ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 956, 2018-02-13 12:00

משה גפני: אני פותח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: על סדר היום חשש מפיטורי אלפי עובדים בעקבות תכנית "נטו הוזלות", הצעתו של בר הכנסת מיקי לוי.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה אדוני היושב ראש.

משה גפני: אולי אני אקדים לפני כן כדי שאיתן ברושי יירגע.

משה גפני: המדינה היא לא מדינה עקומה, מה שאמרת קודם.

משה גפני: בשעתו הוזלות של מחירים או יותר נכון הפחתות מחירים, היו דבר חיובי.

משה גפני: זה לא היה דבר שהיה נעשה כל יום.

משה גפני: המושג של להוזיל וכל מה שנלווה לעניין הזה, הפך להיות דבר נדיר ולכן ההחלטה של מי שקיבל בתקנון אז בשעתו של הפחתות, לא צריך אישור של ועדת הכספים, היה נכון מכיוון שזאת טובת האנשים, הפחתות של מסים, של מכס – לא מסים כי במסים צריך אישור – לא היה צריך אישור.

משה גפני: זה היה דבר חיובי והוא היה נדיר.

משה גפני: ברשות השנים, ועכשיו במה שאנחנו נמצאים, מתברר שיותר ויותר נכנס למודעות העניין הזה שהפחתות הן לא תמיד דבר חיובי.

משה גפני: פעמים רבות הן דבר שלילי והדבר השלילי הזה גורם לכך שבסופו של דבר מפעלים ייסגרו, עובדים יפוטרו והתוצאה החברתית תהיה קשה מאוד.

איתן ברושי: אני רוצה לומר משפט.

משה גפני: לפני כן מיקי לוי.

משה גפני: הוא הגיש את ההצעה לסדר.

איתן ברושי: בתגובה לדבריך.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אחר כך.

משה גפני: המציאות הזאת התבררה כקשה מאוד למשל בטקסטיל.

משה גפני: אנחנו הולכים עכשיו לדיון כאן - - -

חיים ילין: לא רק עכשיו.

משה גפני: אני אתן לך אחר כך.

משה גפני: זה נושא שהתחיל בניסיון לעשות טוב, שלא יצטרכו לזה אישורים, אבל היום אני בדעה שצריך לשנות את זה וצריך לשנות בתקנון שגם הפחתה צריכה אישור.

איתן ברושי: תביא את זה לחוק ההסדרים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: עכשיו מיקי לוי, בבקשה, הבמה לרשותך.

משה גפני: אתה הצעת את ההצעה הזאת והיא חיובית.

מיקי לוי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

מיקי לוי: אני מבקש להודות לך על הדיון הזה.

מיקי לוי: בשלוש השנים האחרונות קיימנו כאן מספר דיונים לגבי עתידה של התעשייה הישראלית, סגירת מפעלים, חלקם הצלחנו למנוע בעמל רב וחלקם לצערי לא הצלחנו למנוע.

מיקי לוי: תראה רק מה קורה במדינות אחרות.

מיקי לוי: אחותנו הגדולה – אולי לא אחותנו, הלוואי והייתה אחותנו – ארצות הברית, מוציאה את כל היצוא שלה החוצה ומחזירה את כל היצוא אל תוך ארצות הברית כדי לבלום את כל הנושא של פיטורי העובדים.

מיקי לוי: והנה אנחנו עכשיו נמצאים, ומדובר בתכנית כלכלית ל-2019, ומקודמת תכנית נטו הוזלות.

מיקי לוי: אני לא נגד התכנית אבל אני נגד חוסר האיזון של האוצר.

מיקי לוי: ללא שום שיח, לא שמעו תעשיינים, לא שמענו אפילו את היבואנים שכבר נמצאים בבעיה כי אין להם מוצרים מכאן, הולכים לפתוח את כל נושא היבוא של הטקסטיל בצורה חופשית לחלוטין על ידי ביטול גורף של מכסים והשוק הישראלי יתחיל להיות מוצף בסחורה תורכית, בסחורה סינית, תוך ריסוק של התעשייה הישראלית.

