוק.

ניסן סלומינסקי: זה לא עניינו של החוק פה.

ניסן סלומינסקי: החוק פה בא לנסות בחסימת הטלפונים למנוע את ההפצה, זה צריך להיות מהסוג הזה.

<ליאור חיימוביץ: וגם לפגוע באינטרס הכלכלי.

מרב מיכאלי: אם יורשה לי, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אולי אני אתן להם להציג, ואז אני אתן לך לשאול.

מרב מיכאלי: מאה אחוז.

מרב מיכאלי: לא לשאול, יותר להציג את ההצעה הפרטית.

ניסן סלומינסקי: בכבוד.

ניסן סלומינסקי: זה ודאי, חיכיתי שתגיעו, לכן נתתי להם קודם.

מרב מיכאלי: אין בעיה.

מרב מיכאלי: אם אדוני רוצה שתסיים הממלכה, בכיף.

מרב מיכאלי: אדרבה, אדרבה, תמשיך הממלכה.

ניסן סלומינסקי: בינתיים המציעה השנייה תגיע, היא אמרה שהיא מאחרת.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, אתי.

<אתי כהנא: אני רוצה לומר שזה בעצם כלי נוסף שמשתלב בתוך מערך כולל של כלים שנאלצנו להוסיף לאחרונה במסגרת המאבק בתופעה, שהיא תופעה מאוד מאוד בעייתית של הפצת סמי פיצוציות והפצה של סמים.

<אתי כהנא: כשגם אמצעי החקיקה, שנקטנו כדי להתמודד עם התופעה הזאת שהייתה לפני כמה שנים בעצם בזירה הפיזית, בהחלט עשו את השפעתם.

<אתי כהנא: והיום הזירה עברה יותר לאותה זירה של אינטרנט ופליירים, שהחקיקה החדשה, שזה אחד מן החוקים במסגרתה, באה להיאבק בהתמודדות הזאת.

<אתי כהנא: וזה כלי יעיל, משום שהוא בעצם מנתק.

<אתי כהנא: הוא למעשה לא מאפשר יותר גישה לאותו מקור של אספקת סמים וסמי פיצוציות.

<אתי כהנא: כשאנחנו מדברים על הנושא הזה שנחשפים לאותם פליירים ופרסומים ילדים, קטינים, אנשים מאוד צעירים, שגם מתפתים מאוד מהפרסומים האלה – אם יכולתם לראות גם מוצגים, למשל לגבי סמי פיצוציות, "מאה אחוז חוקי", אפילו ראינו פרסומים של "בסיעתא דשמיא" בקצה בחלק מהפרסומים האלה כדי לשוות לזה גם איזה נופך מסוים.

ענת ברקו: יש לך את הטופס?

מרב מיכאלי: את הפליירים האלה.

<אתי כהנא: זה רק אחד מיני רבים, אלו דוגמאות.

<אתי כהנא: אז פרסומים מן הסוג הזה – וזה לפעמים מתגולל ברחובות ובתיבות דואר, אז זה לא רק באינטרנט, הם מזמינים, מפתים.

<אתי כהנא: והיום חלק מהאסטרטגיות של התמודדות עם תופעות כאלה זה צמצום הנגישות, צמצום הגישה לאפשרות הזאת.

<אתי כהנא: לכן, החקיקה הזאת חשובה.

<אתי כהנא: צריך גם לזכור שמאחורי הטלפונים האלה בדרך כלל לא עומד אדם נגיש, כיוון שאלו הטכניקות של טוקמנים, מה שנקרא, שבעצם כשאתה פונה לחברות הטלפונים אתה לא מקבל בדרך כלל אדם עם זהות, ולכן הדרך היחידה לעצור את האפשרות של המשך הסחר באופן הזה היא פשוט לבלום.

<אתי כהנא: אז תמיד אפשר באמת לקנות טוקמן חדש, אבל זה משבש.

<אתי כהנא: ולצערנו, היום נמצאים במאבק שככל שנוכל יותר לשבש את המשך הפעילות הזו אני חושבת שהתקדמנו צעד אחד קדימה.

<אתי כהנא: כמו שאמרה דנה, זה לא ממגר, זה לא יכול להפסיק תופעות, אבל זה בהחלט יכול להקשות, להכביד, אול אפילו לפגוע בכדאיות.

<אתי כהנא: כי אם כל הזמן צריכים לפרסם דברים אחרים ולקנות עם אותם סוחרים, צריכים כל הזמן להפסיק ולקדם קדימה, מבחינתם זה מכביד עליהם, וזה בהחלט כלי משמעותי ורלוונטי ואפקטיבי, להבנתנו, לצמצם את התופעה הזאת.

ניסן סלומינסקי: שרית.

<שרית פרץ: רק בקצרה לומר שלפחות בתחום של פרסום שירותי זנות, במקביל לחוק של הגבלת גישה לאתרי אינטרנט, אני רואה בעצם בפעילות שעשינו נגד אתרים כאלו פעילות מאוד מאוד ארוכה ומסורבלת, ובאמת התהליך הוא מול משרד המשפטים ובתי משפט.

<שרית פרץ: זה תהליך שברגע שאתה רוצה בעצם לחסום גישה לאתר אינטרנט אתה צריך באמת לעשות פעילות מאוד מאוד רצינית וגם טכנית כדי להוכיח ראיה, או בסופו של דבר בית משפט הוא זה שמקבל בעצם את תיק החקירה ומחליט האם לחסום או לא לחסום.

<שרית פרץ: וכאן בהצעת החוק הזאת הטיפול יהיה הרבה יותר מהיר.

<שרית פרץ: נכון, הוא לא ימגר לחלוטין, אבל לנו כמשטרה יהיה איזשהו כלי הרבה יותר מהיר ויעיל גם באתרי האינטרנט לחסום בעצם את הטלפונים.

<שרית פרץ: כלומר, מאוד יכול להיות שברגע שאני אדע על אתר, לדוגמה, "סקס אדיר", יש שם כמה נשים שמפרסמות את עצמן באמצעות מספרי טלפון, יהיה לנו קל יותר לחסום את הטלפונים מאשר להגביל את האתר.

<שרית פרץ: נעשה את הדברים במקביל, אבל מבחינה אפקטיבית זה יהיה הרבה יותר מהיר לפעול על-פי החוק הזה ולא על-פי חוק הגבלת גישה.

<שרית פרץ: זה בהיבט הזה.

<שרית פרץ: הוכחה גם לנושא של מיגור התופעה, למשל באילת, באילת בעבר, מי שיודע, מכיר וראה, כשהיית מטייל באילת היית פשוט הולך בין כרטיסי ביקור כאלה.

<שרית פרץ: והייתה שם פעילות מאוד מאוד רצינית, אבל במישור האזרחי יותר.

<שרית פרץ: העירייה בעצם עשתה שם איזושהי פעילות, והיום אפשר לראות באמת פחות ופחות את כרטיסי הביקור האלה.

<שרית פרץ: אם לנו בזמנו היה את החוק הזה, את הכלי הספציפי הזה, היה הרבה יותר קל, היינו חוסמים בעצם את מספרי הטלפון שמופיעים על כרטיסי הביקור, ויכולנו לעשות את זה במישור הפלילי והמהיר יותר.

ניסן סלומינסקי: תודה.

<דנה צרנובלסקי: רק עוד הערה קטנה בהמשך לדברים שנאמרו כאן.

<דנה צרנובלסקי: ההסדר הזה גם יאפשר לנו במקרים מסוימים – אם הגבלת הגישה לאתר האינטרנט היא פחות כירורגית, כאן אני מנתקת את קו הטלפון הבעייתי, באתר אינטרנט אני מגבילה גישה לאתר, ולפעמים אני לא אוכל לעמוד בקריטריונים שם בגלל שיכול להיות שהאתר הזה כולל גם תכנים לגיטימיים.

<דנה צרנובלסקי: כאן הפעילות היא הרבה יותר כירורגית, אני מתמודדת עם המס' הבעייתי.

<דנה צרנובלסקי: כי אם יש שם הרבה מודעות וחלקן לגיטימיות ומודעה אחת בעייתית, החוק של הגבלת גישה לאתרי אינטרנט לא ייתן לי מענה, לא מענה מידתי.

<דנה צרנובלסקי: והחוק הזה ייתן לי את המענה המידתי המתבקש.

<דנה צרנובלסקי: אני מתמודדת עם הנקודה הבעייתית שיש שם באתר האינטרנט.

ניסן סלומינסקי: עוד מישהו מהממלכה?

<נעמה מנחמי: אם הממלכה סיימה, אשמח לחדד את הנושא.

מרב מיכאלי: אשמח אם הם יחדדו איזה נושא לפני שנעבור, ואם רק נעמה תבקש, בתוך ההצגה של זה.

ניסן סלומינסקי: תשאלי.

<נעמה מנחמי: הייתי רוצה שתתייחסו באמת לכך שעיקר השיח שהיה עד עכשיו היה באמת לגבי מספרים שמפורסמים ברבים, אותו מס' שמופיע באתר האינטרנט, אותו מס' שנמצא בכרטיסי הביקור.

<נעמה מנחמי: אבל הצעת החוק כפי שהיא מנוסחת היא לא מצומצמת רק לנושא של פרסום, אלא גם לטלפונים שמשמשים, לדוגמה, אפשר לחשוב על אותו בחור שמביא לחבר'ה שלו פעם בשבועיים סמים.

<נעמה מנחמי: הוא מבחינת החוק גם יכול להיחשב למפיץ, אלא אם אני טועה, ואם כן, תקנו אותי, או תיווך.

ניסן סלומינסקי: עשיתי קצת בירור בנושא, הם מתכוונים במפורש, הם יגידו את זה עוד מעט, בכל אופן מה שיהיה זה הנושא של הפרסום והשיווק.

ניסן סלומינסקי: לאותו אדם שמביא לחבר'ה לא צריכים לחסום את מס' הטלפון, כי המשטרה יודעת והיא תעצור אותו בגין סחר בסמים.

<דנה צרנובלסקי: איך אני אגיע למס' הטלפון שלו אם אני לא מגיעה אליו?

מרב מיכאלי: אבל זה צריך להיות רשום בצורה מפורשת.

<נעמה מנחמי: אם כך, אז למה לא נכתוב את זה בצורה מפורשת בהצעת החוק כפי שהיה אגב בהצעות חוק הפרטיות שדיברו באמת על פרסום אסור?

ניסן סלומינסקי: נעבור עוד מעט.

<דנה צרנובלסקי: יש את עבירת הפרסום שהיא עבירה כשלעצמה, וזאת גם העבירה שנכתבה פה.

מרב מיכאלי: נכון.

<דנה צרנובלסקי: בסמים אין את עבירת הפרסום, ולכן לא יכולנו להגיד שזה טלפון שהתבצעה פה עבירת פרסום כי היא לא קיימת.

<נעמה מנחמי: אז אפשר להגיד שטלפון שמפורסם ברבים כטלפון שמשמש לעבירה מסוג העבירות - - -

ניסן סלומינסקי: כשנתחיל לקרוא נמצא את הנוסח.

<נעמה מנחמי: ברור שנוסח אפשר למצוא, אני קודם כול רוצה לוודא את העיקרון.

מרב מיכאלי: במהות.

<נעמה מנחמי: מה המהות שעומדת מאחורי הצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: אמרתי מה המהות שאנחנו מתכוונים, ואני מניח שגם המשטרה מתכוונת, וגם לאחר בירור איתם זה מה שהם מתכוונים בנושא הזה.

<נעמה מנחמי: זה לא מה שנאמר פה קודם.

ניסן סלומינסקי: זה מה שנאמר.

ניסן סלומינסקי: עוד שאלות?

<נעמה מנחמי: אני מחכה לתשובה לגבי זה.

<נעמה מנחמי: אם זה ייפתר אז זה גם משפיע על קריאת יתר הצעת החוק, כי ברגע שהצעת חוק מתייחסת למשהו ספציפי יותר ההסדרים שם יכולים להיות קצת יותר חריפים לעומת הסדרים שחלים, אולי לא על משתמשי הקצה ממש, אלא על משתמשי - - -

ניסן סלומינסקי: עוד פעם, אז בואו נגדיר.

<דנה צרנובלסקי: זאת כוונתנו.

<נעמה מנחמי: זאת כוונתכם, אז אפשר יהיה לנסח.

<נעמה מנחמי: בסדר גמור.

<נעמה מנחמי: אם ככה דובר אז מצוין.

<יואל הדר: צריך לעשות את הניסוח, שלא יהיה מצב שיצמצמו את מה שאנחנו רוצים.

ניסן סלומינסקי: תכף נגיע לניסוח.

<ליאור חיימוביץ: שלא תהיה דרישה שהפרסום של מס' הטלפון ייעשה בשלט חוצות או בצורה פומבית רחבה.

<ליאור חיימוביץ: דיונים בקבוצה באינטרנט ובפייסבוק זה גם פרסום.

<יואל הדר: בווטסאפ.

<ליאור חיימוביץ: גם פרסום בווטסאפ זה פרסום.

<נעמה מנחמי: זה פרסום ברבים.

<ליאור חיימוביץ: לא רק ברבים, לא חייב להיות פתוח לכל אחד, גם פתוח לקבוצה מצומצמת הוא פרסום ברבים.

<יואל הדר: נכון, זה גם רבים.

מרב מיכאלי: מה זה קבוצה?

מרב מיכאלי: תסביר קבוצה.

<ליאור חיימוביץ: אם פתחתי קבוצה באפליקציה שנקראת "טלגרם" או בווטסאפ, שהיא קבוצה של 50 איש, ואני מפרסם אך ורק להם את מס' הטלפון שלי, זה עדיין פרסום של מס' טלפון לצורך ביצוע עבירה, ודאי.

מרב מיכאלי: השאלה לכמה אנשים.

<קריאות: - - -

<נעמה מנחמי: עדיף דווקא לא לכתוב, ואני חושבת שזה לפרשנות בית המשפט.

מרב מיכאלי: 5,000 זה כן?

<קריאות: - - -

<ליאור חיימוביץ: ו-15 זה רבים?

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני מבקש, כמות האנשים היא פחות רלוונטית פה, מה שחשוב זאת הצורה והדרך.

ניסן סלומינסקי: כלומר, יש מישהו שמפרסם את הטלפון ודרך הטלפון הזה אנשים מגיעים אליו, אם זה לזנות, אם זה לסמים או לדברים המסוכנים האלו, זה הרעיון.

ניסן סלומינסקי: אם דרך הפלאפון הזה יגיעו חמישה אנשים או 1,000 איש, אנחנו לא יודעים להגיד.

ניסן סלומינסקי: אבל הרעיון הוא שיש טלפון שדרכו אנשים מסוימים מגיעים לספק, ואם אנחנו חוסמים את הטלפון הזה אז ממילא חסמנו להם את הגישה לספק של הסמים או של הזנות, זה הפרינציפ של זה.

ניסן סלומינסקי: לכן, אנחנו לא מתעסקים באיש הקצה ולא מתעסקים עם מישהו שרוכש כמות מסוימת ומרים טלפון לחבר'ה שלו ואומר: חבר'ה, בעוד יומיים במקום הזה אנחנו עושים חגיגה, יש לי סמים.

ניסן סלומינסקי: אליו המשטרה, אם היא יודעת שזה קיים, אז היא יודעת להגיע אליו, והוא ייתפס על סחר בסמים.

ניסן סלומינסקי: לא רלוונטי לחסימת המס', כי אין שם מס' לחסום במובן הזה.

<ליאור חיימוביץ: אפשר עוד הערה?

ניסן סלומינסקי: כן.

<ליאור חיימוביץ: ההערה של היושב-ראש פה היא מאוד מאוד חשובה גם לחברות הכנסת.

ניסן סלומינסקי: רגע, אני לא בטוח שהיא שמעה בפרוטוקול, תחזור על זה.

<יואל הדר: לא שמעתי אם הפעם ההערה של היושב-ראש חשובה.

ניסן סלומינסקי: אתה רואה שהוא לא אמר.

<ליאור חיימוביץ: חשוב מאוד להדגיש ולחדד את הנושא הזה שכאשר ניתן להגיע לבעל הטלפון אז זאת תהיה האפשרות היותר מועדפת על משטרת ישראל, כמובן.

ניסן סלומינסקי: לא לחסום את הפלאפון.

מרב מיכאלי: ברור.

<ליאור חיימוביץ: החוק הזה נועד למקרים שבהם אנחנו לא יודעים מי עומד מאחורי מס' הטלפון, בדרך כלל זה "פריפייד", זה טוקמנים כאלה שאין מאחוריהם אף אחד, ואליהם נועד החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: שמענו את נציגי הממלכה שהציגו את החוק הממשלתי.

ניסן סלומינסקי: חברותיי שיש להן, כל אחת מכן, הצעת חוק פרטית, תציגו בקצרה, אם אתן רוצות הזכות תעבור אליכן, ואז אם תרצו נמזג, ואחר כך נוכל להתקדם.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: מייד חברתי ודאי תציג גם, אבל אני אגיד ככה, אנחנו בדברי ההסבר גם התייחסנו באמת לעבירת האיסור על פרסום זנות, שהיא עבירה כמו שציינת בצדק, גברתי, עבירה בזכות עצמה.

מרב מיכאלי: אבל לעניין הזנות אחד הדברים המרכזיים, והכנסת הזאת דווקא עוסקת בזה, זה לצמצם את מה שמכונה הביקוש.

מרב מיכאלי: ברגע שנצליח לצמצם את הביקוש אז באמת יהיה יותר קשה או פחות כדאי, זה אולי הדבר, יהיה פחות כדאי לעשות את המאמץ שעושים סרסורים בהשפלה, בדיכוי.

מרב מיכאלי: אגב זה הם ממכרים נשים לסמים כדי שתוכלנה להימצא בתחום המחריד הזה של הזנות וכו' וכו'.

מרב מיכאלי: ובהקשר הזה, ניתוק קו הטלפון מאפשר לנו, אתן קוראות לזה למנוע את ביצוע העבירה, ואני אומרת שבאמת מאפשר לנו לא לאפשר את מימוש הביקוש.

מרב מיכאלי: זה אומר שאנשים אולי ירצו לצרוך את מה שנקרא שירותי זנות, אבל הם לא יוכלו.

ניסן סלומינסקי: לא תהיה להם הדרך.

מרב מיכאלי: זאת אומרת שהם יגיעו ל"דד-אנד".

מרב מיכאלי: אנחנו לא מניחות שזה יפתור את כל הבעיה כמובן, לצערי, אבל ככל שבאמת המשטרה תוכל לקחת את הכלי הזה ולהשתמש בו בצורה אפקטיבית, ולצמצם מאוד את הזמן שיעבור בין הידיעה על כזה קו פעיל לבין חסימתו, ככל שנצליח באמת להפוך את הקווים האלה ללא מתפקדים, זאת אומרת ללא שמישים.

מרב מיכאלי: נכון שתופעת הלכלוך של הכרטיסים ברחובות היא גם תופעה איומה ונוראה, אבל הדבר היותר משמעותי מבחינתי הוא שבאמת אולי, כמו שהיה אומר אדוני, בעזרת הקדוש ברוך הוא ובעזרת העבודה האפקטיבית של המשטרה שנאפשר לה, אולי אולי באמת יפעלו פחות ופחות מקומות שמתעללים בנשים באופן הזה.

מרב מיכאלי: זאת מטרת החוק שלנו.

מרב מיכאלי: אני לא בטוחה שזה אחד לאחד אותו דבר כמו מכירת סמים.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, מפה יש קו יותר ישיר, כי בצד השני של הכרטיסים האלה יש באמת נשים שחוות אלימות על בסיס של שעה ויום, ושבאמת הנגישות אליהן תיחסם בעקבות חסימת הטלפון.

מרב מיכאלי: בסמים הדרך יותר ארוכה, וזה יותר מורכב ויותר מפותל.

מרב מיכאלי: אבל אנחנו שמחות, חברת הכנסת מלינובסקי ואני, שבזכות הצעת החוק שלנו, שזה גם לוקח לדעתי יותר משנה להזיז את הדבר הזה, לפחות אם נוכל לסייע גם במניעת הפצת התמכרויות, אז אדרבה ואדרבה.

מרב מיכאלי: אבל אני מודה ומתוודה שמבחינתנו הדחיפות היא למנוע גישה למקומות שמתעללים בנשים באמצעות זנות.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אני מבין מחברתי שהיא תצטרף להצעת החוק הממוזגת.

מרב מיכאלי: ככל שבאמת נבהיר שמדובר בפרסום ברבים אז בהחלט נשמח למזג.

ניסן סלומינסקי: חברתי.

יוליה מלינובסקי: כן.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה גם יותר זמן לחוק.

יוליה מלינובסקי: התמקדנו בנושא של הזנות, נחשף פה שזה גם כן סמים.

יוליה מלינובסקי: כמובן שאת תופעת הסמים צריך למגר, אבל פה בגלל הבעייתיות של הקשר ושזאת עבירה אחרת צריך גם כן לראות איך אנחנו עושים את זה בצורה מידתית.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, יש קצת הבדל בין סחר בנשים לבין סמים.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שהמנגנון יהיה טיפה אחר, בסדר?

יוליה מלינובסקי: אני כבר אומרת, נראה איך זה יתקדם.