מיקי לוי: הכלכלן הראשי במשרד האוצר, בשנת 2014, הוציא חוות דעת שאומרת שבבדיקה שהם ערכו לא הוכח הקשר בין שינוי במכסים לבין שינוי בתמהיל היבוא אלא ממש בשוליים של מוצרים שנכללו ברפורמה ולא הוכח הקשר הישיר בין שינוי לשינוי במחירים לצרכן.

מיקי לוי: אדוני, היום כבר חברות ישראליות מתמודדות עם פתיחת השערים וחלקו מבורך אבל לא בצורה מוגזמת.

מיקי לוי: תראה מה קורה בארצות הברית, שם נסגר הכול ורוב תעשיית הטקסטיל שנותרה בארץ נשענת על שירותים שרובם ניתנים בקרב יישובי המגזרים הלא יהודים ובפריפריה.

מיקי לוי: מדובר במתפרות דרוזיות בבית ג'אן, בירכא, בג'וליס, בחורפיש, בפקיעין וביישובי הפריפריה כמו ערד, ירוחם, שלומי, כפר מנדא, ערד ועוד.

מיקי לוי: כל העובדים האלה ייפלטו החוצה ומדובר ב-15 אלף עובדים.

מיקי לוי: מדינת ישראל תצטרך לשלם להם דמי אבטלה.

מיקי לוי: אז מה הועילו חכמים בתקנתם?

מיקי לוי: בסוף מהנטו נטו אני פוחד מאוד, יסלח לי יושב ראש כולנו, שבסוף נישאר עם ברוטו.

מיקי לוי: אין לי בעיה עם ההוזלה ועם יוקר המחייה, אני בעד, אבל אני בעד לא לאבד את הראש.

משה גפני: תודה.

משה גפני: איתן, רצית להתייחס.

איתן ברושי: כן.

איתן ברושי: אני רוצה שגם פקידת האוצר תשמע אותי.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, אני רוצה לומר שהאפשרות ששר האוצר יחתום לבד היא מ-1951 והיא לא נולדה רק מדאגה לאוכלוסייה אלא היא הייתה חלק מהתמודדות של מדינה עם בעיית ההדלפות ובעיה שיודעים מראש על שינויים שהולכים לגרום למלאים או לדברים כאלה.

איתן ברושי: מאז 1951 מתנהלת המדינה בזכות לא מובנת לשר האוצר לחתום לבדו על צווים, כולל מע"מ ומכסים, והפחתת מכסים.

איתן ברושי: פעמיים ניסיתי – גם חבר הכנסת גפני חתום – להגיש הצעת חוק מכס והבלו, גם חבר הכנסת ביטן עת היה יושב ראש וגם חברי כנסת אחרים, והחוק הזה אומר שכמו שאתם באתם לכאן חבריי מהאוצר לבקש רשות להעלות מכס, היה נכון שתבואו גם לבקש להוריד את המכס.

איתן ברושי: לא יכולה להיות מדינה, כמו שאין משפחה בארץ, שיש זכות חתימה ליחיד.

איתן ברושי: לפי דעתי אין שום גורם בארץ ובעולם שיש לאיש אחד זכות חתימה על צ'ק.

איתן ברושי: כאן יש מעמד לשר האוצר, ואני אומר את זה באמת בחברות עם ראש מפלגת כולנו ועם שר האוצר שאני מכבד אותו.

איתן ברושי: אין נורמה כזאת בעולם שאיש אחד, יהיה אשר יהיה, המוכשר ביותר, יכול - - -

רועי פולקמן: זה אושר על ידי הממשלה.

איתן ברושי: איש אחד יכול להביא מה שהוא רוצה ומתי שהוא רוצה?

איתן ברושי: תן לי, אני בקיא בזה.

איתן ברושי: פעמיים-שלוש שר החקלאות, שאין לו יכולת גדולה, מנע את ההתנגדות לסעיף שלי.

איתן ברושי: בסוף שר האוצר קנה אותו באיזו הבנה ביניהם, כי כששר החקלאות אמר מעל דוכן הכנסת עת תקפנו אותו, הוא אמר: מה אתם רוצים?

איתן ברושי: גם אני לא יודע שמישהו כאן עושה יבוא.

איתן ברושי: מגדלי תפוחים מהגולן, מהגליל.

איתן ברושי: יש כאן משהו דפוק בשיטה.

איתן ברושי: התקלה טמונה בשיטה והיא לא קשורה כל פעם להחלטה.

איתן ברושי: אני אומר לכם, ואני אומר את זה גם לכחלון, מה, כל החיים תהיה שר אוצר?

איתן ברושי: מחר הוא יהיה שר אחר והוא יבוא להתלונן.

איתן ברושי: אבל אצלנו חושבים על הכול בטווח קצר.

איתן ברושי: אני אומר לך גפני, תעשה מאמץ.

איתן ברושי: לא יכול להיות להימשך כך שמדברים והולכים, מדברים והולכים, וכלום לא קורה כאן.

איתן ברושי: הרי כל החדר הזה חושב הפוך מכם אבל בסוף יש לכם עליונות לא מובנת לעשות מה שאתם רוצים ואין לכם את התשתית שיש לנו, להבין.

איתן ברושי: כמו שבמים אמרו:

איתן ברושי: גפני ואיתן ברושי הם לא ראויים לטפל במים, ומי כן ראוי?

איתן ברושי: אלה שעשו משבר.

איתן ברושי: עוד נטפל בשינוי הזה.

איתן ברושי: לכן אדוני היושב ראש, אני קורא לך, תביא את חוק המכס והבלו לחוק ההסדרים.

איתן ברושי: אתה יודע איך עושים את זה.

איתן ברושי: בוא נאשר בחוק ההסדרים ונראה מי מתנגד שהסמכות להוריד מכסים ומסים תהיה בידי ועדת הכספים והכנסת ולא בידי איש אחד, יהיה הטוב אשר יהיה.

איתן ברושי: לעצם העניין.

איתן ברושי: שר הכלכלה נפגש אתמול עם חבר הכנסת סאלח סעד שביקש ממני לומר שבפגישה סוכם שמפעלים שעובדים עם משרד הביטחון, המשטרה והצבא לא ייפגעו.

איתן ברושי: לגבי מפעלי טקסטיל, אם ייפגעו, משרד הכלכלה יפצה ויתמוך בהם.

איתן ברושי: אני רוצה לומר משפט שאלי כהן אמר לא פעם, שהוא מתחייב שעל כל מפעל שייסגר, ייפתחו שני מפעלים.

איתן ברושי: אני מציע לעשות הפוך.

איתן ברושי: על כל שני מפעלים שייפתחו, ייסגר מפעל אחד.

איתן ברושי: בואו נאתגר אותו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רועי פולקמן.

רועי פולקמן: תודה אדוני היושב ראש.

רועי פולקמן: איתן ברושי, המושג כולם חושבים אחרת, אתה רואה, יושבים כאן חברי אופוזיציה, זה טבעי, אבל בסוף, אתה יודע, זה לא לבד.

רועי פולקמן: יש ממשלה, יש קואליציה, מצביעים על החלטות, הן מגיעות לוועדות.

רועי פולקמן: זה בסדר שיש מחלוקות וברור שלא כל החכמה נמצאת במקום אחד אבל יש כאן מדיניות ממשלתית שמוביל אותה שר האוצר והיא זוכה לתמיכה.

רועי פולקמן: ממש בקצרה לנושא שמעלה מיקי.

רועי פולקמן: מדינת ישראל יקרה יותר מהOECD-.

רועי פולקמן: עכשיו בדיוק פורסם מחקר חדש של מרכז טאוב וגם העליתי אל זה עכשיו בפייסבוק ואתם יכולים לראות את הנתונים.

<קריאה: לא בטקסטיל.

משה גפני: אני מאוד מבקש, אין לנו הרבה זמן.

משה גפני: לא מתפרצים ומי שלא חבר כנסת גם לא יכול לקרוא קריאות ביניים.

משה גפני: אני מבטיח לכם שאני אתן לכם לדבר.

רועי פולקמן: ישראל יקרה משמעותית ממדינות ה-OECD.