<ליאור חיימוביץ: לא יודע על מה מדובר.

<יואל הדר: מדברים על הטלפון.

ניסן סלומינסקי: שנייה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו כמובן גם כן נסכים להתמזג, ונעבוד על החוק הזה כדי שהוא יהיה מאוזן, זאת בעצם מילת המפתח, נכון, מרב?

מרב מיכאלי: שזה יהיה מאוזן, בוודאי.

<יואל הדר: שהחוק יהיה מאוזן?

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע מי יהיה מאוזן, החוק?

יוליה מלינובסקי: החוק.

יוליה מלינובסקי: שהכול יהיה מאוזן, כי יש הבדל עדיין בין סחר בנשים לבין הנושא של הסמים.

<ליאור חיימוביץ: החוק לא עוסק בעבירות, החוק עוסק בפרסום מס' טלפון, חשוב להבין.

<ליאור חיימוביץ: לא נוגעים בעבירות.

<יואל הדר: רק בחסימה טלפונית, זה הכול.

ניסן סלומינסקי: חשוב להבין, יוליה, הם הביאו דוגמה, זה על הסמים, על הזנות יש כאן, גם הביאו דוגמה.

ניסן סלומינסקי: תראי, אפילו כתבו: חוקי מאה אחוז, קטורת, זה כמעט הולך לבית המקדש מה שנקרא.

יוליה מלינובסקי: ברור שהיינו רוצים שזה יקרה משלשום, נכון, מרב?

מרב מיכאלי: נכון.

יוליה מלינובסקי: חבל שרק עכשיו אנחנו יושבים פה.

ניסן סלומינסקי: מה שלשום?

ניסן סלומינסקי: לפני 20 שנה.

יוליה מלינובסקי: לפני 20 שנה.

יוליה מלינובסקי: וברור שמה שאפשר עכשיו לעשות כדי שזה יהיה מאוזן ומידתי אנחנו נעשה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אם ככה, גם את מסכימה למזג.

יוליה מלינובסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: אני רק אמזג.

ניסן סלומינסקי: חברותיי, על דעתכן אנחנו נמזג.

ניסן סלומינסקי: מי בעד למזג את שתי הצעות החוק הפרטיות להצעת החוק הממשלתית?

ניסן סלומינסקי: ירים את ידו.

ניסן סלומינסקי: בעד – פה אחד

ניסן סלומינסקי: אושר פה אחד.

ניסן סלומינסקי: ענת.

ענת ברקו: לא ידעתי שעד היום לא הייתה כזו חקיקה, היא מתבקשת בעיני, אין בכלל שאלה.

ענת ברקו: אנחנו רואים מה קורה בעיקר עם הצעירים, שזה מאוד מאוד – השימוש בסמי פיצוציות, השוטטויות שלהם בלילה, והכניסה למקומות האלה.

ענת ברקו: צריך לחסום את זה, צריך לחסום גם את ההפקרות הזו עם כרטיסי הביקור שמחכים כמעט על כל רכב.

ענת ברקו: כל רכב חונה היום, לא פעם ולא פעמיים, חוזרים מהצגה ב"הבימה", מחנים את האוטו באיזשהו מקום, תמיד תמיד יש את הכרטיסים האלה.

ענת ברקו: זאת פשוט מגיפה.

ענת ברקו: ודרך אגב, גם מבחינת איכות הסביבה, תרתי משמע, צריך לטפל בעניין הזה.

ענת ברקו: אז באמת אני חושבת שהמשטרה תמשיך לעשות עבודה טובה.

ענת ברקו: ואני רוצה לברך את חברותיי, ויופי.

ניסן סלומינסקי: אנחנו ניתן להם את הכלים להמשיך לעשות עבודה טובה.

מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, להוסיף דבר אחד שלא אמרתי.

מרב מיכאלי: באמת עוד דבר שיותר משמעותי בזנות מאשר בסמים בהקשר הזה של קווי הטלפון, הסרסורים מעבירים אותם גם ביניהם.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, נניח שכן נתפסות דירות, למשל, אז נתפסת דירה, אבל הקו ממשיך ועובר לדירה אחרת.

יוליה מלינובסקי: יש שימור לקוחות.

מרב מיכאלי: בדיוק.

מרב מיכאלי: ויש מוניטין.

מרב מיכאלי: יש אנשים שמחזיקים – שוב, יכול להיות שגם בסמים יש - - -

<ליאור חיימוביץ: הרציונל הכלכלי עובד גם בסמים, וגם בתחומים אחרים עסקיים.

<יואל הדר: אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

מרב מיכאלי: אין ויכוח.

מרב מיכאלי: אני רק אומרת שהדרך למניעה, ובהקשר הזה אני עומדת על דעתי, היא יותר ישירה ויותר משמעותית מבחינת הרווח האנושי שכרוך פה, ולא רק כלכלי.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא בעד סמים, שלא - - -

מרב מיכאלי: שלא תהיה אי-הבנה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אם כבר מיזגנו אז בואו נתחיל להתקדם.

מרב מיכאלי: קדימה.

ניסן סלומינסקי: נעבור עכשיו ונראה.

ניסן סלומינסקי: מי קורא?

ניסן סלומינסקי: את קוראת?

<נעמה מנחמי: אני אקרא.

<נעמה מנחמי: נתחיל עם סעיף ההגדרות.

<נעמה מנחמי: ""בחוק זה – "חוק המעצרים" – חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ"ו–1996‏; "חוק התקשורת" – חוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982‏; "חסימת מספר טלפון" – חסימת הגישה של מספר הטלפון לרשת תקשורת של מפעיל סלולרי; "מאגר נתוני זיהוי (תקשורת)" – כמשמעותו בסעיף 7(א) לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – נתוני תקשורת), התשס"ח–2007‏;" ומי שמעוניין יש כאן בהערת שוליים את ההסדר החוקי הזה.

<נעמה מנחמי: ""מחזיק" – המשתמש במספר טלפון לצורך קבלת שירותי בזק, אף אם אינו מנוי; "מנוי" – מי שהתקשר עם מפעיל סלולרי בהסכם התקשרות למתן שירותי בזק; "מספר טלפון" – כהגדרתו בסעיף 5א לחוק התקשורת; "מסרון" (SMS) – כהגדרתו בסעיף 5ב(ו) לחוק התקשורת;"

יוליה מלינובסקי: ווטסאפ זה כולל SMS?

יוליה מלינובסקי: היום יש "טלגרם" ויש ווטסאפ.

<נעמה מנחמי: לא, בעצם.

ענת ברקו: לא כדאי להכניס: ואמצעים טכנולוגיים נוספים, כדי לכסות את כל האופציות האלו?

ענת ברקו: אנחנו לא מדביקים - - -

ניסן סלומינסקי: היום אין להם את הסמכות לווטסאפ.

<יואל הדר: ואז את האתר עצמו?

<ליאור חיימוביץ: הסיבה שמוגדר כאן מסרון זה כי אנחנו שולחים מסרון התראה.

<ליאור חיימוביץ: נכון?

<ליאור חיימוביץ: זאת הסיבה.

<דנה צרנובלסקי: כן, נכון, זאת הסיבה.

<יואל הדר: לא בווטסאפ.

ענת ברקו: למה?

ניסן סלומינסקי: ששש.

ניסן סלומינסקי: רגע.

ניסן סלומינסקי: הווטסאפ לא נמצא.

ניסן סלומינסקי: דנה, רק תסבירי למה.

<דנה צרנובלסקי: הגדרת SMS פה לצורך שליחת הודעת ההתראה לפני ניתוק, אנחנו נעשה את זה באמצעות SMS.

יוליה מלינובסקי: הבנתי.

יוליה מלינובסקי: אבל אם הוא מפרסם ברבים דרך הווטסאפ, פתח קבוצה ב"טלגרם".

<דנה צרנובלסקי: ה-SMS לא רלוונטי לעניין הפרסום.

<דנה צרנובלסקי: כלומר, לא נדרש שהפרסום יהיה באמצעות SMS, אלא ההתראה שאנחנו שולחים.

יוליה מלינובסקי: אז מה נדרש לטובת הפרסום?

<דנה צרנובלסקי: כל אמצעי פרסום שהוא.

יוליה מלינובסקי: כל אמצעי פרסום, אוקיי.

ענת ברקו: כתוב שהחסימה תהיה כל אמצעי פרסום?

<נעמה מנחמי: החסימה תהיה שירותי ה"בזק".

<נעמה מנחמי: הווטסאפ הוא לא אחד משירותי ה"בזק", הוא יושב על רשת אחרת.

<יואל הדר: ברור, האינטרנט.

ענת ברקו: ברור, אבל מה שקורה, אנחנו עכשיו מחוקקים חוק, הטכנולוגיה רצה קדימה.

ענת ברקו: סליחה, צריך להרחיב את זה במובן הזה שגם אמצעים טכנולוגיים נוספים שגורמים ליצירת העבירה, ניתן יהיה לחסום אותם.

<יואל הדר: אנחנו בעד זה.

ענת ברקו: אז אני מבקשת לעשות את זה.

ענת ברקו: אנחנו היום מדברים על טלפון.

ענת ברקו: תחשבו, הם עוד מדברים על טלפון, יעקפו את זה בדרך טכנולוגית אחרת, אז עוד פעם נשב כאן לשנות את החוק?

ענת ברקו: למה?

<יואל הדר: זה חוק המחשב, זה לא אצלנו.

ענת ברקו: חוק המחשב.

ענת ברקו: תכניסו את זה גם בחוק הזה.

ניסן סלומינסקי: חוק המחשב זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: דנה, את רוצה להסביר את ההבדל?

<דנה צרנובלסקי: אני רק אחזור שוב.

<דנה צרנובלסקי: ההגדרה של SMS, כל ההגדרות פה של מסרון, ומס' טלפון זה לא לעניין דרך הפרסום.

<דנה צרנובלסקי: כלומר, נוכל לחסום קו טלפון גם אם הוא פורסם בפלייר, בווטסאפ.

ענת ברקו: אבל אני לא מדברת על קו טלפון, דנה.

ניסן סלומינסקי: רגע, ענת.

ענת ברקו: היא לא הבינה אותי.

<דנה צרנובלסקי: לחסום ווטסאפ, אני לא יכולה לעשות את זה באמצעות משרד התקשורת, זאת הבעיה.

<דנה צרנובלסקי: אני יכולה לחסום את מס' הטלפון, אז את הווטסאפ באמצעות הרשת הסלולרית הוא לא יוכל להפעיל, לא תהיה לו גלישה על רשת סלולרית.

<נעמה מנחמי: יהיה לו sim.

<דנה צרנובלסקי: אם הוא התקין את הווטסאפ במחשב הביתי שלו, אין לי דרך לחסום את זה דרך משרד התקשורת.

ענת ברקו: אז בואו, כדי להיות מסוגלים לתת מענה גם עם למה שיבוא ולא לענות על הצורך העכשווי – הלוא חקיקה צריכה להיות צופה פני עתיד, והטכנולוגיה היא כל כך מתקדמת וכל יום משתנה, צריך באיזושהי צורה שזה יבוא לידי ביטוי בחוק.

יוליה מלינובסקי: פרסום ברבים על-ידי כל טכנולוגיה קיימת.

ניסן סלומינסקי: רגע, רבותיי, המשטרה תיקח את זה בשתי ידיים, אבל שנבין שזה לא החוק.

<יואל הדר: אבל זה יותר מורכב מזה.

ניסן סלומינסקי: ויכול להיות שזה יסבך אותנו מאוד, כי כאן מדובר על סגירת מס' טלפון.

ניסן סלומינסקי: כנראה בווטסאפ המערכת עובדת אחרת, והיא דורשת כנראה סגירות אחרות ממה שאנחנו מדברים פה.

ניסן סלומינסקי: ויכול להיות שזה דורש סגירת אתר או משהו, אני לא יודע בדיוק איך זה עובד.

יוליה מלינובסקי: אז בוא נתמקד במה שיש כרגע.

ניסן סלומינסקי: ואז זה סיפור אולי יותר מסובך.

<יואל הדר: שההגדרה תהיה רחבה.

<אוסנת חיטרון: אני אוכל להתייחס לנקודה הזאת.

<אוסנת חיטרון: ההצעה הזאת היא הצעה שעוסקת בהתמודדות עם התופעות הקשות האלה באמצעות חסימה של מס' הטלפון, זה הכלי שאנחנו מדברים עליו.

<אוסנת חיטרון: כלים נוספים, כמו שיש בהצעות אחרות שמתמודדות עם חברות כמו פייסבוק וכו', הם כלים מסוג שונה, והם דורשים הסדרים לחלוטין לחלוטין אחרים.

<אוסנת חיטרון: אני מדברת על צווים שהם הרבה פעמים בין-לאומיים, על סמכות שיפוט.

<אוסנת חיטרון: זה מעורר שאלות רבות מאוד שיצריכו עוד בחינה אחרת.

ניסן סלומינסקי: ואנחנו רוצים להתמקד בחוק הזה.

<אוסנת חיטרון: זה דבר חשוב, אבל זה פשוט כלי לחלוטין שונה מהכלי שאנחנו מדברים עליו כרגע, שהוא התמודדות באמצעות מס' הטלפון.

ניסן סלומינסקי: הבנו.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: בואו נמשיך הלאה.

יוליה מלינובסקי: הלאה.

<נעמה מנחמי: ""מפעיל סלולרי" – מי שנותן שירותי רדיו טלפון נייד מכוח רישיון כללי לפי חוק התקשורת; "עבירה" – כל אחת מאלה: עבירה לפי סעיפים 205א או 205ג לחוק העונשין, התשל"ז–1977‏;" שזה: "איסור פרסום ומסירת מידע בדבר זנות של קטין איסור פרסום בדבר שירותי זנות של קטין עבירה לפי סעיפים 13, 14 או 21 לפקודת הסמים המסוכנים [נוסח חדש], התשל"ג–1973‏;" ואלו הן: "יצוא, יבוא, וסחר והספקה, תיווך, הדחת קטין לסמים מסוכנים (3) עבירה לפי סעיפים 7 או 8 לחוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים התשע"ג–2013‏;" שכוללות: "איסור הפצה, והדחת קטין לחומר אסור בהפצה.

<נעמה מנחמי: "צו חסימה מינהלי" – צו לחסימת מספר טלפון, לפי סעיף 2; "צו חסימה שיפוטי" – צו להארכת תוקפו של צו חסימה מינהלי או צו לחסימת מספר טלפון, לפי סעיף 3; "קצין משטרה מוסמך" – קצין משטרה בדרגת ניצב משנה ומעלה; "שירותי בזק" – כמשמעותם בחוק התקשורת; "תובע" – כמשמעותו בסעיף 12 לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח מושלב], התשמ"ב–‏1982, וכן קצין משטרה בדרגת פקד ומעלה שהסמיך לעניין זה המפקח הכללי של משטרת ישראל.

<נעמה מנחמי: " הערות עד כאן?

<יואל הדר: רק את השם של החוק לא הקראת.

<יואל הדר: אני לא יודע מתי את עושה את זה, כדי שלא נפספס גם את זה.

<נעמה מנחמי: נקריא אותו.

<נעמה מנחמי: "הצעת חוק חסימת מספר טלפון לשם מניעת ביצוע עבירות, התשע"ז–2017, מ/1147, שמוזגו אליה – הצעת חוק חסימת גישה לקווי טלפון המשמשים לפרסום ומסירת מידע בדבר זנות, התשע"ז–2017, של חברת הכנסת מרב מיכאלי ואח', פ/3728/20, והצעת חוק חסימת קו טלפון של ספק שירותי מין, התשע"ז–2017, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי ואח', פ/3729/20.

<נעמה מנחמי: "

ניסן סלומינסקי: סעיף 2.

<נעמה מנחמי: סעיף 2 – "צו חסימה מינהלי" – "(א) היה לקצין משטרה מוסמך יסוד סביר להניח כי מספר טלפון משמש לביצוע עבירה" - - אז אנחנו נוסיף כאן את הנושא של פרסום ברבים.

<נעמה מנחמי: - - "וכי יש יסוד סביר לחשש שימשיך לשמש לביצוע העבירה אם לא ייחסם באופן מיידי, רשאי הוא לתת צו המורה למפעיל הסלולרי שעמו התקשר המנוי בהסכם התקשרות למתן שירותי בזק (בחוק זה – הסכם התקשרות) לחסום את מספר הטלפון לתקופה שיקבע בצו אשר לא תעלה על 30 ימים.

<נעמה מנחמי: "

יוליה מלינובסקי: למה 30 ימים?

<יואל הדר: ולא כמה?

יוליה מלינובסקי: אנחנו בחוק הזנות אמרנו ארבעה ימים, היינו די זהירים, למה הלכתם רחוק מדיי?

ניסן סלומינסקי: מה יקרה אחרי ארבעה ימים?

<ליאור חיימוביץ: אנשים לא מתקשרים כל יום למס' הטלפון.

ניסן סלומינסקי: יוליה, למה התכוונת, ומה יקרה אחרי ארבעה ימים?

ניסן סלומינסקי: יעברו לפלילי?

יוליה מלינובסקי: לא הם צריכים ללכת לבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: לבית המשפט, ולהעביר את זה למערכת הפלילית.

ניסן סלומינסקי: אז אולי יותר טוב שיהיה את ה-20 יום עד שאת עוברת למהלך פלילי.

יוליה מלינובסקי: 30, לא?

<יואל הדר: אם את רוצה להילחם בתופעה, אז למה ה-30 יום מפריעים לך?

ניסן סלומינסקי: הפוך, אני חושב שזה יותר טוב.

<יואל הדר: להפך, ה-30 יום עוזרים לך, כי אז אנחנו סוגרים את הקו הזה ל-30 יום.

<יואל הדר: את רוצה לחסום את שירותי הזנות.

יוליה מלינובסקי: אבל בלי צו בית משפט.

ניסן סלומינסקי: צו בית משפט מעביר את זה להליך פלילי?

<ליאור חיימוביץ: הליך שיפוטי.

<נעמה מנחמי: צו שיפוטי.

<דנה צרנובלסקי: ועדיין נידרש להציג ראיות, וכמובן שאנחנו לא שולטים בלו"ז של בית המשפט.

<יואל הדר: זה יכול לקחת הרבה זמן.

<דנה צרנובלסקי: ולכן, אם אחרי ארבעה ימים אני אגיש צו ובית משפט לא יתפנה לדון בזה, אז אחרי ארבעה ימים - -

<יואל הדר: אנחנו מחזירים את הקו.

<דנה צרנובלסקי: - - בעצם הקו יפתח, והעסקים שלו לא נפגעו, כי ארבעה ימים זה לא פרק זמן משמעותי, והטלפון ימשיך להיות פעיל.

<דנה צרנובלסקי: ולכן אנחנו מבקשים פרק זמן שבו נוכל למצות כיווני חקירה מסוימים, לאסוף ראיות כדי שנוצל להציג אותם בפני בית משפט, ולראות.

<דנה צרנובלסקי: יכול להיות שנצליח להתקדם באמת כפי שאמר יושב-ראש הוועדה באפיק הפלילי.

יוליה מלינובסקי: בואו נתקדם עם זה, בואו נראה.

יוליה מלינובסקי: בסדר.

<נעמה מנחמי: אני רק מזכירה שבעצם כמו שדיברנו בהתחלה, השאלה כמה ימים גם קשורה באמת להגדרת העבירה ולמה באמת משמש מס' הטלפון.

ניסן סלומינסקי: אבל הגדרנו את זה.

<נעמה מנחמי: כי אם זה אותו מס' טלפון שבאמת מופץ ברבים, צריך באמת גם איכשהו לנתק את הכדאיות של הפרסום שנעשה כבר.

יוליה מלינובסקי: הבנתי, בסדר.

<נעמה מנחמי: מה גם שבאמת ארבעה ימים, אני חושבת שזה קצת לא סביר להגיע למצב של - - -

יוליה מלינובסקי: בסדר.

יוליה מלינובסקי: אני שואלת שאלות.

<נעמה מנחמי: זאת שאלה טובה.

<נעמה מנחמי: גם אני שאלתי אותה.

<יואל הדר: זה מקדם את המטרה שלך, שאת רוצה, יותר טוב מאשר הארבעה ימים.

<נעמה מנחמי: "(ב) צו חסימה מינהלי יינתן רק לאחר שנמסרה למחזיק או למנוי הודעה על הכוונה למתן הצו (בחוק זה – הודעה)" - - הצעה, להוסיף גם "ואת העילה למתן הצו".

<נעמה מנחמי: - - "וניתנה לו הזדמנות לטעון את טענותיו בתוך 24 שעות ממועד מסירת ההודעה, באופן שיפורט" - - ההצעה היא להוסיף: באופן שיפורט בהודעה ולרבות באמצעות דוא"ל ובאמצעות מספר טלפון שאליו ניתן יהיה להתקשר ושיהיה זמין לקבלת השיחה 12 שעות לפחות ביממה;" - - "לעניין סעיף קטן זה יראו הודעה שנמסרה באמצעות שיחה, הודעה קולית או מסרון למספר הטלפון, כאילו נמסרה למחזיק או למנוי".