רועי פולקמן: יותר מזה, מדינת ישראל מייבאת – שימו לב לדבר הזה, אני מכיר את נתוני המקרו כלכלה לא רע וזה הדהים אותי לראות – הרבה פחות ממדינות ממוצעות באירופה, מדינות ה-OECD.

רועי פולקמן: הממוצע ב-OECD הוא 50 אחוזים ממוצרי הצריכה, מהתמ"ג, הוא יבוא ובישראל הוא 30 אחוזים.

רועי פולקמן: במדינה כמו אירלנד, 90 אחוזים מהתמ"ג הוא יבוא.

רועי פולקמן: בסוף כלכלה מודרנית, ברגע שענף נפתח ליבוא, יש בו שכר גבוה יותר, הפריון בו עולה ובסוף היכן שיש יבוא ויצוא, הכלכלה צומחת.

רועי פולקמן: כל מקום שהמדינה מגנה על המוצרים שלה, זה נחמד פוליטית אבל מה שקורה לאורך זמן זה שהדבר הזה לא מחזיק מים כי השוק הישראלי הוא שוק קטן.

רועי פולקמן: ברגע שאתה סוגר ומגן עם חומות גבוהות למעט בחריגים מסוימים במוצרי תוצרת חקלאית שיש לה יתרונות מסוימים, עשינו את זה בשמן זית, בכל תחום יצוא - - -

משה גפני: אני יכול לקרוא לך קריאת ביניים?

רועי פולקמן: בוודאי.

משה גפני: אם תגיד לי לא, אני לא אפריע לך.

משה גפני: אני רק רוצה שתדע שבדיונים כאן עלו כמה דברים.

משה גפני: למשל, מפעלים שצריכים להתמודד עם תורכיה.

משה גפני: תורכיה מסבסדת אותם.

משה גפני: אנחנו לא.

רועי פולקמן: נכון.

משה גפני: זה לא כמו שאתה אומר שזאת תמונת המצב.

משה גפני: יש לנו תחרות.

רועי פולקמן: ליצוא.

רועי פולקמן: גפני, אני אתך אבל שים לב להבדל.

משה גפני: תן לי להשלים.

משה גפני: בכל הדיונים האלה עלו כל מיני נושאים.

משה גפני: למשל ראש הממשלה היה בהודו וראש ממשלת הודו אומר שהוא רוצה בשיתוף פעולה עם מדינת ישראל אבל תייצרו כאן, בהודו.

משה גפני: מדינה עם מיליארד ו-430 מיליון תושבים.

רועי פולקמן: גפני, שים לב למה שאמרת.

רועי פולקמן: בייצוא, אם המפעל שלהם ייצא ואז המדינה אומרת שכדי שתוכל לייצא, אני אעזור לך במענקי מס ובהטבות, כדי שתהיה תחרותי - - -

<קריאה: רועי, אין דבר כזה.

רועי פולקמן: מה שמדובר עליו כאן, זה משהו אחר.

רועי פולקמן: יש תעשיות בארץ שמייצרות בתוך הארץ וזה מייצר פעמיים נזק.

רועי פולקמן: למה זה מייצר נזק?

רועי פולקמן: פעם אחת כיוון שזה מעלה את יוקר המחייה כי בסוף יש מוצרים אלטרנטיביים לציבור הישראלי שהם זולים יותר וטובים לא פחות, ושנית, כי זה לא תחרותי, אז השכר שם נמוך יותר, פחות חדשנות, פריון נמוך.

רועי פולקמן: לכן תבחין בין יצוא.

רועי פולקמן: מפעל ישראלי שירצה לייצר בארץ ולייצא, צריך לעזור לו בהרבה מאוד כלים אבל זה דורש תחרותיות.

רועי פולקמן: לכן צריך להפריד בין האמירה שמדינת ישראל היא מדינה יקרה.

רועי פולקמן: השיטה הנהוגה ברוב המדינות המקבילות לישראל היא לא בחומות אדירות של מכסים.

רועי פולקמן: בכל מקום שפתחנו את זה, המשק הרוויח.

רועי פולקמן: המשק והעובדים הרוויחו.

רועי פולקמן: לגבי העובדים.

רועי פולקמן: נכון שהדבר הכואב בעניין הזה הוא השינוי.

רועי פולקמן: כלומר, יש אנשים ועובדים שמתחלפים וכמובן צריך לעזור לעובדים ולא לתעשייה הספציפית.

רועי פולקמן: צריך לעזור לעובד כי העובד על ראש שמחתנו.

רועי פולקמן: לכן גם בתכנית נטו תעשייה, ואני אומר לך שעל זה צריך להילחם גם בוועדת הכספים, זה העובד.

רועי פולקמן: היום לשמחתנו הכלכלה נמצאת בארבעה אחוזי אבטלה וזה אומר שצריך למצוא מפעלים מתאימים, תעשייה מתאימה ותוצרת.

רועי פולקמן: הסוד של כלכלה חזקה הוא לא לחפש מפעלים שאין להם יכולת להתחרות.

רועי פולקמן: שוב, אם למפעל יש, נעזור לו לייצא, אבל אם אין לו אפשרות, נעזור לעובדים.

רועי פולקמן: לאחרונה הייתי בגליל במכללה שעוסקת בהכשרות מקצועיות ליד נהריה.

רועי פולקמן: יש ביקוש עצום לעובדים שצריכים הכשרה בסיסית ומדובר בחודשים ספורים.

רועי פולקמן: כל אחד מהעובדים כאן, גם העובדות, כל העובדים, אם לא ימצאו, כפי שאמר שר הכלכלה, ייפתחו מפעלים נוספים.

רועי פולקמן: יש ביקוש עצום לעובדים.

רועי פולקמן: לא צריך לעזוב את זה על חשבון הצרכן הישראלי בחסמים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רמזי גבאי, יושב ראש איגוד תעשיות הטקסטיל והאופנה בהתאחדות התעשיינים בישראל.

<רמזי גבאי: אני מלווה את הורדות המכסים 31 שנים.

<רמזי גבאי: אני כבר הייתי אצלך אדוני היושב ראש במספר דיונים.

<רמזי גבאי: כאשר המכסים באמת היו גבוהים והורדנו אותם, זה בהחלט היה נכון.

<רמזי גבאי: אבל לפני מספר שנים הגענו למכס של 12 אחוזים ואז הייתה כוונה להוריד את המכסים.

<רמזי גבאי: אני מדבר רק על הטקסטיל.

<רמזי גבאי: המכסים בטקסטיל היו 12 אחוזים ואז אחרי מלחמה עם האוצר, רצו להוריד, השתכנעו להוריד בשישה אחוזים.

<רמזי גבאי: הגענו לפשרה.

<רמזי גבאי: רבותיי, כמו שאמר חבר הכנסת מיקי לוי, השישה אחוזים האלה לא הועילו בשום דבר והיום המכס על טקסטיל הוא בעצם שישה אחוזים ורוצים להוריד אותו.

<קריאה: ירד.

<רמזי גבאי: אני באתי והסברתי בכל מקום שרק יכולתי.

<רמזי גבאי: לא קראו לי לשימוע כמו שהבטיחו לעשות.

<רמזי גבאי: אתם יודעים מי לחץ הכי הרבה על ההורדה של השישה אחוזים?

<רמזי גבאי: הרמי לוי שלנו.

<רמזי גבאי: אחד היבואנים הגדולים.

<קריאה: ויזל.

<רמזי גבאי: לא נגיד שמות.

<רמזי גבאי: הוא הסתובב במשרד האוצר ובמשרד הכלכלה ולחץ להוריד את המכס.

<רמזי גבאי: למה?

<רמזי גבאי: הוא דאג ליוקר המחייה?

<רמזי גבאי: למה?

<רמזי גבאי: אני אסביר לכם למה.

<רמזי גבאי: כי שישה אחוזים לא מגיעים לצרכן ואני אסביר למה.

<רמזי גבאי: כאשר יבואן מביא חולצה ב-20 שקלים ומוכר אותה ב-69.90 שקלים, ואלה בדרך כלל המרווחים, כי יש לו הוצאות שיווק, קניונים וכך הלאה, המכס הוא 1.20 שקל.

<רמזי גבאי: השישה אחוזים.