<נעמה מנחמי: והצעה נוספת היא להגדיר: "שבלבד ששיחה כאמור תוקלט, ושההודעה או המסרון יתבצעו גם בשפה בה פורסמה המודעה, אם פורסמה" באמת מהשפות הנפוצות של אנגלית, ערבית או רוסית.

<יואל הדר: למה צריך את זה?

<יואל הדר: יש שתי שפות רשמיות, למה צריך להוסיף פה בכלל?

יוליה מלינובסקי: סליחה, סליחה, היום משרד הפנים כבר צריך, אז גם אתה צריך.

<יואל הדר: ההפך.

<יואל הדר: את עושה פרופיילינג, את אומרת: אני עושה פה, מי שעושה את העבירה זה מישהו שהוא רוסי.

<נעמה מנחמי: שפת הפרסום.

יוליה מלינובסקי: אני אגיד לך.

יוליה מלינובסקי: אדם פרסם ברוסית, תפנה אליו ברוסית, אל תפנה אליו בערבית, בסדר?

יוליה מלינובסקי: אל תעשה פה מישמש.

<נעמה מנחמי: אני אולי אחדד למה אנחנו מציעים.

<ליאור חיימוביץ: לפעמים זה רק מס' טלפון, אין שפה.

<נעמה מנחמי: אז זה יהיה בעברית.

יוליה מלינובסקי: ברירת המחדל היא עברית, כמובן, אבל אם תפסתם מישהו שמפרסם ברוסית, אז תפנו אליו ברוסית.

<ליאור חיימוביץ: אז אחר כך תהיה טענה שזה לא היה בשפה שהבנתי.

יוליה מלינובסקי: בשפה של ההודעה.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: ששש.

<נעמה מנחמי: אני רוצה לחדד קודם את המטרה של התוספת הזאת כדי שנבין למה באמת ההצעה.

<נעמה מנחמי: החשש הוא שבאמת אנשים היום מקבלים המון מסרונים שחלקם מסרוני זבל, כל מיני מסרוני ספאם של פרסומים, וכבר אנשים לא בהכרח קוראים כל פרסום שהגיע אליהם במסרון.

<נעמה מנחמי: על אחת כמה וכמה - - -

ניסן סלומינסקי: בואו רגע נעצור.

ניסן סלומינסקי: כשמגיע מסרון מהמשטרה זה לא - - -

<נעמה מנחמי: אבל איך תדע שזה מהמשטרה?

ניסן סלומינסקי: תאמיני לי שאת תדעי.

ניסן סלומינסקי: כשתקבלי פעם את תביני שאת יודעת.

יוליה מלינובסקי: אתם יודעים מה, תעזבו, משטרה בעברית.

<קריאות: - - -

<ליאור חיימוביץ: אדוני, אני גם לא יודע מאיפה ההנחה שאנשים לא קוראים, הרי אנשים מתלוננים כל הזמן שהם מקבלים פרסום זבל.

ניסן סלומינסקי: לא על זה.

ניסן סלומינסקי: גם אם זה של - - -

<ליאור חיימוביץ: זאת אומרת שהם קוראים את הפרסום, הוא מטריד אותם.

ניסן סלומינסקי: לא רוצה ויכוח, רבותיי.

<נעמה מנחמי: אני רוצה להזכיר שטעויות גם קורות.

<ליאור חיימוביץ: בטעות פרסמנו סמים.

<נעמה מנחמי: לא.

<נעמה מנחמי: בטעות, או שמישהו השתמש במס' שלך בתור בדיחה או שאולי הייתה טעות בהקלדה גם, גם זה קורה.

<נעמה מנחמי: החשש שלי זה שאדם שמקבל הודעה, מסרון בשפה שהוא לא יודע, כי הוא דובר רוסית, והוא פתאום מקבל מסרון בעברית, הוא לא מכיר את זה, והוא מקבל כל הזמן דואר זבל בעברית, והוא פשוט יתעלם מההודעה הזאת.

ניסן סלומינסקי: תביני מה שאמרת עכשיו שוב, לא הוא פרסם, מישהו לקח ופרסם.

<נעמה מנחמי: או שנפלה טעות בהקלדה של המס'.

ניסן סלומינסקי: אז נניח שהפרסום היה ברוסית, האיש הזה הוא בכלל אתיופי והוא מבין רק אתיופית, רק לקחו לו את הטלפון לטענתו, אז באיזו שפה תודיעי לו?

יוליה מלינובסקי: אז תעשו הכול בעברית.

<נעמה מנחמי: זה יהיה בעברית.

ניסן סלומינסקי: באיזו שפה תודיעי לו?

יוליה מלינובסקי: הכול בעברית.

ניסן סלומינסקי: בעברית, ו-? הוא אתיופי.

ניסן סלומינסקי: זה שלקח לו את הטלפון לטענתו דיבר רוסית.

<ליאור חיימוביץ: אדוני, אין לזה סוף.

<יואל הדר: אין לזה סוף.

ענת ברקו: אין לזה סוף, עברית, נקודה.

ניסן סלומינסקי: אין לזה סוף.

<ליאור חיימוביץ: אדם שהמס' נחסם יוכל להתקשר למוקד המשטרה, ושם הוא מקבל שירות בכל השפות הרלוונטיות, ויסבירו לו: מספרך נחסם באמהרית, ברוסית, בעברית.

יוליה מלינובסקי: עברית, כן, אנחנו משאירים את זה ככה.

ניסן סלומינסקי: כן, עברית.

<יואל הדר: עברית.

<דנה צרנובלסקי: אני רק רוצה להעיר על התוספת של דואר אלקטרוני.

<דנה צרנובלסקי: בגלל שיקולים של ביטחון מידע, מחשבי המשטרה, תחנות המשטרה מנותקים מהרשת האינטרנטית.

<דנה צרנובלסקי: המחשבים שעליהם עובדים חוקרי המשטרה הם מחשבים של רשת פנימית, ולכן אין לנו דואר אלקטרוני, ולכן לא נוכל לעמוד במה שביקשה הוועדה, להוסיף דואר אלקטרוני.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שהדרך תהיה?

<יואל הדר: SMS.

<דנה צרנובלסקי: אנחנו נשלח לך SMS, המענה שלו יהיה בטלפון.

<נעמה מנחמי: ואם לא יענו לו בדיוק בטלפון?

<ליאור חיימוביץ: זה מוקד של המשטרה, מוקד 110 או - - -

<דנה צרנובלסקי: מוקד 100 ומוקד 110 זמינים כל הזמן, מס' טלפון בתחנה גם הוא.

<דנה צרנובלסקי: תחנות מאוישות באופן קבוע.

<דנה צרנובלסקי: תחנות לא נסגרות בשעה ארבע אחר הצוהריים, וגם לא בשבתות ולא בחגים.

<נעמה מנחמי: אני אשמח אם נחזור שנייה אחורה.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה שנבין, מדובר כאן על אדם שמשתמש בטלפון שלו להפיץ סמים או זנות.

ענת ברקו: מה אנחנו כל כך דואגים לו?

ניסן סלומינסקי: זה מה שאני אומר, ועכשיו הוא מקבל הודעה מהמשטרה – יכלו הרי בכלל בלי התראה – הוא מקבל התראה, נניח שהוא ניסה לצלצל למשטרה ולא ענו, וזה אכפת לו, שיצלצל עוד פעם, הוא ימצא בסוף.

ניסן סלומינסקי: אבל אני אומר שגם ההתראה זה מין פריבילגיה שאנחנו עושים, כי בסך הכול האיש - - -

יוליה מלינובסקי: אנחנו מסכימים עם זה, זה בסדר, נעמה.

<דנה צרנובלסקי: אני רוצה להעיר.

<דנה צרנובלסקי: הרי ברוב המקרים האלה אין לנו בן-אדם שעומד מאחורי מס' הטלפון.

ניסן סלומינסקי: נכון.

<דנה צרנובלסקי: אם יבוא הבן-אדם אלינו וייתן את השם שלו נהיה מאוד שמחים.

ענת ברקו: הלוואי.

<דנה צרנובלסקי: יש לנו חשוד, יש לנו את מי לחקור.

<דנה צרנובלסקי: הם לא באים.

ענת ברקו: תיתנו לו שטיח אדום אפילו.

<ליאור חיימוביץ: רוב האנשים הרי לא יתקשרו, וזה טלפון שמשמש אותם לסחור בסמים.

ענת ברקו: ברור, אף אחד לא יתקשר, תשימו את זה בעברית.

<נעמה מנחמי: אין שום פרוצדורה שנקייה בסופה מטעויות, וכן עלולים להגיע למצבי החסימה האלה במקרה גם אנשים תמימים.

<נעמה מנחמי: טעויות קורות.

ענת ברקו: זה נכון, גם שמענו על זה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אז יש לו כאן את כל הדרכים.

<נעמה מנחמי: כן הייתי רוצה שלאדם כזה יהיה מענה.

<דנה צרנובלסקי: בגלל זה יש התראה של 24 שעות.

<דנה צרנובלסקי: בתפיסת עולמנו זה היה - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, יש מענה, תחנת המשטרה, יש שם את הטלפונים, והוא ימצא את הדרך.

ניסן סלומינסקי: הם עובדים 24 שעות ביממה.

ענת ברקו: אבל כשמתקשרים לתחנת המשטרה באמת יהיה מענה?

ענת ברקו: ידעו מה לעשות?

<דנה צרנובלסקי: כן, זאת תחנת המשטרה שבה - - -

ענת ברקו: אה, הרלוונטית.

<דנה צרנובלסקי: המס' שיינתן יהיה המס' שרלוונטי לתחנה שביצעה את הפעולה, וידעו מה לעשות ברגע שהחוק הזה יעבור.

ענת ברקו: זה לא יכנס דרך 100, דרך מרד"מ?

יוליה מלינובסקי: אתם יכולים לפתוח קו.

<דנה צרנובלסקי: נראה בהמשך אם זאת תהיה תחנה מסוימת או מס' טלפון של בן-אדם שיהיה אחראי על הדבר הזה.

<ליאור חיימוביץ: יש קו, יש קווים.

ענת ברקו: אבל לדעתי זה חייב להיות גם בחוק.

<דנה צרנובלסקי: אי-אפשר בחוק, כי תחשבי שזה משהו שמצריך מישהו.

<דנה צרנובלסקי: בהתחלה אנחנו נצפה שזה יהיה מוקד 110, ואולי בהמשך נחליט שזה יהיה קו טלפון אחר, אז אנחנו לא יכולים - - -

ענת ברקו: מוקד 100.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, ששש, בואו נעצור.

<ליאור חיימוביץ: מוקד 110 זה מוקד, הוא לא החירום של משטרת ישראל, מאויש 24 שעות.

<דנה צרנובלסקי: זה מוקד מידע.

<אתי כהנא: צריך לזכור שגם בחברות הטלפון יהיה רישום חסימה על-ידי משטרת ישראל, גם אם מישהו ממש הלך לאיבוד, שם הוא ימצא מענה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, ששש.

ניסן סלומינסקי: בואו לא נשכח, אנחנו אומרים: מס' טלפון שהופץ, אין למשטרה את השם של האיש.

ניסן סלומינסקי: היא הייתה שמחה מאוד לקבל את השם של האיש, ובשמחה גדולה היא הייתה מוכנה לקבל את הטלפון שלו כדי לדעת מיהו, ולעשות איתו את החשבון.

ניסן סלומינסקי: פה מה שמבקשים, בהבנה שאין לנו את האיש זה לחסום את מס' הטלפון הזה, נותנים לו התראה, אם הוא יענה, וב-99.9% הוא לא יענה, כי הוא לא רוצה להיחשף, אם הוא יענה, ברוך הבא, יטפלו בו לכאן ולכאן.

יוליה מלינובסקי: נכון.

יוליה מלינובסקי: יאללה, בואו נתקדם.

ניסן סלומינסקי: כן, הלאה.

<נעמה מנחמי: רגע, אני רק רוצה להעלות את השאלה של 24 השעות לצורך זכות הטיעון.

<נעמה מנחמי: האם זה נראה לכם סביר?

<נעמה מנחמי: האם אתם חושבים שצריך להפחית את זה?

<יואל הדר: אם זה היה תלוי בנו לא היה בכלל - - - , 24 זה אילוץ שאילצו אותנו.

ענת ברקו: אני חושבת שההערה שקיבלנו כאן שיכולות להיות טעויות, ראינו דברים מעולם, אז 24 שעות, אני חושבת שזה לא זמן סביר.

ענת ברקו: אני חושבת שצריך לתת אולי 48 שעות.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: מה פתאום, זה היה צריך להיות מיידי.

ניסן סלומינסקי: האיש שם מפיץ מספרים - - -

שולי מועלם-רפאלי: מה פתאום.

שולי מועלם-רפאלי: מה, את מאפשרת לו להיעלם?

שולי מועלם-רפאלי: מה קרה לך?

<קריאות: - - -

<ליאור חיימוביץ: גברתי, 24 שעות זה יותר מדיי, כי אנחנו רוצים מייד למנוע את העבירה.

<נעמה מנחמי: זה לא עניין של להיעלם.

<יואל הדר: זה למנוע את העבירה הזאת.

ניסן סלומינסקי: הוא יעביר את המס'.

<נעמה מנחמי: הוא ממילא לא חשוד, והמשטרה ממילא לא יודעת מי זה.

שולי מועלם-רפאלי: נכון, אז לא צריך לתת לו עוד קומה שעוד נדע פחות מזה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, די, 24 שעות זה זמן מספיק, בואו לא נחפור יותר מזה.

יוליה מלינובסקי: זה בסדר, אז אנחנו יכולים לחיות עם זה בשלום.

ניסן סלומינסקי: 24 שעות זה סביר, גם זה לפנים משורת הדין.

ענת ברקו: אין לי בעיה עם זה.

ניסן סלומינסקי: בעיקרון מה פירוש, אתה נותן, האדם עושה עבירה ומפיץ, את צריכה לעשות מיידית.

ניסן סלומינסקי: אז פה נותנים לו עוד איזו התראה עם 24 שעות, אולי לחשש הגדול, אולי, אולי, אולי נפלה טעות.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל ב-99% זה לא קורה.

<נעמה מנחמי: עוד שאלה שהייתי רוצה להפנות לוועדה להחלטתה.

<נעמה מנחמי: בחוק למניעת הטרדות של מוקדי חירום, שהוא מאוד דומה בהרבה מובנים לחוק שלנו כי גם שם יש חסימות של טלפונים, מובהר בסעיף 5(ג) – "מנוי או מחזיק רשאי לטעון את טענותיו גם לאחר" שהורו על החסימה.

<נעמה מנחמי: ואני מציעה להבהיר גם כאן, שזה יהיה ברור, שניתן לטעון את הטענות גם אחרי החסימה.

<דנה צרנובלסקי: אין לנו התנגדות לזה.

ניסן סלומינסקי: מה פירוש?

ניסן סלומינסקי: נניח שחסמו, והאיש ירצה לבוא לתחנה, Welcome, תאמיני לי, יקבלו אותו בזרועות פתוחות.

<ליאור חיימוביץ: זה מובן מאליו.

מרב מיכאלי: זה פשוט צריך להיות ברור, זה הכול.

<נעמה מנחמי: אז רק נבהיר את זה, זה הכול.

<קריאות: - - -

<דנה צרנובלסקי: ובלבד שזה לא מעכב את הניתוק.

שולי מועלם-רפאלי: מאוד נשמח לדעת מיהו.

ניסן סלומינסקי: צריך להבין, המשטרה מתה לגלות, המשטרה הרי לא יודעת מי זה האיש, אם הוא מוכן לבוא ולהגיד שהוא עומד מאחורי המס', Welcome, המשטרה מחפשת.

<נעמה מנחמי: כל הזמן לזכור שגם קורות טעויות.

<יואל הדר: אולי זאת הזדמנות גם לחייב אותו להגיע לתחנה.

ניסן סלומינסקי: אני לא בונה את החוק על הטעויות.

ניסן סלומינסקי: אני בונה את החוק קודם כול למרכז, ונותן אפשרות.

ניסן סלומינסקי: הלאה.

<נעמה מנחמי: נותן אפשרות לטפל.

<נעמה מנחמי: "(ג) בצו חסימה מינהלי יפורטו מספר הטלפון שלגביו ניתן הצו ופרטי המנוי ככל שרשומים במאגר נתוני זיהוי (תקשורת), וכן תקופת תוקפו של הצו.

<נעמה מנחמי: (ד) על החלטת קצין משטרה מוסמך בעניין צו חסימה מינהלי ניתן לעתור.

<נעמה מנחמי: " אנחנו עוד שנייה נדבר על המילה לעתור לבית משפט שלום.

<נעמה מנחמי: והצעה שלי להוסיף שהוגשה עתירה כאמור, תסתיים החסימה בתוך x שעות, נגיד 48 או יותר מהגשתה, אלא אם קבע בית המשפט אחרת.

<נעמה מנחמי: אני רוצה לחדד כאן שני דברים.

ניסן סלומינסקי: נניח, 20 יום, ויש כאן 30 יום, ובאמצע הגישו – הם היו זריזים – והגישו בקשה כבר להאריך, נניח, אז מה?

ניסן סלומינסקי: מהרגע שהם הגישו, או מישהו הגיש בתוך התקופה, ואחרי 24 שעות מפסיקים את הנטרול של המס' הזה?

<נעמה מנחמי: לא.

ניסן סלומינסקי: ואם לבית המשפט ייקח קצת יותר זמן?

ניסן סלומינסקי: אז כל זמן שזה בתוך ה-30 יום יש להם את הדבר הזה.

<דנה צרנובלסקי: אני רוצה להגיד גם שלמעשה אנחנו מאפשרים כאן פתח מאוד גדול לסיכול.

<דנה צרנובלסקי: אנחנו יודעים מהעולם של הגבלת השימוש במקומות פיזיים שהם טוענים כנגד, יום אחרי הם מתייצבים בבית המשפט, מגישים ערר.

<דנה צרנובלסקי: תופעה ידועה היא ששמים בפרונט אנשים אחרים, אנשים תמימים, כשאנחנו יודעים מה קורה מאחורי הקלעים.

<דנה צרנובלסקי: ובסגירה של המקום הפיזי נדרשת החלטת בית משפט כדי להפוך את הצו המינהלי.

<דנה צרנובלסקי: אני חושבת שההשפעה על זכויות הפרט במקום פיזי היא הרבה יותר חזקה מאשר בניתוק קו טלפון.

<דנה צרנובלסקי: כאן, לתת לאדם כלי בעצם להגיש עתירה ובכך אוטומטית הוא מבטל את הצו תוך 48 שעות?

ניסן סלומינסקי: אני לא מסכים, מה פתאום.

<נעמה מנחמי: יש פה כמה דברים.

<נעמה מנחמי: קודם כול לעניין העתירה.

<נעמה מנחמי: אני חושבת שיש לנו בעיה מהותית מאוד עם הנושא של עתירה, גם דיברנו על זה לפני הדיון.

<נעמה מנחמי: אנחנו לא מכירים כל כך את החיה הזאת שקוראים לה עתירה לבית משפט שלום.

<נעמה מנחמי: יש ערעור לבית משפט שלום, יש עתירה לבית משפט לעניינים מינהליים.

<אוסנת חיטרון: אבל נגיע לזה כשנדבר על הסעיף.

<נעמה מנחמי: אנחנו כאן, הגענו לזה, כתוב ניתן לעתור.

<אוסנת חיטרון: בסדר.

<נעמה מנחמי: אז השאלה הראשונה באמת היא הנושא של העתירה.

ניסן סלומינסקי: יש אחר כך פירוט של הדבר ביתר הרחבה איך תהיה העתירה?

<אוסנת חיטרון: יכול להיות שנדבר על זה אחרי זה.

ניסן סלומינסקי: תשאלי את מה שאת שואלת.

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה כאן?

<נעמה מנחמי: הבעיה היא שאין כזאת חיה שקוראים לה עתירה לבית משפט לעניינים מינהליים.

<נעמה מנחמי: הייתה הצעת חוק בתי משפט לעניינים מינהליים שלום, ההצעה הזאת לא התקדמה בכנסת, והחשש שלנו שבנייה של מודל של בית משפט לעניינים מינהליים אגב איזושהי חקיקה על הדרך, בלי לחשוב על הנושא באופן מהותי, אמיתי ומלא, היא לא נכונה.

<נעמה מנחמי: ולכן אני מציעה שנמצא כאן מודל אחר, או באמת שהעתירה תהיה לבית משפט לעניינים מינהליים, שעם זה יש בעיה, כי זה קצת מקשה על ההגעה לבית המשפט לעניינים מינהליים, או לכתוב משהו אחר כמו תובענה או ערעור לבית משפט השלום.

<אוסנת חיטרון: אני אתייחס.

ניסן סלומינסקי: רק רגע, אבל איפה כתוב שזה לבית משפט מינהלי?

יוליה מלינובסקי: לא, זה שלום.

<נעמה מנחמי: המילה עתירה.

ניסן סלומינסקי: איפה זה כתוב?

ניסן סלומינסקי: כי אני קורא כאן בית משפט השלום.

<נעמה מנחמי: נכון.

ניסן סלומינסקי: מהרגע שהם רוצים להפוך את הצו המינהלי, את הסגירה המינהלית, זה הולך לעתירה לבית משפט שלום.