<רמזי גבאי: אתם באמת חושבים שבמקום 69.90 שקלים הוא ימכור ב-68.70?

<רמזי גבאי: הוא מבין את זה.

<רמזי גבאי: זה פשוט ייכנס לו לשורת הרווח.

<רמזי גבאי: אני אתייחס לדבר אחר.

<רמזי גבאי: רבותיי, ב-29 בינואר 2016 הדולר היה 3.98.

<רמזי גבאי: הדולר היום, אחרי שהוא עלה עכשיו בעשר אגורות, הוא 3.5.

<רמזי גבאי: ירידה של 15 אחוזים.

<רמזי גבאי: מחירי ההלבשה ירדו ב-15 אחוזים בשנתיים האלה?

<רמזי גבאי: איפה זה?

<רמזי גבאי: נכון, יש ליבואנים בעיה עם הקניות באינטרנט, אבל לשם מה מורידים את השישה אחוזים האלה?

<רמזי גבאי: אני פונה לאוצר.

<רמזי גבאי: השישה אחוזים האלה עולים למדינה 400 מיליון שקלים בשנה.

<רמזי גבאי: אין מה לעשות עם ה-400 מיליון שקלים האלה?

<רמזי גבאי: כאזרח אני אומר את זה.

<רמזי גבאי: אין מה לעשות עם ה-400 מיליון שקלים אלה?

<רמזי גבאי: זה הרי הולך לכיסם של היבואנים, לרמי לוי שלנו.

<רמזי גבאי: אז לשם מה עושים את זה?

<רמזי גבאי: אם זה היה מוריד את יוקר המחייה, אני מבין.

<רמזי גבאי: אני רוצה לומר עוד דבר.

<רמזי גבאי: כמה שאומרים שאין טקסטיל, לפי הלמ"ס יש יותר מ-900 עסקים שעוסקים בייצור של טקסטיל, הרוב קטנים מאוד שאתה לא שומע עליהם.

<רמזי גבאי: יש כאן גם גדולים מאוד.

<רמזי גבאי: יושבת כאן חברת ארגול שעכשיו הקימה מפעל בדימונה עם מאות עובדים, עם השקעה של עשרות מיליוני שקלים.

<רמזי גבאי: ההורדה של המכס שלהם, כאן, במקרה, אני מוכרח לומר שפניתי למנכ"ל האוצר וביקשתי ממנו לטפל בסעיף הזה במיוחד.

<רמזי גבאי: עוד לא קיבלתי תשובה.

<רמזי גבאי: יש כאן מאות מפעלים קטנים וגדולים שהשישה אחוזים האלה סתם מזיקים להם.

<רמזי גבאי: יושבים כאן כל האנשים מהעדה הדרוזית.

<רמזי גבאי: כמו שאמר חבר הכנסת מיקי לוי, בעדה הדרוזית, מה יעשו הבנות?

<רמזי גבאי: רועי, לאן תסב אותן?

<רמזי גבאי: אין לאן להסב אותן.

רועי פולקמן: היום קונים בגדים באינטרנט.

<רמזי גבאי: נכון.

<רמזי גבאי: אז תורידו להם את המע"מ.

משה גפני: רבותיי, אין דיאלוג.

משה גפני: יש עוד אנשים רוצים להתייחס.

<רמזי גבאי: אני רוצה להסביר במשפט אחד.

<רמזי גבאי: אדוני היושב ראש, מדינה היא לא פירמה.

<רמזי גבאי: פירמה צריכה לראות דרך החור של הגרוש.

<רמזי גבאי: המדינה היא מדינת כל אזרחיה.

<רמזי גבאי: כל אזרחיה, זה גם אותם שוליים של אנשים שיושבים כאן, שיש להם עובדים שאין להם אלטרנטיבה תעסוקתית.

<רמזי גבאי: לכן אני מבקש את השישה אחוזים לגבי הטקסטיל לבדוק אפשרות לעכב ולהשתמש בכסף הזה למשימות אחרות שאתה צריך.

משה גפני: תודה.

משה גפני: דן אלחרר.

משה גפני: זה אתה?

משה גפני: למה הצבעת כל הזמן?

משה גפני: אתה רשום.

איתן ברושי: הוא לא מכיר את הנהלים.

איתן ברושי: הוא איש יצרן.

איתן ברושי: הוא לא מבלה בכנסת.

איתן ברושי: הוא קם בבוקר לעבוד והם מפריעים לו.

משה גפני: אני חולק על איתן ברושי באופן חריג.

משה גפני: אתה מכיר את הנהלים בכנסת.

<דן אלחרר: הייתי כאן פעם אחת.

<דן אלחרר: כן.

<דן אלחרר: אני יצרן בגדים.

<דן אלחרר: יש לי מפעל בטמרה בגליל.

<דן אלחרר: חלק מפעולת ייצור.

משה גפני: למה קוראים לכם אופנת ניו יורק?

<דן אלחרר: הייתי עשר שנים בארצות הברית.

<דן אלחרר: הייתי משווק שם, גם מייצר כאן ועושה יצוא.

<דן אלחרר: חזרתי לארץ.

<דן אלחרר: אי עושה ייצור בטמרה בגליל ותופרים בשטחים.

<דן אלחרר: חלק נתפר בשטחים וחלק בטמרה עצמה.

<דן אלחרר: יש כאן בחור נחמד שהוא התופר שלי בטמרה אבל חלק מהפעולה נעשית בשטחים.

<דן אלחרר: זה ג'וינט ונצ'ר.

משה גפני: מה זה השטחים?

משה גפני: תגיד שם.

<דן אלחרר: ג'נין, טול כרם, ענבתא.

<דן אלחרר: בשטחים.

איתן ברושי: הוא חוזר לארץ האבות.

<דן אלחרר: 50 אחוזים כאן ו-50 אחוזים שם.

<דן אלחרר: דרך אגב, הם רצים במקביל דרך הנושא שלהם, דרך משרד הביטחון.

<דן אלחרר: לגבי מה שאמר חבר הכנסת פולקמן על עזרה.

<דן אלחרר: אנחנו לא רוצים מענקים ולא רוצים כלום.

<דן אלחרר: אני מדבר עם הסינים.

<דן אלחרר: אני מגיע לסין ואני מדבר עם סינים.

<דן אלחרר: הוא המתחרה שלי והוא בן אדם כמוני.

<דן אלחרר: יש לו ילדים ויש לו משפחה.

<דן אלחרר: הוא מקבל מהמדינה שלו 13 אחוזים דולר ייצוא, לדעתי גם בדגים זה כך.

<דן אלחרר: אני מתחרה שלו.

<דן אלחרר: הוא מתחרה אתי.

<דן אלחרר: אני לא מבקש שום טובה.

<דן אלחרר: הוא מקבל מהמדינה שלו 13 אחוזים דולר יצוא.

<דן אלחרר: בסופו של יום אני יודע להתחרות אתו בפייר פליי, אני יותר זול ממנו בחלק מהמוצרים כי אני תופר בשטחים ב-1,200 שקלים לעובדת.

<דן אלחרר: אני יודע להתחרות אתו.

<דן אלחרר: אני מעסיק גם ישראלים וגם עובדים מהשטחים.

<דן אלחרר: אחרי שהוא מקבל 13 אחוזים מהמדינה שלו, הוא שם את זה באינטרנט.

<דן אלחרר: היום עלי אקספרס וכל המקבילים עושים שני טון, כל שלושה ימים, לישראל באוויר.

<דן אלחרר: הם משלמים יותר זול.

<דן אלחרר: חבילה שאני מעביר מתל אביב לבאר שבע, הוא יודע להוביל אותה יותר זול.

<דן אלחרר: מה אתם באתם ועשיתם?

<דן אלחרר: פטרתם אותם ממע"מ.

<דן אלחרר: על מה?

<דן אלחרר: איך הם פטורים ממע"מ ואני לא?

<דן אלחרר: באתי למשרד הכלכלה ואמרתי שיפטרו אתרים ישראלים ממע"מ.

<דן אלחרר: אתם לא רוצים לפטור את כל המדינה ממע"מ, אבל מה הבעיה לקחת דבר דואר ולפטור אותו ממע"מ?