<יואל הדר: מפריעה לה המילה עתירה, לא ערעור למשל.

<נעמה מנחמי: לעתור.

יוליה מלינובסקי: אז תכתבו לפנות.

<אוסנת חיטרון: אני אבקש להתייחס.

<אוסנת חיטרון: השימוש במושג עתירה, לעתור ולא להגיש ערעור, או להגיש תובענה הוא משהו שנעשה במס' לא מבוטל של חוקים שעברו.

<אוסנת חיטרון: הרעיון הוא שמדובר בהליך שהוא באופיו הליך מינהלי, ולכן נעשה השימוש במונח עתירה, וגם סדרי הדין הם סדרי הדין מהעולם המינהלי.

<אוסנת חיטרון: גם אם היינו עושים פה שימוש במונח אחר כמו ערעור זה לא היה משנה את המהות.

יוליה מלינובסקי: אז תעשו ערעור.

<אוסנת חיטרון: לא.

<אוסנת חיטרון: הבעיה היא שזה היה משנה את סדרי הדין והיה מייצר כל מיני תוספות שהן לא מתאימות בהליך מינהלי, כמו הצורך להפקיד ערבון ודברים מהסוג הזה.

<אוסנת חיטרון: פסיקת בית המשפט אומרת שגם אם היה כתוב פה ערעור, המשמעות כשאנחנו מדברים על הליך מינהלי היא אותו דבר כמו אם משתמשים במילה עתירה.

<אוסנת חיטרון: ולכן, במס' חוקים חדשים אנחנו עושים שימוש במונח הזה.

<נעמה מנחמי: שוב, אני מפנה לחוקים הרלוונטיים, אני עשיתי גם טבלת השוואה.

מרב מיכאלי: טבלה מהממת, אם יורשה לי להחמיא ליועצת המשפטית, טבלה מדהימה.

<נעמה מנחמי: אני כן רוצה להפנות אתכם לחוקים שרלוונטיים לנו.

<נעמה מנחמי: אז בחוק סגירת מקום אנחנו מדברים על ערעור; ובחוק חסימת אתרי אינטרנט אנחנו מדברים על ערעור; ובחוק הטרדות מוקדי חירום אנחנו מדברים על עתירה לבית משפט לעניינים מינהליים.

<נעמה מנחמי: שוב, אנחנו לא מכירים את החיה הזאת שקוראים לה עתירה לבית משפט שלום, ואני מבקשת לא לעשות את זה אגב.

<אוסנת חיטרון: שוב אני אגיד.

<אוסנת חיטרון: אין כאן איזשהו שינוי מהותי, הרעיון הוא להתאים את סדרי הדין.

<אוסנת חיטרון: הפסיקה אומרת, וככה גם המדינה מתייחסת לזה, זה שבמהות מדובר בהליך מינהלי וזה לא משנה, אנחנו קוראים לו ערעור או קוראים לו עתירה, יש מס' דברי חקיקה שמתייחסים לעתירה בעיקר בהקשר של אכיפה מינהלית של עיצומים כספיים.

<אוסנת חיטרון: אין פה איזשהו הבדל מהותי, זה לא משנה את הבחינה שנעשית, וזאת גם הפסיקה בעניין הזה.

<אוסנת חיטרון: אפשר לנסות להציע לעשות שימוש במונח בחינה - - -

ניסן סלומינסקי: מה ההבדל אם זה יהיה ערעור או תביעה?

ניסן סלומינסקי: מה יהיה ההבדל?

<אוסנת חיטרון: אם אנחנו עושים שימוש במילה ערעור, סדרי הדין שיחולו הם סדרי דין שפחות מתאימים להליך המינהלי, שהם מתקנות סדר הדין האזרחי.

ניסן סלומינסקי: למשל?

ניסן סלומינסקי: מה ההבדל שיהיה?

ניסן סלומינסקי: רק שאני אבין.

<אוסנת חיטרון: מה שעולה לי זה מה שדיברנו על הצורך להפקיד איזושהי ערובה.

ניסן סלומינסקי: מי צריך להפקיד?

ניסן סלומינסקי: המערער?

<אוסנת חיטרון: כן.

<נעמה מנחמי: אז ייתנו לו פטור מהערובה.

ניסן סלומינסקי: מה עוד?

<אוסנת חיטרון: אני לא זוכרת בעל-פה לומר בדיוק, אבל אני יכולה לברר את זה ברגע זה בשיחת טלפון.

<אוסנת חיטרון: אבל נראה לנו שהדבר הזה הוא פשוט פחות מתאים.

<אוסנת חיטרון: אנחנו מדברים על הליך מינהלי, ערעור זה לא המונח שאנחנו מדברים עליו כשמדברים על הליך מינהלי.

<אוסנת חיטרון: אף אחד פה לא חולק שזה האופי של ההליך הזה, זה הליך שהוא - - -

<נעמה מנחמי: אני לא בטוחה, אגב.

<אוסנת חיטרון: גם בכל דברי החקיקה שאת עושה לא היה חולק על הדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: בואו נתמקד בזה, שלא נתחיל עכשיו פה לעצור.

<אוסנת חיטרון: נכון, חבל.

ניסן סלומינסקי: הנושא הזה של תביעה בהליך מינהלי זה המונח?

ניסן סלומינסקי: או ערעור?

ניסן סלומינסקי: מה המונח בדרך כלל במינהלי?

<אוסנת חיטרון: יש כל מיני מקרים.

<אוסנת חיטרון: אני אומרת שבחקיקה חדשה הממשלה מציעה, וזאת העמדה, וכך גם הממשלה רואה בזה הליך מינהלי.

<אוסנת חיטרון: ולכן אנחנו עושים שימוש במונח עתירה מינהלית גם אם זה לבית המשפט השלום.

<אוסנת חיטרון: בית המשפט השלום דן בקשת מאוד מאוד רחבה של הליכים מינהליים.

<אוסנת חיטרון: זה לא איזושהי חיה חדשה שבית משפט השלום דן בהליכים בעלי אופי כזה.

ניסן סלומינסקי: והעתירה קיימת כבר בדברים אחרים או שזאת פעם ראשונה?

<אוסנת חיטרון: כן, היא קיימת.

<אוסנת חיטרון: זאת ממש לא פעם ראשונה.

<נעמה מנחמי: יש לנו דוגמה שהבאתי.

<נעמה מנחמי: הבאתי דוגמאות אחרות, אז אני אשמח לדוגמאות.

<אוסנת חיטרון: זה נעשה חדשות לבקרים במה שקשור לאכיפה מינהלית.

<אוסנת חיטרון: אם אתם רוצים דוגמה קונקרטית אני תוך כדי אבדוק את זה.

ניסן סלומינסקי: נעשה ככה, נשאיר את זה.

מרב מיכאלי: האם זה קשור בשינויים שמובילה שרת המשפטים במבנה של המשרד ובצוות שהיא הקימה לבדיקת ההחלה של החוק באופן גורף?

מרב מיכאלי: התאמת החוק ליהודה ושומרון?

<אוסנת חיטרון: לא.

מרב מיכאלי: כי את אומרת חקיקה חדשה.

יוליה מלינובסקי: מה זה קשור?

מרב מיכאלי: אני שואלת אם זה קשור, אני לא אומרת שזה קשור.

מרב מיכאלי: פשוט השרה הציגה בוועדת הכנסת שהיא עושה חקיקה חדשה.

ניסן סלומינסקי: כל שלושת הנושאים שמדוברים לא קיימים במרחבי ארצנו, אז זה לא רלוונטי בכלל.

<אוסנת חיטרון: מכיוון שמדובר בהליך מינהלי, אז כמו חוק סמכויות לשם מניעת ביצוע עבירות בחוק הגבלת שימוש במקום שצוטטו, גם שם אלו הליכים בעלי אופי מינהלי, אז המונח המתאים וסדרי הדין המתאימים הם עתירה לבית משפט שלום.

<נעמה מנחמי: אבל כתוב ערעור.

<נעמה מנחמי: אבל בחוקים האלה כתבו ערעור, וכנראה שהם מתמודדים עם המילה ערעור.

<אוסנת חיטרון: יש כל מיני סיבות.

מרב מיכאלי: זה מאוד מאוד מעניין.

ניסן סלומינסקי: מאוד מעניין.

מרב מיכאלי: באמת זה מעניין.

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נתקדם ואת תנסי לחפש תוך כדי זה שאנחנו מתקדמים דוגמאות לנושא הזה.

<ליאור חיימוביץ: אפשר לעשות הרחבה אחר כך.

מרב מיכאלי: כן, בדיוק.

מרב מיכאלי: נתקדם.

מרב מיכאלי: אני חותמת על זה שנתקדם.

<אוסנת חיטרון: בסדר.

ניסן סלומינסקי: לפני שהגעתן הצבעתי בכלל, אז על מה את מדברת?

מרב מיכאלי: בכיף, היו"ר.

ניסן סלומינסקי: את תחפשי ואנחנו נתקדם, וכשיהיה לך תגידי לנו ונזכור את הנושא.

<אוסנת חיטרון: בסדר גמור.

<נעמה מנחמי: דבר שני לגבי הסעיף הקטן הזה זה באמת הנושא של להפנות - - - לבית משפט שלום שבו יושב נשיא בית משפט השלום, ואני תהיתי מדוע, ואם יש לכם התנגדות שנוריד את התוספת הזאת.

יוליה מלינובסקי: לא.

<אוסנת חיטרון: הסיבה היא שמכיוון שכן מדובר בהליך בעל אופי מינהלי כמו שאמרתי קודם, ובהליך שהוא הליך ייחודי, הוא שונה מהנושאים הרגילים שבית משפט השלום מורגל לדון בהם, אז אנחנו כן רוצים שזה יהיה בית משפט שהשופטים בו מכירים את ההליך הזה.

<אוסנת חיטרון: שתהיה להם איזושהי התמחות מסוימת, שזה לא יגיע כל פעם לשופט אחר שלא נתקל בזה, שתהיה איזושהי התמקצעות מסוימת בבחינה שמצריך החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: נשיא בית משפט שלום מבטיח לנו שתהיה בקיאות בנושא?

ניסן סלומינסקי: או לכוון תמיד לשופט שכבר יש לו ניסיון.

<אוסנת חיטרון: זה נועד לכוון את זה שזה יגיע לאותו בית משפט שבו לשופטים תהיה איזושהי התמקצעות.

<נעמה מנחמי: זאת נראית לי הגבלה.

יוליה מלינובסקי: אני מאוד מסכימה עם הדבר הזה, זה נראה לי מאוד הגיוני שיהיה נשיא בית משפט שלום.

ניסן סלומינסקי: בוא נאמר, זה הרי לחומרה.

<נעמה מנחמי: זה לא יהיה אצל הנשיא, זה יהיה בבית משפט שבו הנשיא נמצא.

יוליה מלינובסקי: אבל הנשיא ירצה שהשופט ההוא הוא - - -

ניסן סלומינסקי: ששש, רגע, רבותיי, בוא נעשה דבר פשוט, הרי באופן טבעי - - -

<נעמה מנחמי: זה יגביל אנשים מללכת לערכאות, זה יקשה עליהם.

ניסן סלומינסקי: הפוך.

יוליה מלינובסקי: איזה ערכאות?

יוליה מלינובסקי: אף אחד לא ילך לערכאות.

<נעמה מנחמי: זה אומר שאם הוא גר בצפון הוא יצטרך לרוץ עד חיפה בשביל להגיש את התובענה או ערעור או מה שזה יהיה.

יוליה מלינובסקי: אבל הם לא כתבו איזה נשיא בית משפט שלום.

<נעמה מנחמי: אבל הנשיאים יושבים בדרך כלל במקומות המרכזיים, בחיפה, בתל אביב.

ענת ברקו: אבל למה צריך את הנשיאים?

<אוסנת חיטרון: זה לא צריך להיות הנשיא, זה צריך להיות בבית משפט שבו יושב הנשיא.

<אוסנת חיטרון: הרעיון שהוא שתהיה איזושהי התמחות, זה הכול.

<יואל הדר: - - - לכן הוא יוכל לשים שופט שיכיר את הנושא - - - זה יעבור לשופט אחר, זהו.

יוליה מלינובסקי: אז משטרת חיפה תלך לבית משפט שלום בחיפה, ומשטרת באר שבע תלך לבית משפט שלום בבאר שבע.

<קריאות: - - -

<נעמה מנחמי: לגבי המשטרה אין בעיה.

<נעמה מנחמי: לגבי העותר - - -

מרב מיכאלי: אבל השאלה אם זה שנחסם לו הטלפון יכול ללכת לבית משפט אחר.

<נעמה מנחמי: הוא יצטרך לרוץ מקריית שמונה עד חיפה בשביל להגיש את זה.

מרב מיכאלי: חד-משמעית.

ניסן סלומינסקי: רבותי, רגע, נתקלנו בתופעה שנניח בית משפט שיש בו מה שנקרא גדול, כמו שעשינו נניח לגבי המחלקה הכלכלית, אתה לא חותם בכל מקום, אתה חותם רק בבית משפט גדול שיכול להקצות אנשים שיתמחו בעניין.

ניסן סלומינסקי: מה שאני מבין, שפה הם רוצים שזה יהיה בית משפט גדול שיכול להקצות מישהו או שניים שיתמחו בתהליכים כאלו.

ניסן סלומינסקי: שלא כל פעם זה ייפול לשופט שדן בזה פעם ראשונה.

יוליה מלינובסקי: שהוא בכלל לא מכיר את החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: כן, שלא מכיר.

ניסן סלומינסקי: אז אני חושב שזה בסדר.

<אוסנת חיטרון: אנחנו לא חושבים שזה מטיל איזשהו נטל מאוד מאוד כבד.

<אוסנת חיטרון: ובאיזון בין החשיבות בלשמור על איזושהי התמחות מסוימת של השופטים האלה שיכירו את זה לבין הנטל שזה יכול להטיל להפנות לבית משפט ספציפי, נראה לנו שכן נכון להפנות לבית משפט שהוא בית משפט - - -

ניסן סלומינסקי: שבו יושב הכנ"ר, ולא חייבים להגיע לנשיא, אלא שבית משפט - - -

<אוסנת חיטרון: ממש לא.

<אוסנת חיטרון: לא קבענו שהנשיא ידון בזה.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם.

יוליה מלינובסקי: נעמה, בואי נתקדם.

ניסן סלומינסקי: זה לא צריך להגיע לנשיא, רק הכוונה שבית משפט גדול שיכול להקצות.

שולי מועלם-רפאלי: לבית משפט משמעותי.

<נעמה מנחמי: בסדר, הוועדה יכולה להחליט את זה, רק הוועדה צריכה להיות מודעת שהמשמעות היא שהוא יצטרך לרוץ.

יוליה מלינובסקי: אני לא דואגת לאנשים האלו, זה בסדר גמור.

מרב מיכאלי: אבל אנחנו צריכות לחשוב על זה שאם יש למישהו טעות.

יוליה מלינובסקי: מרב, אבל זה עדיין יהיה בית משפט אזורי, זה לא שבן-אדם מבאר שבע ימצא את עצמו בחיפה, זה יהיה אותו אזור.

<אוסנת חיטרון: לא, ממש לא.

<יואל הדר: ברור.

<נעמה מנחמי: אני רק מזכירה שרוב הסיכויים שמי שיגיש את התובענות, עתירות, ערעורים, או איך שלא נקרא לזה, בסופו של דבר - -

ענת ברקו: אלה יהיו אנשים נורמטיביים.

<נעמה מנחמי: - - אלו יהיו דווקא האנשים שנעשתה לגביהם טעות.

ניסן סלומינסקי: והסיכוי שזה יקרה הוא כמעט אפס.

<ליאור חיימוביץ: אני חולק על האמירה.

יוליה מלינובסקי: בדיוק, אני מסכימה.

<ליאור חיימוביץ: מי שנעשתה לגביו טעות יביא ראיות ואפשר יהיה לבטל את הצו.

<דנה צרנובלסקי: ואנחנו נבטל.

<ליאור חיימוביץ: מי שיעתור זה אלה שיש להם אמצעים, הם ייקחו עורך-דין יקר כי חשוב להם נורא המס' הזה, כדי להמשיך בפעילות העבריינית באמצעותו.

<ליאור חיימוביץ: זה ממש להפך.

יוליה מלינובסקי: נכון, לשמור את המס' הזה.

ניסן סלומינסקי: בוודאי.

<דנה צרנובלסקי: דרך אגב, אם היו מפרסמים את הטל' שלי בפרסום שירותי זנות הייתי הולכת מיוזמתי ומחליפה מס' טלפון.

<דנה צרנובלסקי: לא רוצה לחשוב על מי שמקבל את השיחות האלה בטעות.

מרב מיכאלי: היית חוסמת בעצמך את הטלפון.

<דנה צרנובלסקי: הייתי חוסמת לעצמי את הטלפון.

<דנה צרנובלסקי: תודה, אל תתקשרו.

מרב מיכאלי: רעיון יפה.

<נעמה מנחמי: אז נשאר נשיא בית משפט השלום.

<נעמה מנחמי: ולגבי הדבר האחרון, הנושא של החסימה, האם אנחנו רוצים שעצם הגשת העתירה אחרי x ימים כלשהם, כלומר, אנחנו בעצם רוצים שבית המשפט - - -

יוליה מלינובסקי: באיזה סעיף את נמצאת?

<נעמה מנחמי: אני עדיין בסעיף קטן (ד).

<נעמה מנחמי: האם אנחנו רוצים בעצם שבית המשפט יתייחס לעתירה הזאת תוך x ימים?

<נעמה מנחמי: שלא תשב שם עוד 30 ימים.

<נעמה מנחמי: כי אני מזכירה, בסעיף הבא יש לנו הארכה אוטומטית של עוד 30 ימים ברגע שמוגשת בקשה לצו שיפוטי.

<ליאור חיימוביץ: זה קיים בתיקי רצח?

<יואל הדר: לא, מה פתאום.

<נעמה מנחמי: ולכן אנחנו כן יכולים למצוא את עצמנו - - -

<ליאור חיימוביץ: בתיקי רצח אין הגבלה כזאת, אז אני לא מכיר - - -

<יואל הדר: למה?

<יואל הדר: את רוצה להגביל את השופט פה?

<נעמה מנחמי: מה זאת אומרת בתיקי רצח אין הגבלה כזאת?

<נעמה מנחמי: אם יש מעצר, אז יש מעצר, אז הבן-אדם מגיע - - -

<ליאור חיימוביץ: מעצר עד תום ההליכים.

<נעמה מנחמי: לא מגיעים למעצר עד תום ההליכים במחדל.

<נעמה מנחמי: מגיעים למעצר עד תום ההליכים בהחלטה שיפוטית של שופט שבדק את הראיות.

<ליאור חיימוביץ: אבל לא מגבילים אותו תוך כמה זמן הוא צריך לקבל החלטה.

ניסן סלומינסקי: מה את רוצה שיהיה?

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: את רוצה שנגביל?

ניסן סלומינסקי: שמה נגיד לשופט?

<נעמה מנחמי: אבל כן מגבילים אותו.

<נעמה מנחמי: אגב, אתה לא יכול לעצור בן-אדם עד תום ההליכים מבלי שהוא ראה שופט תוך 24 שעות, תוך 48 שעות.

<ליאור חיימוביץ: אפשר להאריך את מעצרו.

<נעמה מנחמי: נכון, אבל גם פה אני אומרת שאנחנו לא יכולים לנתק קו ל-60 יום, אנחנו צריכים לחשוב.

<יואל הדר: זה לא 60 יום, אין פה 60 יום.

<נעמה מנחמי: יש פה 60 יום, כי זה 30 ועוד 30.

<יואל הדר: אין כאן.

<נעמה מנחמי: זה 30 אוטומטי, וברגע שהגשת בקשת ארכה אתה מקבל עוד 30 יום מבלי - -

<יואל הדר: מבית משפט.

<נעמה מנחמי: - - שבית משפט נתן החלטה.

<נעמה מנחמי: זה יכול להיות במחדל, זה יכול להיות סתם תיק, כי התיק נשאר במקום.

ניסן סלומינסקי: רגע, אנחנו קוראים את 3(א)?

<נעמה מנחמי: כן, אנחנו צריכים להסתכל עליו - - -

יוליה מלינובסקי: אבל את לא קראת אותו.

ניסן סלומינסקי: מה כתוב?

<נעמה מנחמי: אנחנו ב-(ד).

ניסן סלומינסקי: אז מה זה קשור?

ניסן סלומינסקי: איפה כתוב לך זמנים ב-(ד)?

<נעמה מנחמי: ב-3(ג) אנחנו רואים שאם הוגשה בקשה לארכה - - -

ניסן סלומינסקי: הגעת כבר לקריאה של 3?

<נעמה מנחמי: לא, לא הגענו לזה.

ניסן סלומינסקי: אז בואי נקרא אותו ונגיע לשם.

<נעמה מנחמי: אבל יש פה שני סעיפים שקשורים אחד לשני.

ניסן סלומינסקי: איזה סעיף קשור?

<נעמה מנחמי: הסעיף הראשון הוא סעיף (ד) שקראנו עכשיו, הסעיף השני זה סעיף 3(ג) שאומר כך - - -

יוליה מלינובסקי: למה את קופצת?

ניסן סלומינסקי: בואי נגיע לזה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל תנו לה רגע, תני לה רגע לקרוא את שני הסעיפים שהיא חושבת שקשורים, היא תסביר, ואנחנו נחליט.

יוליה מלינובסקי: אבל היא לא קראה אותו.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו אלה שמחליטים.

<נעמה מנחמי: נכון.

<נעמה מנחמי: "(ג) הוגשה לבית המשפט בקשה להארכת תוקפו של צו חסימה מינהלי לפי סעיפים קטנים (א) או (ב) יתקיים הדיון בבקשת ההארכה בהקדם האפשרי" – "והצו המקורי יישאר בתוקפו לתקופה נוספת של 30 ימים מתום התקופה שעליה הורה קצין המשטרה המוסמך.

<נעמה מנחמי: " בעצם יש לנו כאן שתי הוראות שהאיחוד שלהן ביחד אומר שיכול להיות מצב שצו מינהלי יישאר בתוקף למשך 60 יום מבלי שניתנה החלטה שיפוטית.

ניסן סלומינסקי: אנחנו עושים לא טוב, סליחה, די.

ניסן סלומינסקי: סעיף (ד) ב-2 מדבר שעל החלטת קצין משטרה אפשר להגיש ערר בתוך תקופת הצו.

<נעמה מנחמי: נכון.

ניסן סלומינסקי: עכשיו בואו נראה מה קורה הלאה, נתחיל לפי הסדר, בואו לא נקפוץ.

ניסן סלומינסקי: נתחיל לפי הסדר ונראה איך זה הולך.

<נעמה מנחמי: בוא נניח - - -

ניסן סלומינסקי: לא נניח, בואי נקרא.

<נעמה מנחמי: אדם הגיש בקשה לבחון את הצו שלו על-ידי בית המשפט.

ניסן סלומינסקי: אמת.

ניסן סלומינסקי: מה עושה עכשיו בית המשפט?

<נעמה מנחמי: לא יודעת.

ניסן סלומינסקי: אז בואי תקראי את (א), למה את קופצת?

ניסן סלומינסקי: בואי נתחיל ב-(א), (ב) ו-(ג), ונגיע לשם.

<נעמה מנחמי: אבל (א) זה הסדר אחר.

ניסן סלומינסקי: לא יודע, בואי נקרא אותו.

ניסן סלומינסקי: את כבר יודעת אולי את הכול, אנחנו לא יודעים כלום כרגע.

ניסן סלומינסקי: בואי נקרא את (א).

<נעמה מנחמי: של 3?

ניסן סלומינסקי: כן.

<נעמה מנחמי: אבל (א) של 3 עוסק בבקשה של תובע, אנחנו כרגע נמצאים - - -

ניסן סלומינסקי: אז נגיע ל-(ד) ונחזור.

<נעמה מנחמי: אולי נעזוב את הטקסט.

<נעמה מנחמי: מה הוועדה רוצה שיקרה אחרי שאדם מגיש ערר על החלטה לחסום לו את הקו?

<נעמה מנחמי: האם היא רוצה שבית המשפט יצטרך להסתכל על הבקשה הזאת בהקדם?

<נעמה מנחמי: האם היא רוצה שתהיה ברירת מחדל שאומרת שאם בית המשפט לא הסתכל על הבקשה הזאת ולא אשרר אותה, אז אחרי x זמן החסימה תוסר?

<נעמה מנחמי: זו החלטה של הוועדה.

<נעמה מנחמי: אני רוצה לשמוע מה עמדת הוועדה לגבי מה שקורה אחרי שבן-אדם מגיש עתירה.

ניסן סלומינסקי: מה החוק אומר?

<נעמה מנחמי: כרגע הצעת החוק אומרת שלא יקרה דבר.

<ליאור חיימוביץ: ממש לא נכון.

<ליאור חיימוביץ: כתוב שבית המשפט ידון בהקדם האפשרי.

<ליאור חיימוביץ: למה את מציגה את הדברים בצורה מסולפת?

<ליאור חיימוביץ: אני ממש לא מבין את זה.

ניסן סלומינסקי: די, רבותיי.

ניסן סלומינסקי: נעמה, אני לא מצליח להבין.

<נעמה מנחמי: איפה כתוב בהקדם האפשרי?

שולי מועלם-רפאלי: איפה זה כתוב?

מרב מיכאלי: איפה כתוב?

מרב מיכאלי: איפה?

<קריאות: - - -

<ליאור חיימוביץ: ב-(ג) – "יתקיים הדיון בבקשת ההארכה בהקדם האפשרי".

<יואל הדר: ב-4(ג).

ניסן סלומינסקי: אתם מוכנים?

ניסן סלומינסקי: עזבו.

ניסן סלומינסקי: עשה לי טובה, נתקדם לפי הסדר.

<נעמה מנחמי: זה לא נכון.

<נעמה מנחמי: אני מצטערת, אבל זה לא נכון מה שאמרת עכשיו.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם לפי הסדר.

<ליאור חיימוביץ: אני הקראתי מהחוק.

<נעמה מנחמי: הקראת מסעיף 3, שזאת לא הסיטואציה שאליה אנחנו מתכוונים.

<ליאור חיימוביץ: אני מקריא מהחוק מהסעיף שכרגע דיברת עליו.

<נעמה מנחמי: לא, אני מדברת על סעיף 2.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: בואו נקרא את סעיף 3, נסיים אותו ונראה אם יש לנו הבנה, אם יש לנו פתרון או לא.

מרב מיכאלי: אבל, אדוני, אנחנו בסעיף 2, איך נעבור לסעיף 3?

ניסן סלומינסקי: קראנו את סעיף 2.

מרב מיכאלי: אבל לא פתרנו אותו.

<נעמה מנחמי: עוד לא סיימנו אותו, עוד לא הסכמנו.

ניסן סלומינסקי: אולי יש לו פתרון בהמשך.

ניסן סלומינסקי: אני לא מצליח להבין, מה סעיף 2(ד) אומר, שעל החלטת קצין משטרה אפשר להגיש ערער לבית משפט בתוך התקופה.

מרב מיכאלי: מאה אחוז, ואז מה קורה?

ניסן סלומינסקי: ועכשיו השופט עושה חגיגה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין מה.

ניסן סלומינסקי: כתוב.

ניסן סלומינסקי: עכשיו בוא נתחיל לעבור מה קורה בבית משפט.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע, לא קראתי.

מרב מיכאלי: אנחנו רוצות לעבור על זה.

ניסן סלומינסקי: אני רואה שב-3(א) כתוב בית משפט, וכו', בואו נעבור, נתקדם ונראה אם יש או לא.

<נעמה מנחמי: בואו נתקדם ל-3.

מרב מיכאלי: בואו נתקדם ל-3, ונחזור, אדוני בוודאי צודק.

<נעמה מנחמי: אני מזכירה שסעיף 3 עוסק בסיטואציה שבה מוגשת בקשה לצו שיפוטי.

<נעמה מנחמי: "(א) בית משפט השלום שבו יושב נשיא בית משפט השלום רשאי, על פי בקשה בכתב של תובע, לצוות על הארכת תוקפו של צו חסימה מינהלי לתקופה נוספת שלא תעלה על 60 ימים, אם שוכנע כי חסימת מספר הטלפון חיונית למניעת המשך ביצוע העבירה שבשלה הוצא הצו, ורשאי הוא לחזור ולצוות כאמור מזמן לזמן.

<נעמה מנחמי: הוגש כתב אישום בעבירה רשאי בית המשפט הדן בכתב האישום, על פי בקשת תובע, לתת צו המורה למפעיל הסלולרי שעמו התקשר המנוי בהסכם התקשרות לחסום את מספר הטלפון המשמש" - - נגדיר את זה לעבירה, אבל בהקשר של פרסום ברבים אמרנו.

<נעמה מנחמי: - - "או לצוות על הארכת תוקפו של צו חסימה מינהלי, עד תום ההליכים או עד למועד מוקדם או מאוחר יותר שיקבע, אם שוכנע כי חסימת מספר הטלפון חיונית למניעת המשך ביצוע העבירה שבשלה הוצא הצו, ורשאי הוא לחזור ולצוות כאמור מזמן לזמן.

<נעמה מנחמי: (ג) הוגשה לבית המשפט בקשה להארכת תוקפו של צו חסימה מינהלי לפי סעיפים קטנים (א) או (ב) יתקיים הדיון בבקשת ההארכה בהקדם האפשרי ובית המשפט רשאי" - - זאת הצעה שלי לתוספת: - - "ובית המשפט רשאי על בסיס הבקשה שהוגשה, לקבוע כי הצו המקורי יישאר בתוקפו לתקופה נוספת של 30 ימים מתום התקופה שעליה הורה קצין המשטרה המוסמך.

<נעמה מנחמי: (ד) בית המשפט רשאי לדון מחדש בצו חסימה שיפוטי אם ראה כי הדבר מוצדק בשל נסיבות שהשתנו או עובדות שהתגלו לאחר מתן הצו.

<נעמה מנחמי: (ה) על החלטת בית המשפט לפי סעיף זה ניתן לערער לבית המשפט של ערעור, בתוך 30 ימים ממועד מתן ההחלטה.

<נעמה מנחמי: "

ניסן סלומינסקי: כאן זה מדבר רק על מה שאתם מגישים כהמשך.

ניסן סלומינסקי: אדם שרוצה לערער, אמרנו שהוא יכול לטעון או איך שתקראו לזה בבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: הוא טען בפני בית המשפט, מה קורה עכשיו בבית המשפט?

<יואל הדר: קודם כול הוא פנה לבית המשפט.

<יואל הדר: מה הסיטואציה?

<יואל הדר: נניח שבית המשפט דן בזה, אין בעיה.

<יואל הדר: נכון?

<יואל הדר: הוא מחליט מה שהוא רוצה.

<יואל הדר: לא דן בזה, זאת השאלה פה.

<יואל הדר: בית משפט יש לו דברים יותר חשובים מהעניין הזה, והוא לא דן בזה.

ניסן סלומינסקי: הוא ידון בזה בעוד יומיים-שלושה, מתי שהוא ידון.

<יואל הדר: לא יודע.

<יואל הדר: בכל מקרה, ברגע שהוא מביא את זה יש 30 יום שהצו פוקע.

ניסן סלומינסקי: הצו יפקע.

ניסן סלומינסקי: אם נניח אדם הגיש ביום ה-29, אז הוא הגיש - - -

<יואל הדר: הצו פוקע אחרי 30 יום, זה לא משנה.

<דנה צרנובלסקי: אם לא הגשנו בקשה להארכה הצו יפקע.

<יואל הדר: לא הגשנו בקשה, הצו פוקע.

ניסן סלומינסקי: הוא הגיש ערער ואתם הגשתם בקשה.

<יואל הדר: בינתיים לא הגשנו בקשה, והוא הגיש ביום ה-29, נניח.

<יואל הדר: ביום ה-30 הצו פוקע.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: אז הצו פוקע.

<נעמה מנחמי: ומה אם הוא הגיש ביום השלישי?

<יואל הדר: איזה יום?

<יואל הדר: שלישי?

ניסן סלומינסקי: גם כן, מה זה משנה?

<דנה צרנובלסקי: הוא יכול גם להגיש ביום שהוצאתי את - - -

ניסן סלומינסקי: אם השופט לא דן - - -

<נעמה מנחמי: עכשיו נמתין 30 יום?

<יואל הדר: לא, אנחנו לא ממתינים כלום.

ניסן סלומינסקי: תלוי בשופט.

<יואל הדר: השופט מחליט מתי הוא דן בזה.

ניסן סלומינסקי: תלוי בשופט, אבל כאן הפלוס הוא שאם השופט לא דן, אז אחרי 30 יום זה פוקע.

שולי מועלם-רפאלי: לא דן, אז בעצם אין הארכה אוטומטית.

<נעמה מנחמי: אבל 30 יום לאדם שנעשתה טעות לגבי הקו שלו הוא פשוט ילך ויחליף קו.

<יואל הדר: אז הוא יבקש את הקדמת הדיון.

<נעמה מנחמי: אדם לא יכול באמת 30 לחכות, לראות מה קורה עם הקו שלו.

שולי מועלם-רפאלי: השאלה, במקומות אחרים שהם דומים לזה, החוק מגדיר זמן?

מרב מיכאלי: זה מה שרציתי לשאול אותך.

מרב מיכאלי: מה יש בחוקים האחרים שעושים משהו כזה?

<נעמה מנחמי: אז אפשר להגיד שבית המשפט ידון בהקדם האפשרי.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר להוסיף את המילה בהקדם.

מרב מיכאלי: זה נראה לי כדאי.

ניסן סלומינסקי: אפשר להגיד את המילה בהקדם.

<דנה צרנובלסקי: מה שיש בבקשת ההארכה, לשים את זה גם כאן.

מרב מיכאלי: בהקדם האפשרי.

ניסן סלומינסקי: כן, בהקדם האפשרי, אפשר.

<ליאור חיימוביץ: בהקדם האפשרי.

ניסן סלומינסקי: תכניסו בסעיף (ד) בהקדם האפשרי.

<יואל הדר: לי נראה באופן כללי שבתי משפט צריכים לדון בכל פנייה אליהם בהקדם האפשרי, ככה נראה לי על כל פנייה.

<ליאור חיימוביץ: מה זה אומר על עתירות אחרות?

ניסן סלומינסקי: נכון, אין הכי נמי על עתירות פי כמה יותר רציניות, אבל יכול להיות שאנחנו הולכים לעשות מהפך.

<נעמה מנחמי: יש כאן מישהו מהנהלת בתי המשפט?

<אוסנת חיטרון: הם לא הגיעו.

מרב מיכאלי: מה זה נוגע להם?

<נעמה מנחמי: כי היינו מבקשים להכניס את זה לנוהל הדחוף שלהם, כמו שסיכמנו לפני הדיון, אגב.

ניסן סלומינסקי: בואו נכתוב כך, כמו שכתבתנו בסעיף 3 שיכנס בהקדם האפשרי, מה הבעיה שנכתוב כאן בהקדם האפשרי?

<יואל הדר: אין שום בעיה.

ניסן סלומינסקי: אז נכתוב ב-2(ד) בהקדם האפשרי.

<נעמה מנחמי: אנחנו נשמח להתייחסות הנהלת בתי המשפט על ההצעה שעלתה על ידיכם בדיון הכנה לדיון הזה, שזה יכנס לנוהל הדחוף שלהם.

ניסן סלומינסקי: מה זה נוהל דחוף?

<נעמה מנחמי: יש להנהלת בתי המשפט נוהל דחוף של - - -

יוליה מלינובסקי: אבל זה כזה דחוף?

יוליה מלינובסקי: זה לא חיים ומוות.

יוליה מלינובסקי: זה לא דחוף.

ניסן סלומינסקי: למה נוהל דחוף?

ניסן סלומינסקי: בהקדם האפשרי.

<קריאות: - - -

<ליאור חיימוביץ: יש לו ווטסאפ, ו-Wi-Fi, ואת זה אי-אפשר לחסום לו.

ניסן סלומינסקי: ששש.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים, רבותיי, על זה שב-2(ד) נוסיף בהקדם האפשרי, נקודה.

ניסן סלומינסקי: זה גם כן מעל ומעבר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לדעת על מה אנחנו מדברים, מדברים על זה שחוסמים מס' טלפון שמופץ.

יוליה מלינובסקי: ואם זאת כבר הייתה טעות, ואחרי שבן-אדם בירר מול משטרה, אם זאת באמת הייתה טעות, והבן-אדם פנה וגילה שיושבת שם סבתא, ומי יגיע לבית משפט וייקח עורך-דין וכו'?

יוליה מלינובסקי: עזבי, נו.

ניסן סלומינסקי: בהקדם האפשרי.

יוליה מלינובסקי: הכול מידתי.

מרב מיכאלי: מישהו שיש לו עסק וטעו בספרה אחת במס' של העסק.

יוליה מלינובסקי: וזה בסדר שכולם פנו אליו לשירותי זנות לפני זה?

יוליה מלינובסקי: זה לא הפריע לו?

יוליה מלינובסקי: בזה הוא לא ביקש לטפל?

מרב מיכאלי: אנחנו לא יודעות כמה זמן הספיקו לפנות אליו לפני כן.

יוליה מלינובסקי: נו, באמת, מרב.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, בהקדם האפשרי זה בסדר.

<ליאור חיימוביץ: יודעים, 24 שעות, זה כתוב בחוק.

מרב מיכאלי: ב-24 שעות אתה לא יודע מתי הגיע אליך ומתי גילו את המס' הזה.

<נעמה מנחמי: דיברנו על הסעיף הקטן הזה ממש הרבה זמן, אז בואו ננסה רק לעשות סדר.

<אוסנת חיטרון: אין לנו עמדה סופית עכשיו של הנהלת בתי המשפט, האם זה דבר שיכול להיכנס לנוהל טיפול דחוף בפניות, וזה מה שעשינו בחוקים אחרים.

ניסן סלומינסקי: לא, אני לא רוצה, אני לא מבקש את זה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא ביקשנו את זה.

<אוסנת חיטרון: זה מה שעשינו בחוק המקביל.

<ליאור חיימוביץ: לא ביקשו.

<ליאור חיימוביץ: הוועדה לא ביקשה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני לא מבקש בנוהל דחוף, בואו לא נאבד פרופורציות.

ניסן סלומינסקי: יש היום כאלה תהליכים שיכול להיות שהם היו צריכים להיכנס לנוהל דחוף.

ניסן סלומינסקי: אבל מה שכן, שיכתבו בהקדם האפשרי.

<נעמה מנחמי: בסדר.

<יואל הדר: אם הכול יכנס לנוהל דחוף יעשו נוהל חדש "נוהל דחוף ביותר", זה מה שיקרה.

<נעמה מנחמי: יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: ב-2(ד) נוסיף במקום המתאים בהקדם האפשרי.

<נעמה מנחמי: אז אני רק רוצה לסכם את השינויים שעשינו בסעיף (ד).

<נעמה מנחמי: השארנו את "יושב נשיא בית משפט השלום", הוספנו "בהקדם האפשרי".

ניסן סלומינסקי: את מדברת על (ד)?

<נעמה מנחמי: על השינויים שעשינו לסעיף קטן (ד).

<נעמה מנחמי: את "בתוך תקופת תוקפו של הצו" הורדנו, זה בסדר?

<אוסנת חיטרון: כן.

<אוסנת חיטרון: רק רצינו להבין את הסיבה.

ניסן סלומינסקי: למה את רוצה להוריד את תוקפו?

<נעמה מנחמי: כי אחרת זה סותר את מה - - -

ניסן סלומינסקי: הפוך.

<אוסנת חיטרון: הפוך.

<נעמה מנחמי: אתה רוצה להשאיר את זה?

<נעמה מנחמי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שנבין, אם הוא הגיש עתירה והשופט לא דן והסתיימו 30 היום, הקו משוחרר, נכון?

<דנה צרנובלסקי: זה מדבר על מתי שהוא התכוון להגיש את הערר.

<דנה צרנובלסקי: אין טעם שהוא יגיש את הערר אחרי שהייתה הפסקה.

<דנה צרנובלסקי: כלומר, אם ביום ה-31 הצו כבר לא תקף אין לו סיבה להגיש ערר, כי הוא יוכל לבוא לטעון את טענותיו בבקשת ההארכה שלי אם הגשתי בקשה.

ניסן סלומינסקי: בוודאי, ההפך.

<נעמה מנחמי: לא מדויק.

<נעמה מנחמי: כי אם אנחנו הופכים את זה לתובענה, אז תובענה יכולה גם להיות תובענה אזרחית או על נזקיו, אבל אנחנו לא רוצים להגביל אותו בהכרח לתקופת הצו.

<נעמה מנחמי: אם אנחנו משנים את המילה לתובענה.

<דנה צרנובלסקי: ההתנגדות העקרונית להוריד את זה כי זה פשוט הופך את זה - - -

<אוסנת חיטרון: אין לנו התנגדות.

ניסן סלומינסקי: פה הוא רוצה לשחרר את המס', הוא לא רוצה להגיש תובענה, זה לא קשור.

<נעמה מנחמי: אז פשוט נשאיר את המילה ערעור, כי ברגע שאנחנו מורידים את זה אז אי-אפשר לכתוב תובענה.

<אוסנת חיטרון: בסדר.

<נעמה מנחמי: אז כרגע לפחות ערעור.

<נעמה מנחמי: השארנו את "בתוך תקופת תוקפו של צו", ואת "נשיא בית משפט השלום" והוספנו "בהקדם האפשרי".

<נעמה מנחמי: (ה) זאת תוספת שאני מציעה שמופיעה גם בחוקים דומים, ואני רוצה שהוועדה תיתן דעתה על השוני בין זה לבין סגירת מקום לדוגמה.

<נעמה מנחמי: בסגירת מקום מופיע – אני אקריא ואחר כך תוכלו להתייחס – בסגירת מקום מופיע: "(ה) ניתן צו חסימה מינהלי, לרבות אם הוארך לפי סעיף זה, לא יינתן צו חדש בתוך שנתיים מיום שפקע תוקפו של הצו הקודם אלא באישור של פרקליט מחוז ששוכנע כי הוצאת צו חדש מוצדקת בשל שינוי של ממש בנסיבות.

<נעמה מנחמי: "

יוליה מלינובסקי: איפה את נמצאת?

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא מבינים בכלל.

ניסן סלומינסקי: פה אנחנו ב-4?

<נעמה מנחמי: אנחנו ב-(ה).

<נעמה מנחמי: יש לכם נייר משולב עם ההערות שלי, ואז יהיה לכן גם יותר קל להבין את ההצעות.

<נעמה מנחמי: אנחנו נמצאים בעמ' 6 כרגע.

ניסן סלומינסקי: מה קראת מהחוק עד עכשיו?

<נעמה מנחמי: הגענו ל-2(ד).

יוליה מלינובסקי: מאיפה זה בא?

מרב מיכאלי: זאת הצעה.

<נעמה מנחמי: אני מעלה את זה כשאלה לוועדה לדון בה.

<נעמה מנחמי: יש בחוק סגירת מקום, בעצם כדי להימנע ממצב שבו המשטרה עושה שימוש לא ראוי בסמכות וסוגרת שוב ושוב ושוב מבלי לטפל בשורש הבעיה באכיפה הפלילית, בעצם הוגבלה הסמכות שלה להשתמש באותו צו סגירה מינהלי.

<נעמה מנחמי: אז אני מעלה את השאלה האם הוועדה רוצה גם כאן לעשות דבר דומה או שונה?

ניסן סלומינסקי: מה הפירוש?

<ליאור חיימוביץ: פה הרציונלים למיניהם שונים מכיוון שבהגבלת מקום, שוב, אתה יודע מי נמצא במקום.

<ליאור חיימוביץ: בהגבלת מס' טלפון אין בן-אדם מאחורי הטלפון, אתה לא תמיד, ברוב הפעמים, למעשה, לא תוכל להגיע לאכיפה פלילית, ולכן הרציונל הוא שונה.

<קריאה: אבל אז תלך לאכיפה שיפוטית.

<ליאור חיימוביץ: תתקן אותי דנה אם אני טועה.

ניסן סלומינסקי: אבל הוא חייב ללכת.

ניסן סלומינסקי: אם הוא רוצה להאריך הוא חייב ללכת.

ניסן סלומינסקי: נניח, הוציאו 30 יום, אם הם לא מגישים בקשה ולא מקבלים צו משופט, זה פוקע.

<נעמה מנחמי: נכון, אבל יום אחר כך הם יכולים לעשות את זה מחדש.

<נעמה מנחמי: אם לא כותבים את הסעיף הזה הם בעצם יכולים לחכות 30 יום שזה ייפסק, ואז לעשות עוד 30 יום.

<נעמה מנחמי: תיאורטית אין משהו שמפסיק אותם.

<נעמה מנחמי: בעוד שבעצם דרך המלך במצב כזה היא לעשות את ה-30 יום, לבקש ארכה, לבקש צו שיפוטי.

<נעמה מנחמי: ברגע ששופט נותן הוא יכול לתת לתקופה שהיא כמעט לצמיתות, היא לא כתובה כצמיתות, נדבר גם על זה, אבל בעצם שופט יכול להגיד שעכשיו המס' הזה יהיה חסום מעכשיו לעשר שנים הבאות.

<נעמה מנחמי: אני בעצם אומרת, בוא נראה אם אנחנו מוכנים שזה יהיה, שהמשחק הזה של 30 יום כן, יום לא, 30 יום כן, יתאפשר.

<נעמה מנחמי: אם אנחנו מאפשרים דבר כזה.

ניסן סלומינסקי: דנה, מה את אומרת?

<דנה צרנובלסקי: אז אני רוצה להתייחס לזה.

<דנה צרנובלסקי: בחוק של הגבלת שימוש במקום פיזי, בחוק המקורי הסעיף הזה לא הופיע וגם לא היו בעיות כאלה, לא היו תופעות של זה שהמשטרה רצה ומוציאה עוד צו מינהלי, עוד צו מינהלי, עוד צו מינהלי.

<דנה צרנובלסקי: פנינו לבתי משפט.

<דנה צרנובלסקי: יש מקרים שבהם כשמגיע המועד לבקש הארכה, למעשה, אנחנו יודעים שהעסק במקום פיזי, בגלל זה זה יותר רלוונטי.

<דנה צרנובלסקי: העסק למשל עבר כבר למקום אחר, ואז אין לנו טעם להמשיך ולבקש הארכה של אותו מקום, ואז לא פנינו בבקשת הארכה.

<דנה צרנובלסקי: ובחלוף פרק זמן מסוים של כמה חודשים, למשל, המקום הזה חוזר לפעול, כי בינתיים ייבשו קצת את המקום הזה, עברו למקום אחר, חזרו למקום הזה.

<דנה צרנובלסקי: את הסעיף במקום הפיזי הוספנו לבקשת הוועדה.

<דנה צרנובלסקי: אני יכולה להגיד לכם שהיום יש לנו דיונים, הרבה הידיינויות בבתי משפט סביב השאלה של מהן נסיבות של ממש, והאם העובדה שהמקום הזה הפסיק לפעול ואז חזר לפעול זה שינוי של ממש בנסיבות או לא.

<דנה צרנובלסקי: תבינו שהמשמעות של הסעיף הזה אומרת שאם באמת מקום, אני בחרתי לא להאריך אחרי 30 ימים כי התרשמתי באמת ובתמים שהפסיקו לבצע שם עבירות פליליות ועברו לכתובת אחרת, ואחרי חודש הם חוזרים, אני לא יכולה לפעול נגד המקום הזה.

<דנה צרנובלסקי: והפרשנות של שינוי של ממש בנסיבות יכולה להיות פרשנות מאוד דווקנית, שלמעשה תגרום לי לפעמים למצב שבו אני צריכה לתת לבית הבושת להמשיך להתנהל, ואני לא יכולה לנקוף אצבע.

<דנה צרנובלסקי: אני לא חושבת שזאת מטרת המחוקק.

<דנה צרנובלסקי: ולכן אני חושבת שבחוק הפיזי אנחנו כרגע בבעיה.

<דנה צרנובלסקי: מנגד צריך גם לזכור – ואמרתי את זה קודם – שההשפעה על האינטרס של הפרט בהגבלת מקום פיזי, בהגבלת שימוש במקום פיזי, במקרקעין, בבית, בדירה, בחנות, זאת השפעה הרבה יותר משמעותית מניתוק קו טלפון.

<דנה צרנובלסקי: ובוודאי שבמקום פיזי לאדם יש יכולת לעשות הרבה שימושים אחרים, ואם אני מונעת ממנו לעשות את השימוש במקרקעין זה דרמטי.

<דנה צרנובלסקי: אם הוא אומר: אני רוצה לעשות שם שימוש חוקי.

<דנה צרנובלסקי: ולקחת קו טלפון אחר זה לא משהו מאוד דרמטי.

יוליה מלינובסקי: אין מה להשוות.

ניסן סלומינסקי: אני אשאל אתכם רק שאלה אחת.

ניסן סלומינסקי: נניח שהאיש אחרי 20 יום או 25 יום הגיש עתירה או ערעור, בינתיים לשופט לא היה זמן לדון בזה וכו', נגמרו ה-30 יום, המס' אמור לחזור אליו, אז אתם יכולים שוב אחרי יום שאתם מחכים, אתם יכולים להטיל עוד פעם 30 יום כשיש כבר עתירה?

<יואל הדר: הסעיף מאפשר שאם המשטרה פונה ומבקשת להאריך את ה-30 יום, אז יש את האפשרות, כמו שנאמר מקודם, עוד 30 יום כי השופט עוד לא דן.

<יואל הדר: אז יש לנו 60 יום במסגרת הזאת אם השופט לא דן.

<יואל הדר: מי שיש לו עסק חי 60 יום זה המון, עדיף לו והרבה יותר זול להחליף קו טלפון ולרוץ עם קו טלפון אחר.

<יואל הדר: אני לא רואה את הסיטואציה, אני לא יודע למה צריכה בכלל להיות סיטואציה שהיא לא נראית, אלא אם כן הוא ירצה ביום מן הימים לחזור לזה.

<יואל הדר: אם הוא ירצה ביום מן הימים לחזור לזה, בעוד שנה, אז למה צריך לרוץ לפרקליט מחוז?

ניסן סלומינסקי: הסיטואציה יכולה להיות בשני מצבים, או שהאיש הגיש ערעור, או שאתם ביקשתם בקשה להאריך.

ניסן סלומינסקי: אבל אם האיש לא הגיש ערעור, ואתם לא הגשתם בקשה להאריך, אז אחרי 30 יום זה נגמר, נכון?

<יואל הדר: נכון.

ניסן סלומינסקי: והמס' הזה משוחרר.

ניסן סלומינסקי: ואז אתם מוצאים שהמס' הזה ממשיך לעבוד אותו דבר, ואתם יכולים להוציא כעבור יום או יומיים עוד פעם חסימה ל-30 יום?

<שרית פרץ: לפי סעיף (ה) אני מבינה שלא.

<יואל הדר: לכאורה, אם זאת הבעיה.

ניסן סלומינסקי: זאת הבעיה שלי.

<יואל הדר: אם יש חשש שמא המשטרה תנצל לרעה, אז אפשר להגיד שההארכה לא תיעשה בדרך של משהו מינהלי אלא רק דרך בית משפט, אם זאת הבעיה.

<יואל הדר: ולא צריך להכניס את כל סעיף (ה) בשביל זה.

ניסן סלומינסקי: כן, זאת הבעיה.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה את כל סעיף (ה).

<נעמה מנחמי: שמה?

<נעמה מנחמי: שסעיף חדש בעצם יהיה רק דרך בית משפט?

<יואל הדר: כן.

<נעמה מנחמי: ההארכה חדשה, נגיד לתקופה של שנה או שנתיים?

ניסן סלומינסקי: לא שנה.

ניסן סלומינסקי: מה שנה?

<יואל הדר: יש חשש שאחרי 30 יום ינצלו לרעה המשטרה ויוציאו עוד פעם צו מינהלי חדש במקום לפנות לבית משפט.

<יואל הדר: את החלק הזה אפשר לסגור ולהגיד שהמשטרה לא תוכל אחרי 30 יום להוציא צו מינהלי חדש.

<נעמה מנחמי: ואם זה אחרי 35 ימים או 36 ימים?

<דנה צרנובלסקי: אבל צריך לקצוב את זה בפרק זמן.

<נעמה מנחמי: אתה צריך לקצוב בפרק זמן, להגיד שבטווח של שנה או שנתיים - - -

<דנה צרנובלסקי: אנחנו רק לא רוצים את השינוי של ממש בנסיבות באישור פרקליט מחוז, כי כרגע זה מחסום שאנחנו לא מצליחים לעבור אותו בוויכוח על מהו שינוי של ממש בנסיבות.

<נעמה מנחמי: הבנתי.

<נעמה מנחמי: אז בואו נכתוב באמת משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: אני אומר עוד פעם – רק בואו נגדיר את הנקודה ונמצא פתרון – עברו 30 יום והמשטרה לא הגישה בקשה להאריך, אחרי 30 יום זה פוקע ובאופן תיאורטי המס' הזה חוזר.

ניסן סלומינסקי: אם לא נעשה בו שום שימוש אין בעיה.

ניסן סלומינסקי: אם אתם רואים שכעבור כמה ימים נעשה בו שוב אותו שימוש של הפצה לזנות או לסחר, אתם יכולים להוציא עוד פעם 30 יום?

<יואל הדר: לכאורה לפי החוק היום כן.

ניסן סלומינסקי: וכל פעם אתם יכולים לעשות ככה.

ניסן סלומינסקי: כלומר, כאילו אתם אומרים: למה לי ללכת לשופט וכל זה, כל פעם הוא יתחיל ואני אעשה את זה.

יוליה מלינובסקי: בדיוק.

יוליה מלינובסקי: פעם שנייה הם מייד יתחייבו ללכת לשופט.

יוליה מלינובסקי: אז בוא נעשה ככה.

<ליאור חיימוביץ: אבל, אדוני, אלה דברים תיאורטיים.

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

ניסן סלומינסקי: צריכים רק לחשוב מה אנחנו רוצים לעשות, כי אם נניח אתם רוצים, למה לא הגשתם בקשה להאריך?

ניסן סלומינסקי: כי אמרתם: מה, אני אלך לבית משפט והכול?

<נעמה מנחמי: או כי אין רף מספיק.

ניסן סלומינסקי: אבל מה שיקרה אם האיש חוזר, אם תוכלו שוב לממש את זה ותגידו: למה אני צריך ללכת לשופט, המס' יחזור, ואחרי יומיים נגיש עוד פעם 30 יום שלנו.

ניסן סלומינסקי: כאילו כל פעם תעשו ותקפצו על בית המשפט.

<יואל הדר: נניח.

<ליאור חיימוביץ: אני יכול לחשוב על עוד תרחיש דמיוני.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם זה תרחיש אפשרי או שאנחנו לא רוצים שזה יקרה.

<ליאור חיימוביץ: אדוני, יכול להיות גם תרחיש שבו נחסם מס' ל-30 יום, הגיע בן-אדם נורמטיבי, אומר: סליחה, טעיתם.

<ליאור חיימוביץ: הנה, אני בן-אדם נורמטיבי, חסמתם לי בטעות את המס'.

<ליאור חיימוביץ: השתכנעה המשטרה, החזירו את המס' לחיים, ואחרי שבוע גילינו שהוא בכל זאת משמש, ושהאדם הנורמטיבי שכביכול הגיע שיקר, אז רוצים לחסום שוב.

<נעמה מנחמי: אז זה שינוי נסיבות.

ניסן סלומינסקי: זה משהו אחר.

<ליאור חיימוביץ: זה לא שינוי נסיבות, צריך להוציא צו חדש.

<נעמה מנחמי: אז תעשה אותו עכשיו דרך בית משפט.

<ליאור חיימוביץ: אבל אני רוצה חסימה מיידית, זאת כל התכלית של החוק.

ניסן סלומינסקי: אני שואל שאלה פשוטה, עזבו.

ניסן סלומינסקי: אתם קיבלתם 30 יום, אם שחררתם את האיש בגלל שהוא שכנע אתכם שזאת טעות זה סיפור נפרד.

ניסן סלומינסקי: ואז התברר שהוא עבד עליכם, זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר רגיל, הגשתם, יש לכם 30 יום, לא הגשתם בקשה להאריך, לא בגלל שיש, נגמרו ה-30 יום המס' חזר.

ניסן סלומינסקי: ואז כעבור כמה ימים הוא ממשיך הלאה, למה לא?

ניסן סלומינסקי: אתם רואים, אתם עוד פעם רוצים 30 יום.

ניסן סלומינסקי: אם יש לכם את היכולת לעשות כל פעם את זה, המשמעות היא שכדי לחסוך את השופט אתם אומרים: מה אכפת לי, יחזור אליו ליומיים, אני עוד פעם אוציא 30 יום.

ניסן סלומינסקי: ואנחנו רוצים שאם כן, שתקבלו איזו בחינה של שופט.

ניסן סלומינסקי: אז השאלה אם תהליך כזה יכול לקרות או שאנחנו רוצים שאתם כן תלכו לשופט.

<יואל הדר: אבל מצד שני לאיש הזה כל כך מפריע, 30 יום לא היה לו את הקו הזה.

ניסן סלומינסקי: לא מפריע לו.

<יואל הדר: לא מפריע לו?

ניסן סלומינסקי: מה הוא יעשה?

ניסן סלומינסקי: הוא באמת משתמש בזה לפשע, אבל אין לו למי ללכת, הוא מחכה 30 יום, נגמרו 30 היום, אתם לא הלכתם לשופט, הוא אומר: ואללה, וממשיך לעבוד עם המס' הזה.

ניסן סלומינסקי: אז אתם אומרים לי: רגע, רגע, אני עוצר אותו עוד פעם 30 יום, וככה יהיה כל הזמן, מה אתם מרוויחים?

ניסן סלומינסקי: אתם כל פעם מפסידים יומיים שהוא יכול להשתמש בו, ואתם חוסכים כל פעם ללכת לשופט.

ניסן סלומינסקי: זה תהליך שהוא לא טוב, הוא לא רצוי.

שולי מועלם-רפאלי: שהוא לא תקין.

<נעמה מנחמי: הוא לא יעיל למערכת.

שולי מועלם-רפאלי: נכון, הוא גם לא יביא בעצם למה שאנחנו רוצים.

ניסן סלומינסקי: הוא לא רצוי.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא רוצים שזה יהיה ככה.

ניסן סלומינסקי: ככה אתה יכול להמשיך שנה-שנתיים בלי שופט, בלי כלום, כל פעם תיעשה הפסקה של יומיים, ועוד פעם תיעשה 30 יום.

מרב מיכאלי: נכון.

ניסן סלומינסקי: וזה תהליך שאנחנו לא רוצים שיקרה.

<יואל הדר: בוא נדבר על ימים, כי זה לא מעבר לימים.

<יואל הדר: אז אם בתוך 30 יום, נניח, מהפעם, אם בתוך - -

<ליאור חיימוביץ: זה רעיון טוב.

<יואל הדר: - - ה-30 יום אז צריך ללכת לבית משפט.

<יואל הדר: אם חלפו 30 יום שזה - - -

<ליאור חיימוביץ: אם רצתה המשטרה להוציא צו חדש בתוך 30 יום מיום שפקע הצו, אז היא צריכה ללכת לבית משפט.

<נעמה מנחמי: 30 כן, 30 לא.

ניסן סלומינסקי: 30 יום זה הרבה, אתם יכולים לקחת על עצמכם כזה דבר?

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: בסדר, לא אכפת לי.

ניסן סלומינסקי: ואז אם נניח שעברו 10 ימים ואתם רואים שהוא ממשיך לעבוד עם זה?

מרב מיכאלי: אם זה יהיה יותר מ-30 יום?

<יואל הדר: אז צריך ללכת לבית משפט.

ניסן סלומינסקי: אז אתם הולכים ישר לבית משפט.

ניסן סלומינסקי: אתם לא יכולים בעצמכם.

מרב מיכאלי: לא, זאת לא השאלה.

מרב מיכאלי: השאלה מה אם עברו 40 יום ואז הם כבר לא צריכים ללכת לבית משפט.

<ליאור חיימוביץ: אז אפשר להוציא צו חדש.

<יואל הדר: נכון, אז זה תמיד - - - צו חדש.

<דנה צרנובלסקי: אבל האדם יכול ללכת להגיש ערר, צריך לזכור שיש לו זכות לפני כן.

ניסן סלומינסקי: עברו 30 יום ולא ביקשתם, האיש חזר אחרי עשרה ימים.

מרב מיכאלי: אז הם לא צריכים ללכת לבית משפט.

<ליאור חיימוביץ: אז אפשר להוציא צו חדש.

ניסן סלומינסקי: עכשיו כדי להוציא - -

<יואל הדר: צריך צו בית משפט.

ניסן סלומינסקי: - - אתם צריכים כבר ללכת לבית משפט, אתם לא יכולים להשתמש עוד פעם ב-30 יום.

<יואל הדר: בסוף ה-30 יום הראשונים אחרי פקיעת הצו, בית משפט, אחרי זה - - -

ניסן סלומינסקי: אז זה בסדר.

מרב מיכאלי: בעיני זה לא בסדר.

מרב מיכאלי: זה לא הגיוני.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: מה רצית שיהיה?

מרב מיכאלי: אני מעדיפה להגביל איזשהו פסק זמן שבתוכו תוכלו להוציא פעם שנייה צו מינהלי, אבל פעם שלישית כבר לא.

מרב מיכאלי: כי מה שאתה תיארת - - -

ניסן סלומינסקי: עוד יותר טוב, הוא מוכן על הפעם הראשונה כבר לקבל על עצמו.

מרב מיכאלי: לא, רק ל-30 יום הוא נותן לעצמו, ואחר כך הוא מרשה לעצמו - - -

<אסף פרידמן: הוא אומר שהחל מהיום ה-31 הוא יוציא צו חדש.

מרב מיכאלי: אחרי היום ה-30 הוא כבר לא צריך.

מרב מיכאלי: ביום ה-31 הוא כבר לא צריך ללכת לבית משפט, וזה לא הגיוני בעיני.

מרב מיכאלי: אני רוצה למקרה שליאור תיאר, בדיוק זה, אז אני אומרת אדרבה, קח פעם שנייה צו מינהלי, אבל פעם שלישית כבר - - -

<ליאור חיימוביץ: מה אמרתי?

מרב מיכאלי: מה שתיארת קודם, שהמשטרה השתכנעה ואז אחרי עשרה ימים או שבועיים או לא יודעת מה אתם מגלים שהוא בכל זאת - - -

<ליאור חיימוביץ: אבל אם רוצים להוציא צו שלישי לאותו מס' זה חייב להיות בבית משפט.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: בסדר, אני מוכן לקבל את זה.

מרב מיכאלי: אבל פעם שנייה יש לך מינהלי.

<ליאור חיימוביץ: מקובל.

מרב מיכאלי: מקובל?

מרב מיכאלי: סבבה.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אני מוכן לקבל את זה, זה עוד יותר טוב ממה שאתה הצעת, אפילו להערכתי.

ניסן סלומינסקי: אני מוכן לקבל את זה.

מרב מיכאלי: זה לא בלתי סביר בעיני.

ניסן סלומינסקי: בסדר, ההפך, אני מוכן לקבל את זה.

ניסן סלומינסקי: שייכתב, אתם תמצאו את הנוסח.

<נעמה מנחמי: אז נגיד שניתן לעשות את זה עד פעמיים בטווח של שנתיים?

<נעמה מנחמי: זה מקובל?

<ליאור חיימוביץ: למה שנתיים?

<יואל הדר: למה שנתיים, למה להגביל?

<ליאור חיימוביץ: אנחנו לא רוצים הגבלה, לא צריך הגבלה של שנתיים.

<ליאור חיימוביץ: בכלל.

ניסן סלומינסקי: אחרי פעמיים הם יצטרכו ללכת לבית משפט.

שולי מועלם-רפאלי: אחרי פעמיים צריך בית משפט.

<נעמה מנחמי: בעוד חמש שנים פתאום יחזור המצב.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: נו, אז מה?

ניסן סלומינסקי: מה רצית שיהיה?

<נעמה מנחמי: הם יצטרכו ללכת לבית משפט?

<נעמה מנחמי: אני חושבת שטווח של שנתיים כן.

מרב מיכאלי: נעמה צודקת.

<נעמה מנחמי: אני לטובתכם.

מרב מיכאלי: נעמה צודקת, היא אומרת, כבר פעמיים הוצאת צו מינהלי.

<ליאור חיימוביץ: שיהיה שנתיים, אין הבעיה.

ניסן סלומינסקי: טוב, שיהיה שנתיים, בסדר.

ניסן סלומינסקי: אחרי פעמיים, אם רוצים להוציא שוב, יצטרכו צו שופט בתוך שנתיים.

ניסן סלומינסקי: לכן מוצע לכם שתמיד תנצלו את ה-30 הראשונות.

מרב מיכאלי: יאללה, אדוני, בוא נתקדם.

מרב מיכאלי: הלאה.

<דנה צרנובלסקי: נעמה, זה לא המנגנון של אישור פרקליט מחוז.

<ליאור חיימוביץ: ברור, ברור.

<נעמה מנחמי: כן, זה מחליף את זה.

מרב מיכאלי: מחליף.

<יואל הדר: גמרנו את סעיף 2?

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להמשיך.

<יואל הדר: לגבי סעיף 2 יש לנו בעיה עם מה שנעמה הציעה, לא עם מה שאנחנו הצענו.

ניסן סלומינסקי: איפה היא הציעה?

<יואל הדר: היא הוסיפה משהו שלא היה, שלא נמצא פה.

<ליאור חיימוביץ: לא ברור לנו איפה זה הוסף.

ניסן סלומינסקי: איפה?

<יואל הדר: הנושא של הפרסום, היא אמרה ברבים.

<יואל הדר: גם קבוצת ווטסאפ, צריך להיות ברור שזה ברבים.

מרב מיכאלי: אבל זאת לא החלטה שלנו, זה בדיוק להשאיר פרסום ברבים בשביל שאפשר יהיה להכריע האם קבוצת הווטסאפ היא של - - -

<יואל הדר: ומי יכריע?

<ליאור חיימוביץ: אנחנו מוכנים שזה יהיה פרסום.

<יואל הדר: לא ברבים.

<ליאור חיימוביץ: אין גדרה כזאת ברבים.

ניסן סלומינסקי: פרסום.

ניסן סלומינסקי: למה ברבים?

ניסן סלומינסקי: הבנו את פרסום, מה זה ברבים?

ניסן סלומינסקי: חמישה זה רבים?

ניסן סלומינסקי: עשרה זה רבים?

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

מרב מיכאלי: אז זאת השאלה, מה זה פרסום?

<יואל הדר: ווטסאפ זה רבים?

<ליאור חיימוביץ: אם זאת קבוצה אקסקלוסיבית של עשרה-15 איש זה מבחינתי פרסום.

<יואל הדר: זה גם פרסום.

<ליאור חיימוביץ: זנות יכולה להתפרסם.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, סליחה.

ניסן סלומינסקי: הגדרנו מהרגע הראשון כי ידעתי שניכנס לזה, הגדרנו שלא הכמות רלוונטית אלא הדרך.

ניסן סלומינסקי: הגדרנו את זה בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: עשינו את ההגדרה בהתחלה עוד לפני שהתחלנו לקרוא.

ניסן סלומינסקי: לא חשובות הכמויות של אנשים שנחשפים לזה, אם הדרך היא שיש טלפון שדרכו מגיעים למישהו שמספק, את הטלפון הזה אפשר לנטרל.

ניסן סלומינסקי: אם דרך הטלפון הזה מגיעים חמישה אנשים או 1,000 זה לא רלוונטי, וההפך.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, מה שרלוונטי זה שיש מס' שדרכו מגיעים לספק, שאותו אפשר לחסום.

ניסן סלומינסקי: בואו נמשיך הלאה.

<נעמה מנחמי: אני חושבת שאולי המבחן יכול להיות אם בעצם כבר יש קשר בין אותם אנשים.

<נעמה מנחמי: זאת אומרת, אם זאת קבוצה של אנשים שאני מתכתבת איתם באופן קבוע - - -

<ליאור חיימוביץ: כל מבחן כזה יכניס אותנו לדיונים והידיינויות אין סופיות בבתי משפט, פשוט ימנעו את המימוש של החוק הזה.

<ליאור חיימוביץ: אי-אפשר.

<יואל הדר: לא צריך להגיד לזה, אסור להגיע לזה.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל מה פירוש?

ניסן סלומינסקי: אם זאת קבוצה ידועה שעומדת בקשר עם מישהו, אז הם יודעים כבר מי זה המישהו, אז הם לא צריכים את החוק הזה, הם יגיעו למישהו הזה.

ניסן סלומינסקי: מה הם צריכים את זה?

<נעמה מנחמי: נכון, בגלל זה אני אומר שזה פרסום שהוא בעצם פרסום לאנשים שהם לא בקשר.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: ששש, חבר'ה, אני הגדרתי עוד פעם, אני לא מדבר על כמות.

ניסן סלומינסקי: אם הדרך היא שיש מס' שדרכו אנשים מתקשרים, הם לא יודעים מי הספק, דרך המס' הזה מתקשרים ומקבלים שירותי זנות או סמים וכו', את המס' רוצים לחסום.

ניסן סלומינסקי: זה לא עונש, זאת מניעה, נקודה.

ניסן סלומינסקי: כמה אנשים משתמשים במס' הזה כדי לצרוך סמים?

ניסן סלומינסקי: יכולים להיות חמישה, יכולים להיות 1,000, לא יודעים.

ניסן סלומינסקי: אף אחד גם לא יודע.

ניסן סלומינסקי: במידה שיש קבוצה שהיא עומדת מול אדם שהוא חבר שלהם, לא משנה, שהוא מספק להם סמים, לא צריכים את החוק, כי הם יודעים מי האיש, ויגיעו לאיש הזה ויאשימו אותו כי הוא סוחר סמים.

ניסן סלומינסקי: לא צריך את החוק הזה.

יוליה מלינובסקי: אם מס' וירטואלי כזה?

ניסן סלומינסקי: אם הם יודעים להתקשר אליו ישירות, אז גם המשטרה תדע.

<דנה צרנובלסקי: החשש ממגבלות שתמיד יכולות להיות נסיבות שאנחנו לא חשבנו עליהן, אבל סתם מניסיון לחשוב, אם אני אקים עכשיו – לא אני, מישהו אחר – יקים עכשיו קבוצת שירותי זנות בעיר חיפה - -

<ליאור חיימוביץ: לחברים בלבד, מועדון חברים.

<דנה צרנובלסקי: - - ועכשיו יש לי חברים בקבוצה הזאת, אני אולי לא מכירה אותם, אבל אלו חברים בלבד.

<קריאה: אבל כולם מכירים אחד את השני.

<דנה צרנובלסקי: אחר כך אני אבוא ואגיד: סליחה, אני לא פרסמתי את מס' הטלפון, שלחתי את זה לחברים שלי בקבוצת הווטסאפ שהם ממש אוכלוסייה ספציפית של מחפשי זנות בחיפה, אז זה לגיטימי?

<דנה צרנובלסקי: אז אנחנו לא רוצים לחסום את הטלפון?

<נעמה מנחמי: זה ברור שזאת לא הכוונה.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם.

ניסן סלומינסקי: הגדרנו את זה נכון.

<ליאור חיימוביץ: ברור שזאת המשמעות של רבים.

<יואל הדר: לא הגדרנו אבל הסברנו.

ניסן סלומינסקי: הסברנו, כן.

<אוסנת חיטרון: אני חושבת שזה נכנס גם לפרסום ברבים, אבל, אוסנת, אם יש לך הצעה.

<אוסנת חיטרון: אני רוצה להגיד שהשאלה מה זה פרסום זאת שאלה שעולה עכשיו בהמון הקשרים עם כל עולם הווטסאפ.

<אוסנת חיטרון: פרסום זה לא משהו שייחודי לפה.

ניסן סלומינסקי: אוסנת, הסברנו את זה, בסדר.

ניסן סלומינסקי: תתקדמי.

ניסן סלומינסקי: את יכולה לקרוא את סעיף 3?

<נעמה מנחמי: כבר קראנו את סעיף 3, אז אולי אני אקריא רק את סעיפים (ב) ו-(ג) שבהם יש הצעות לתיקונים.

<נעמה מנחמי: "(ב) הוגש כתב אישום בעבירה רשאי בית המשפט הדן בכתב האישום, על פי בקשת תובע, לתת צו המורה למפעיל הסלולרי שעמו התקשר המנוי בהסכם התקשרות לחסום את מספר הטלפון המשמש לפרסום האסור.

<נעמה מנחמי: " נגיד שכרגע זה פרסום אסור.

<נעמה מנחמי: "או לצוות על הארכת תוקפו של צו חסימה מינהלי".

מרב מיכאלי: רגע, את מציעה להחליף את "לביצוע עבירה" "לפרסום האסור".

<נעמה מנחמי: זה בעצם מה שהיה בהצעות החוק הפרטיות, לא שיניתי את זה.

<דנה צרנובלסקי: שם דיברו על עבירה ספציפית שהיא פרסום, ואז הפרסום אסור.

<דנה צרנובלסקי: זאת אומרת שאם אני מזכירה שאין עבירה ספציפית של פרסום - - -

יוליה מלינובסקי: אבל כבר קראנו את 3.

<נעמה מנחמי: אמרתי שבגלל שהיו בו שינויים ובגלל שקראנו אותו רק בגלל ההקשר של 2, אז אקריא אותו.

ניסן סלומינסקי: אז את מקריאה אותו שוב?

<נעמה מנחמי: מקריאה רק את סעיפים (ב) ו-(ג) שוב, כי היו בהם שינויים.

מרב מיכאלי: אבל בחוק הזה אנחנו אוסרות על פרסום.

<דנה צרנובלסקי: זה לא החוק הזה, את לא מייצרת עבירה פלילית חדשה.

ניסן סלומינסקי: אפשר שהיא תקרא את הסעיף?

ניסן סלומינסקי: תקריאי עוד פעם את סעיף (ב).

<נעמה מנחמי: "(ב) הוגש כתב אישום בעבירה רשאי בית המשפט הדן בכתב האישום, על פי בקשת תובע, לתת צו המורה למפעיל הסלולרי שעמו התקשר המנוי בהסכם התקשרות לחסום את מספר הטלפון המשמש לפרסום של עבירות לפי" - - -

<יואל הדר: למה פרסום?

<נעמה מנחמי: כי דיברנו על פרסום.

<יואל הדר: אבל זה לא רק על זנות, זה בדיוק העניין, זה גם על עבירת סמים.

מרב מיכאלי: אבל הוא לא אסור, זה בדיוק העניין.

מרב מיכאלי: פרסום של מכירת סמים הוא לא אסור.

<נעמה מנחמי: לא הורדתי את המילה אסור.

<נעמה מנחמי: המילים הפרסום אסור היו שם בגלל שזה הגיע מהצעות החוק הפרטיות, אבל אנחנו כבר לא בפרסום אסור, אנחנו בפרסום.

<דנה צרנובלסקי: אבל זה גם לא מס' הטלפון משמש לפרסום, כי מס' הטלפון לא משמש לפרסום, אלא הוא מופיע בפרסום.

<נעמה מנחמי: נכון, אבל כרגע אני לא יכולה אד-הוק תוך כדי הקראה לנסות לייצר נוסח שהוא מתאים גם וגם.

<יואל הדר: למה צריך את המילה פרסום?

<דנה צרנובלסקי: צריך להסכים על העיקרון.

<נעמה מנחמי: צריך להסכים על העיקרון.

<נעמה מנחמי: אני חושבת שהסכמנו על העיקרון, עכשיו זה עניין של ניסוח.

ניסן סלומינסקי: העיקרון היה ברור לנו, הגדרתי אותו פעם ועוד פעם, אז רק תמצאו את הנוסח, ולא אכפת לי שתמצאו את זה אחר כך שתשבו ביניכם.

<יואל הדר: זה לא נורא שגם את הנוסח - - -

שולי מועלם-רפאלי: למה המילים לביצוע עבירה ירדו?

<נעמה מנחמי: הן לא ירדו, הן יכולות להישאר.

מרב מיכאלי: לדעתי הן יכולות להישאר.

שולי מועלם-רפאלי: אלו המילים הנכונות.

<נעמה מנחמי: אני אמשיך, כי העיקרון מובן, אז חבל סתם להתעכב על הניסוח.

<אוסנת חיטרון: ננסח אחרי זה.

מרב מיכאלי: בסדר.

שולי מועלם-רפאלי: בסדר גמור.

<נעמה מנחמי: נמצא נוסח מוסכם, אני ואוסנת, ואם לא אז נחזור אליכם לרוויזיה.

<נעמה מנחמי: אבל אני מאמינה שנצליח למצוא.

מרב מיכאלי: הלאה.

מרב מיכאלי: "עד תום ההליכים או עד למועד מוקדם".

<נעמה מנחמי: "או לצוות על הארכת תוקפו של צו חסימה מינהלי, עד תום ההליכים או עד למועד מוקדם או מאוחר יותר שיקבע, ושלא יעלה על שנתיים נוספות" – אולי.

<נעמה מנחמי: אנחנו מדברים על אחרי תום ההליכים, וההצעה לשנתיים הייתה בשל החשש - - -

ניסן סלומינסקי: פעמיים?

<נעמה מנחמי: לא פעמיים.

מרב מיכאלי: זה על משהו אחר, אדוני.

<נעמה מנחמי: אנחנו בהליך פלילי עכשיו, ההארכות הולכות וחוזרות של הצו.

מרב מיכאלי: החסימה.

<נעמה מנחמי: של צו החסימה.

<נעמה מנחמי: ההצעה של המשרד לביטחון פנים הייתה שאפשר יהיה באמת לחסום כל עוד מתנהלים ההליכים או למועד מוקדם יותר.

<נעמה מנחמי: ואני אמרתי רגע, אבל מה קורה אם מתנהלים ההליכים ומחר הוא מורשע, אבל מוחרתיים המס' הזה יכול לחזור לחיים.

<נעמה מנחמי: אולי נאפשר לבית המשפט לחסום את הקו הזה גם ליום שאחרי ההרשעה והערעור, ולכן הוספתי את המאוחר.

<נעמה מנחמי: כשהוספתי את המאוחר באו בט"פ ואמרו: אבל החשש כשהוספת את המאוחר זה שהחסימה תהיה לצמיתות, ואין כוונה לחסום מס' לצמיתות מאחר שאנחנו חוששים ממצב שבו לאט לאט ייעלמו מספרים.

<נעמה מנחמי: מס' הוא אמצעי שאנחנו לא יכולים להעלים מהעולם כך מעצמו.

<יואל הדר: אם ייעלמו מספרי טלפון – עד כדי כך - - -

<נעמה מנחמי: ולכן אמרתי:

<נעמה מנחמי: אז אולי נחסום את המקסימום שבית המשפט יכול לצוות לאחרי תום ההליכים לתקופה כלשהי, זה יכול להיות שנתיים, זה יכול להיות ארבע, סתם זרקתי מס'.

ניסן סלומינסקי: בסדר, מה הבעיה אם מספרים נעלמים?

יוליה מלינובסקי: למה שלא לצמיתות?

יוליה מלינובסקי: מה הבעיה?

מרב מיכאלי: סליחה, לא הבנתי, מה הבעיה עם צמיתות?

ניסן סלומינסקי: לכם יש בעיה עם צמיתות?

<דנה צרנובלסקי: זאת עמדת משרד התקשורת, לא עמדת המשרד לביטחון פנים.

מרב מיכאלי: מה הבעיה עם משרד התקשורת?

<יואל הדר: הם אמרו שייעלמו מספרים, אני לא יודע, זאת לא תופעה - - -

<ניצן ליבנה: יש לנו בעיה עם זה.

יוליה מלינובסקי: לא יהיו מספיק מספרים?

<ליאור חיימוביץ: הם מעוניינים לשחרר את המס'.

<קריאות: - - -

מרב מיכאלי: משרד התקשורת, תסבירו את הבעיה.

ניסן סלומינסקי: ששש, רק רגע, ניצן ממשרד התקשורת.

<ניצן ליבנה: יש לנו בעיה.

<ניצן ליבנה: מספרי טלפון הם משאב מוגבל, והמספרים שייכים למדינה, הם לא שייכים לאנשים שעושים את ההסכם עם חברות הסלולר, ואנחנו מעדיפים שלא ייעלמו מספרים.

<ניצן ליבנה: רוצים שימנעו מלעשות בהם עבירות, אבל שלא ייעלמו המספרים.

ניסן סלומינסקי: אבל אם תרצו למכור את זה למישהו אחר בעוד שנה, אתם חייבים להודיע לו שהמס' הזה שימש פעם לתפוצה של סמים.

ניסן סלומינסקי: אדם משוגע ייקח את זה.

<ניצן ליבנה: אנחנו לא מוכרים את המס'.

ניסן סלומינסקי: אתם תיתנו לאדם מס' ששימש נניח להפצת סמים או משהו?

מרב מיכאלי: מספרים הם משאב מוגבל?

<ליאור חיימוביץ: יש מספר סופי.

<יואל הדר: יש מספר אין-סופי.

ניסן סלומינסקי: תיתנו את זה לאדם תמים שלא יודע?

ניסן סלומינסקי: תעבירו לו את זה?

ניסן סלומינסקי: תארי לך שפתאום את מקבלת מס' - - -

יוליה מלינובסקי: אני חושבת שהמספרים האלו צריכים להיות חסומים לצמיתות.

ניסן סלומינסקי: נכון.

<ניצן כהנא: צריך להזהיר את האדם הזה.

<ניצן כהנא: זה כמו ארגוני הסיוע שהיום מקבלים טלפונים שהם שואלים: היי, אתם יכולים לסדר לי נשים, כי קוראים לכם מכון וזנות.

<ניצן כהנא: כתבת בגוגל, נקבל גם טלפונים כאלה.

ניסן סלומינסקי: אתם תמסרו מס' טלפון ששימש לזנות או להפצה, כעבור שנה יקבל את זה אזרח רגיל בלי שהוא יודע איזה מס' הוא קיבל?

מרב מיכאלי: אז פה אפשר לעשות חמש שנים.

מרב מיכאלי: שנתיים זה מעט מדיי.

<נעמה מנחמי: אז בואו נעשה חמש שנים.

<נעמה מנחמי: חמש שנים נוספות.

<נעמה מנחמי: כולם מרוצים מהשינויים?

מרב מיכאלי: חמש שנים, הלאה.

ניסן סלומינסקי: חמש שנים, בסדר.

<קריאות: בסדר גמור.

<נעמה מנחמי: בסדר.

<נעמה מנחמי: נמשיך.

<נעמה מנחמי: "אם שוכנע כי חסימת מספר הטלפון חיונית למניעת המשך ביצוע העבירה שבשלה הוצא הצו" - - כרגע לא נכנס לניואנס הזה.

<נעמה מנחמי: - - "ורשאי הוא לחזור ולצוות כאמור מזמן לזמן.

<נעמה מנחמי: (ג) הוגשה לבית המשפט בקשה להארכת תוקפו של צו חסימה מינהלי לפי סעיפים קטנים (א) או (ב) יתקיים הדיון בבקשת ההארכה בהקדם האפשרי" - - וההצעה של הייעוץ היא: - - "ובית המשפט רשאי, על בסיס הבקשה שהוגשה, לקבוע כי הצו המקורי יישאר בתוקפו לתקופה נוספת של 30 ימים מתום התקופה שעליה הורה קצין המשטרה המוסמך".

<נעמה מנחמי: זה מקובל?

<נעמה מנחמי: לא מקובל?

<דנה צרנובלסקי: למעשה יש פה היפוך של ברירת המחדל.

<דנה צרנובלסקי: דיברנו על זה קודם, אמרנו שמרגע שאנחנו מגישים את הבקשה – ושוב, בהנחה שהאדם לא פנה למשטרה, הוא לא הגיש ערר שהוא היה יכול להגיש ביום הוצאת הצו, יום לאחריו, ובמשך 30 ימים, ומאחר שאנחנו לא שולטים בלו"ז של הנהלת בתי המשפט – ייווצר מצב שנגיש את בקשת ההארכה ובית משפט לא יתפנה לזה, ואז למעשה הצו יפקע כברירת מחדל.

<דנה צרנובלסקי: זאת ההצעה של הוועדה.

<דנה צרנובלסקי: ההצעה שלנו הייתה שהצו יישאר לתקופה נוספת, שגם היא תחומה בזמן של 30 ימים.

מרב מיכאלי: זה במקרה שלא הייתה בקשה.

<נעמה מנחמי: להגיש בקשת הארכה, בית המשפט לא נדרש אליה.

ניסן סלומינסקי: שלא הייתה בקשה.

ניסן סלומינסקי: אם יודעים מי זה אז זה סיפור אחר.

ניסן סלומינסקי: אין בעיה, תשאירו את זה, בסדר.

מרב מיכאלי: לי אין בעיה עם זה.

<נעמה מנחמי: אז נשארת ברירת המחדל הקודמת שהוצעה.

<דנה צרנובלסקי: ולבית המשפט יש כאן פתח להחליט אחרת.

<נעמה מנחמי: בסדר.

<נעמה מנחמי: את (ד) ו-(ה) קראנו קודם.

ניסן סלומינסקי: רונן.

<רונן לשם: שלום, קודם כול אנחנו חושבים שהמטרה של הצעות החוק היא מטרה מאוד מאוד ראויה.

<רונן לשם: אבל אנחנו חושבים שיש פה משהו שצריך לשים אליו לב בשביל שהצעות החוק באמת יהיו תקפות.

<רונן לשם: כיום בתור מפעיל סלולרי אם אני חוסם מנוי, מס' של מנוי, אין לו שום בעיה לנייד את אותו מס' לחברה אחרת.

<רונן לשם: זאת אומרת, אם למשל למנוי יש איזשהו חוב ואנחנו מנתקים לו את המס', הוא יכול לקחת את המס' ולתת אותו לחברה אחרת.

<רונן לשם: על כן במידה שאני חוסם – אין לנו איזושהי מערכת נפרדת לחסום מס' לצמיתות, אין דבר כזה וגם רגולציה לא מאפשרת לנו את זה כיום – לכן אני מציע שגם ב-2(א) וב-3(ב) במקום שיהיה המפעיל הסלולרי, אולי אותו הצו צריך להיות מופץ לכל המפעילים הסלולריים שידעו שלא ניתן לחבר מס' מסוים בחזרה.

ניסן סלומינסקי: זאת הערה נכונה.

<ניצן ליבנה: זה היה הנוסח המקורי של משרד התקשורת.

<דנה צרנובלסקי: זה הנוסח המקורי.

<דנה צרנובלסקי: ביקשנו, והם תיקנו אותנו, אז נוסיף את ההערה הזאת.

ניסן סלומינסקי: תוסיפו את זה, זאת הערה נכונה.

<דנה צרנובלסקי: חשבנו שקו שנחסם לא ניתן לנייד אותו.

<רונן לשם: יש עוד כמה דברים שהייתי רוצה להגיד, שלא נמצאים כרגע בהצעת החוק.

<רונן לשם: אם אתה רוצה, אני אגיד את זה בסוף או עכשיו.

ניסן סלומינסקי: תעשה את זה בסוף.

מרב מיכאלי: מהם?

מרב מיכאלי: למה?

<רונן לשם: לצורך העניין, מבחינת עלויות שיש למפעיל הסלולרי משני כיוונים, אם אותו מנוי סלולרי למשל השאיר חובות, שהדבר הזה לא ימנע מבעדי לפעול נגדו למימוש אותן חובות.

<רונן לשם: וגם כמו בחוק נתוני תקשורת, שיש דברים שאני נדרש לאיזושהי פעולה מטעם המדינה, אני מקווה - - -

ניסן סלומינסקי: אם אתה תדע מי זה בעל המס' הם יגידו לך תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אדרבה, הם מחפשים את בעל המס'.

<נעמה מנחמי: רוב הסיכויים שהמספרים האלה יהיו "פריפייד".

<רונן לשם: אני לא מדבר על "פריפייד" וטוקמן, אני מדבר על מנויים סלולריים.

מרב מיכאלי: בסדר, אבל איך זה מונע ממך ללכת להליכים?

<ליאור חיימוביץ: זה לא מונע.

<רונן לשם: כי זה חוק שותק בעניין הזה.

<יואל הדר: בגלל שהוא שותק אין לך בעיה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, רונן, נכנסנו כאן ללחץ גדול של זמן שאני לא יודע אם נספיק או לא.

<נעמה מנחמי: יש לנו שמונה דקות.

מרב מיכאלי: קדימה, נספיק.

<נעמה מנחמי: למען הזהירות נקרא את (ד).

<נעמה מנחמי: "(ד) בית המשפט רשאי לדון מחדש בצו חסימה שיפוטי אם ראה כי הדבר מוצדק בשל נסיבות שהשתנו או עובדות שהתגלו לאחר מתן הצו.

<נעמה מנחמי: (ה) על החלטת בית המשפט לפי סעיף זה ניתן לערער לבית המשפט של ערעור, בתוך 30 ימים ממועד מתן ההחלטה.

<נעמה מנחמי: 4.

<נעמה מנחמי: לעניין בקשה למתן צו חסימה שיפוטי, יחולו הוראות אלה: (1) הבקשה תוגש בכתב ותיתמך בהצהרה של קצין משטרה מוסמך, וככל הניתן, בעותק מפרסום המודעה; (2) המשיבים בבקשה יהיו המפעיל הסלולרי שעמו התקשר המנוי בהסכם התקשרות, וכן המנוי או והמחזיק" - - אנחנו עוד שנייה נדבר על זה.

<נעמה מנחמי: - - "ככל שהם קיימים וככל שניתן לאתרם בשקידה סבירה; (3) הדיון בבקשה יתקיים במעמד המשיבים, ואולם בית משפט רשאי לתת צו חסימה שיפוטי במעמד צד אחד, אם הוא סבור שהמשיבים שלא התייצבו, הוזמנו כדין ולא התייצבו לדיון; (4) לשם החלטתו בבקשה רשאי השופט להיזקק לראיות אף אם אינן קבילות במשפט.

<נעמה מנחמי: "

יוליה מלינובסקי: מה זה זה?

<נעמה מנחמי: האם זה בסדר מבחינתכם?

<נעמה מנחמי: מקובל?

<דנה צרנובלסקי: הפירוט של עותק מפרסום ההודעה ככל הניתן והנושא של המתייצבים כן.

<רונן לשם: לנו רק לא ברור מדוע המפעיל הסלולרי צריך להיות משיב בבקשה.

<רונן לשם: אנחנו בעצם זרוע ארוכה של הרגולטור בעניין הזה, אנחנו מקבלים את הצו, למה זה?

<ליאור חיימוביץ: הוא צודק.

<ניצן ליבנה: למה אנחנו צריכים להיות - - - הזה?

<רונן לשם: למה אנחנו צריכים סתם לשלוח עורך-דין לבית משפט או נציג, זה סתם הוצאות, עלויות.

<ליאור חיימוביץ: אין להם say, הם לא יודעים להגיד - - -

<רונן לשם: אנחנו מעדיפים שלא להיות צד בסיפור הזה.

<רונן לשם: אנחנו מקבלים צו, פועלים על-פי הצו.

מרב מיכאלי: זה אתם שמתם את זה.

ניסן סלומינסקי: ניצן, מבחינתך אין להם say?

<ניצן ליבנה: מבחינתי, אם הם לא רוצים אפשר להוריד את זה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אז תמחקו אותם.

מרב מיכאלי: אנחנו מורידים את החברות הסלולריות.

<נעמה מנחמי: אולי כן נבהיר שלצד זה שהם לא משיב, כן צריך להודיע להם הודעה.

<ליאור חיימוביץ: גם בבקשת עיקול לא מביאים את הבנק שהחשבון מעוקל בו.

<נעמה מנחמי: נכון, אבל אולי כדאי ליידע אותם שקיים דיון.

<דנה צרנובלסקי: זאת הייתה הצעת משרד התקשורת.

<קריאות: - - -

מרב מיכאלי: אין צורך.

מרב מיכאלי: נמחקתם, תודה.

<רונן לשם: תודה לכם.

ניסן סלומינסקי: ששש.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, נמחקתם.

מרב מיכאלי: הלאה.

<נעמה מנחמי: "סעיף 5: חומר חסוי ההסדר המוצע לעניין חומר חסוי" אני מציינת שההסדר המוצע הוא בסך הכול הסדר סטנדרטי שקיים גם בחוקים האחרים.

<נעמה מנחמי: "(א) בדיון בבקשה למתן צו חסימה שיפוטי וכן בערעור על החלטת בית המשפט לפי הסעיף האמור, רשאי תובע לבקש לפרט או להציג לפני בית המשפט בלבד עובדות או מידע שעליהם הוא מבסס את טענותיו (בסעיף זה – חומר חסוי); בקשה לפי סעיף זה (בסעיף זה – בקשה לאי גילוי חומר חסוי) תוגש בכתב בצירוף נימוקים.

<נעמה מנחמי: (ב) בית המשפט רשאי להיענות לבקשה לאי גילוי חומר חסוי ולהסתמך על החומר החסוי, אם מצא כי גילויו בנוכחות המשיבים עלול לפגוע בחקירה או באינטרס ציבורי חשוב אחר; החומר החסוי יסומן, יוחזר למבקש לאחר העיון והדבר יירשם בפרוטוקול.

<נעמה מנחמי: (ג) בית המשפט יודיע למבקש ולמשיב על החלטתו בבקשה לאי גילוי חומר חסוי ורשאי הוא לקבוע שנימוקי ההחלטה, כולם או מקצתם, יהיו חסויים.

<נעמה מנחמי: (ד) החליט בית המשפט שלא להיעתר לבקשה לאי גילוי חומר חסוי, רשאי המבקש להודיע כי הוא חוזר בו מהגשת החומר החסוי, ומשעשה כן לא יועמד החומר לעיון המשיבים והשופט יתעלם ממנו לצורך החלטותיו.

<נעמה מנחמי: (ה) אם במועד הדיון בבקשה לאי-גילוי חומר חסוי היה תלוי ועומד גם הליך לפי סימן ג' בפרק ב' לחוק המעצרים בעניינו של חשוד בעבירה שבקשר אליה הוגשה הבקשה, לא יחולו הוראות סעיפים קטנים (א) עד (ד) ויחולו על הדיון בבקשה הוראות סעיף 15(ג) עד (ה) לחוק המעצרים.

<נעמה מנחמי: (ו) החליט בית המשפט שלא להיעתר לבקשה לאי-גילוי חומר חסוי, רשאי תובע לערער על החלטת בית המשפט בעניין זה בתוך 15 ימים ממועד מתן ההחלטה, לפני בית משפט שלערעור אשר ידון בערעור בשופט אחד.

<נעמה מנחמי: (ז) הודיע תובע לבית משפט שהחליט כאמור בסעיף קטן (ו) כי הוא שוקל להגיש ערעור כאמור באותו סעיף קטן, לא יעביר בית המשפט את החומר החסוי למשיבים עד להכרעה בערעור.

<נעמה מנחמי: (ח) בדיון בערעור לפי סעיף קטן (ו) רשאי בית המשפט לעיין בחומר החסוי ולקבל פרטים נוספים מהתובע בלי לגלותם למשיבים.

<נעמה מנחמי: סעיף 6: מימוש הוראה לפי הצו מפעיל סלולרי יפעל למימושה של הוראה שניתנה בצו חסימה מינהלי או בצו חסימה שיפוטי, באופן מיידי ולא יאוחר מ-24 שעות ממועד קבלתו.

<נעמה מנחמי: "

<רונן לשם: מבחינתנו זה טיפה בעייתי.

<רונן לשם: אם הצו מתקבל ביום שישי או בשבת אין מי שיבצע את החסימה הזאת.

יוליה מלינובסקי: לא, אין דבר כזה.

מרב מיכאלי: מה זאת אומרת?

מרב מיכאלי: אין לכם אנשים?

<רונן לשם: חברה סלולרית עובדת בין - - -

ניסן סלומינסקי: הוא צודק, שישי ושבת או חגים צריכים לצאת מהתמונה פה.

<נעמה מנחמי: אז 24 שעות בימי עבודה.

ניסן סלומינסקי: ימי עבודה.

<רונן לשם: ימי עבודה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו בשבת לא עובדים, שלא יבואו - - -

שולי מועלם-רפאלי: לא שבחוק אחר פתאום הם יבקשו לעבוד בשבת.

<נעמה מנחמי: "סעיף 7: ביצוע ותקנות השר לביטחון הפנים ממונה על ביצוע חוק זה והוא רשאי" - - ואנחנו נוסיף: - - "באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת (להלן – ועדת החוקה)" - - אם הוועדה תאשר.

<נעמה מנחמי: - - "להתקין תקנות לביצועו.

<נעמה מנחמי: "

יוליה מלינובסקי: יש לי תוספת לסעיף 8.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להציע לוועדה שהמשטרה תביא – אני רוצה שיהיה דיווח לוועדה פעם בשנה על מה שקורה עם הסיפור הזה.

מרב מיכאלי: חד-משמעית בסדר גמור.

<נעמה מנחמי: אז אני מציעה להוסיף דיווח, כפי שנעשה גם בחוקים האחרים שלנו בשנים האחרונות.

שולי מועלם-רפאלי: בחוק של חסימות האינטרנט.

<נעמה מנחמי: ההצעה שלי זה סעיף דיווח.

<דנה צרנובלסקי: רק הערה קטנה לגבי זה.

<דנה צרנובלסקי: כשיש סעיף דיווח זה מייצר איזושהי תחושה שכאילו החשש הוא שאנחנו נחסום הרבה מספרים.

<דנה צרנובלסקי: צריך להבין שגם יש - - -

<קריאות: - - -

מרב מיכאלי: אל תתווכחו על זה, זה הכול, הכול בסדר.

<ליאור חיימוביץ: נתונים שנביא בכל מקרה תבקשו, למה צריך בחוק?

מרב מיכאלי: כי ככה, כי אחרת זה לא קורה משני הצדדים.

ניסן סלומינסקי: הוספת באישור הוועדה.

ניסן סלומינסקי: תקנות באישור הוועדה.

מרב מיכאלי: תאמין לי, פעם בשנה צריך לדווח.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, חבל.

ניסן סלומינסקי: בחוקים האחרונים אנחנו – והיה לנו כאן דיון, לא יודע אם דנה הייתה או לא – גם בחוק הקודם אתמול, יש מצבים שאנחנו כן רוצים דיווח כדי לדעת, לא מעקב, אלא דיווח, וכן להכניס.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה שתבוא לדווח לנו כל שנה במשך 50 השנה הקרובות.

ניסן סלומינסקי: לא יודע, אולי דיווח בשנתיים הקרובות, לראות רק עד שזה נכנס.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להגיד מה אני רוצה בדיווח.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה דיווח אחת לשנה: כמה נחסמו, לכמה זמן, כמה שוחררו, וכמה בית משפט שחרר.

ניסן סלומינסקי: אבל את זה לא נכתוב בחוק.

שולי מועלם-רפאלי: את זה לא כותבים בחוק, יש את הסדר המסודר שנעשה.

<ליאור חיימוביץ: אני חייב לומר שאת כל הנתונים האלה אנחנו תמיד נותנים כשמבקשים מאיתנו גם בלי חובה בחוק.

יוליה מלינובסקי: אבל אנחנו רוצים שזה יהיה פה.

מרב מיכאלי: בסדר, אנחנו רוצות שזה יהיה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל בשנים הראשונות אני חושבת שראוי שזה יהיה בתוך החוק.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, ששש.

ניסן סלומינסקי: יש רגישות מיוחדת אצל המשרד לביטחון פנים בנושא של הדיווח.

מרב מיכאלי: אז אל תיקחו את זה אישית.

<נעמה מנחמי: למדנו שהדיווחים האלה דווקא עוזרים לנו.

ניסן סלומינסקי: אז בשלוש שנים הקרובות אנחנו נבקש פעם בשנה דיווח.

<יואל הדר: מקובל.

שולי מועלם-רפאלי: ניסן, חמש.

<יואל הדר: למה חמש?

מרב מיכאלי: רגע, אדוני, ברשותך, חמש.

<יואל הדר: למה חמש?

<יואל הדר: למה צריך חמש?

ניסן סלומינסקי: חמש זה הרבה.

<קריאות: - - -

<יואל הדר: הוועדה תוכל לבקש.

ניסן סלומינסקי: הוועדה תוכל לבקש אם היא תרצה.

מרב מיכאלי: הוועדה תוכל, אבל לוועדה יש סדר-יום והיא בלחץ, אז חמש.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין, אז בואו נשאיר את זה ב"תוכל".

ניסן סלומינסקי: טוב, חברותיי רוצות חמש, מה אתם רוצים שאני אעשה.

<נעמה מנחמי: אז אולי רק נקרא?

<נעמה מנחמי: עוד לא קראנו את הנוסח המוצע לסעיף 8.

<נעמה מנחמי: "השר לביטחון הפנים, ידווח, בכתב, לוועדת החוקה, ב-1 במרס מדי שנה, למשך חמש שנים, על מספר צווי החסימה שניתנו לפי סעיף 2 ולפי סעיף 3, תוך ציון מספר הצווים שניתנו להארכת צו לפי סעיף 2.

<נעמה מנחמי: וכן ידווח על מספר צווי החסימה שהוסרו לפני סיום תקופת הצו, בחלוקה לצווים שהוסרו על ידי המשטרה וצווים שהוסרו על ידי בית המשפט, והכל בחלוקה לסוגי עבירות.

<נעמה מנחמי: "

מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, אני רוצה להגיד משהו חשוב לפרוטוקול.

מרב מיכאלי: חשוב שכשהמשטרה דורשת מהחברות הסלולריות לבצע את החסימה, שלא יאמר להם מה הסעיף הספציפי בחוק שבגללו נדרשת החסימה, שאנשים לא יהיו מתויגים, בקיצור, תחת השמות של הסעיפים.

מרב מיכאלי: זה חשוב.

שולי מועלם-רפאלי: כי אם חלה טעות, בסוף זה יכול - - -

מרב מיכאלי: וגם אם לא חלה טעות.

ניסן סלומינסקי: ניצן, יש לנו 20 שניות.

<ניצן כהנא: רק משפט מאוד מאוד חשוב בגלל שביקשתם לייצר פה כלי יעיל וחשוב, אבל צריך להגיד שחוק מאוד מאוד דומה, חוק סמכויות לשם מניעת ביצוע עבירה שכבר נכנס לתוקף כבר בסוף ספטמבר, עוד לא התחילו להשתמש בו כי עוד לא הוסמכו שוטרים.

<ניצן כהנא: גם כאן נדרש קצין משטרה מוסמך.

<ניצן כהנא: אם אנחנו רוצים שהחוק הזה יכנס לתוקף, בטח תיתנו לו זמן.

<ניצן כהנא: החוק ההוא מספטמבר לא מומש.

<ליאור חיימוביץ: פה לא נדרשת הסמכה.

ניסן סלומינסקי: לא.

<ניצן כהנא: אז מקצין משטרה מוסמך מה נדרש?

<ליאור חיימוביץ: דרגה.

<נעמה מנחמי: דרגה מסוימת.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, די.

מרב מיכאלי: לא הסמכה ספציפית.

מרב מיכאלי: מה שיותר מטריד אותי פה זה אם יהיה צורך בתקנות.

<רונן לשם: ממש שתי מילים.

<רונן לשם: הצעות החוק הפרטיות כללו סעיף הסרת אחריות מהמפעיל הסלולרי בפעולה על-פי החוק, אנחנו רוצים שגם בנוסח המאוחד יהיה סעיף הסרת אחריות כזה.

<רונן לשם: יש לכם התנגדות?

ניסן סלומינסקי: מה זה הסרת אחריות?

<רונן לשם: בהצעות החוק הפרטיות היה סעיף הסרת אחריות.

<ליאור חיימוביץ: פה אין צורך.

<ליאור חיימוביץ: מי שמקיים הוראה של המדינה אז - - -

<קריאה: למה צריך סעיף ספציפי?

<רונן לשם: זה היה בהצעות החוק הפרטיות, זה הכול.

<קריאות: - - -

<קריאה: זה לא דרוש.

<נעמה מנחמי: לא ברור שזה טוב לכם.

שולי מועלם-רפאלי: לא כדאי.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, ששש, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את הצעת החוק הממשלתית שאליה מוזגו שתי הצעות החוק הפרטיות: הצעת חוק חסימת מספר טלפון לשם מניעת ביצוע עבירות, התשע"ח–2018, עם כל השינויים שנעשו פה.

ניסן סלומינסקי: ואתם תשבו לנסח את זה ממש בין היום למחר כדי שאפשר יהיה בשבוע הבא להניח.

ניסן סלומינסקי: מי בעד?

ניסן סלומינסקי: ירים את ידו.

ניסן סלומינסקי: בעד – פה אחד

ניסן סלומינסקי: אושר פה אחד.

מרב מיכאלי: שהחיינו וקיימנו והגיענו.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח גם למדינה וגם למגישות.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.