<דן אלחרר: כשאתה הולך לאילת, הכול פטור ממע"מ בקניון.

<דן אלחרר: כשאתה הולך לחולון, כל הקניון עם מע"מ.

<דן אלחרר: למה בחורה שיושבת ביום גשם וגולשת באינטרנט, היא בתוך סביבה שחלק עם מע"מ וחלק בלי?

<דן אלחרר: למה?

<דן אלחרר: למה הם פטורים ואני לא?

<דן אלחרר: אני עושה צבא, עשיתי עד לא מזמן, משלם מסים, הבחור הזה מג"ד בגולני.

<דן אלחרר: אתם מפצים אותם על בריכות הדגים כי יש להם כוח בוועדות.

<דן אלחרר: הוא, שיש לו ירידה, מישהו פנה אליו?

<דן אלחרר: מישהו יפצה אותו בדולר?

<דן אלחרר: כשבאתי למשרד הכלכלה ואמרתי להם שמדובר ב-15,000 אנשים בשטחים, 5,000 גברים ו-10,000 נשים בשטחים, מה יעשו החבר'ה האלה?

<דן אלחרר: מה הם יעשו אם אנחנו נסגור?

<דן אלחרר: הם יעברו את הגדר.

<דן אלחרר: בתי מלון, חקלאות, כל דבר.

<דן אלחרר: בוא נגיד שכאן אתה צודק, בישראל יש עבודה.

<דן אלחרר: אני אפתח מסעדה, אני אחזור לאמריקה, אתם תקלטו אותנו.

<דן אלחרר: נגיד שאתה צודק.

<דן אלחרר: איך תקלוט 15,000 בשטחים?

<דן אלחרר: אמרתי להם, חבר'ה, החברה במג"ב שיעלו לכם, זה יותר מ-400 מיליון שהוא עלה.

<דן אלחרר: מה ענה לי בחור מהכלכלה, סמנכ"ל משרד הכלכלה?

<דן אלחרר: אמר לי שהוא צריך להוריד את יוקר המחייה, זאת בעיה של השב"כ ומשרד הביטחון.

<דן אלחרר: אמרתי לו, תגיד לי, אתה שומע מה אתה אומר?

<דן אלחרר: אנחנו לא גרים באותה מדינה?

<דן אלחרר: הבחורה שמביאה 1,200 ו-1,500 שקלים הביתה, עוזרת לבעלה שמביא 3,000 שקלים בשטחים, עם שישה ילדים, כשהילד שלה מבקש ממנה לנסוע לירדן ללמוד ואין לה כסף – ואלה סיפורים אמיתיים – והיא בוכה לי למה אני לא נותן עבודה, מה אתה חושב שהוא לא יתאבד?

<דן אלחרר: לא יכאב לו?

<דן אלחרר: אתם חיים בללה לנד.

<דן אלחרר: אתם פוטרים מע"מ, אתם נותנים להם 13 אחוזים, אתה רוצה שאני אתחרה אתו, אני רוצה פייר פליי.

<דן אלחרר: אל תיתן לי עזרה, תן לי 13 אחוזים הגנה שהוא מקבל.

<דן אלחרר: הם חתומים ב-W על זה.

<דן אלחרר: תן לי פייר פליי.

<דן אלחרר: זה הזוי.

איתן ברושי: דברים כדורבנות.

משה גפני: מישהו מהמפעלים הדרוזיים רוצה להתייחס?

<קנג' קבלאן: כן.

<קנג' קבלאן: אני מ-מקט טקסטיל מבית ג'אן.

<קנג' קבלאן: אנחנו מפעל שמעסיק 300 תופרות, נשים דרוזיות, בבית ג'אן.

<קנג' קבלאן: בתוך הכפר בית ג'אן.

<קנג' קבלאן: השישה אחוזים האלה, אנחנו באים לכאן כתעשיינים, זה לייבא לארץ ולשווק בארץ, אבל אותה עובדת שאני חושב שראיתם אותה בעיתון, שהיא עובדת אצלנו במפעל, היא חוששת מפיטורים.

<קנג' קבלאן: עכשיו היא לא באה אתנו לדיון כי היא צריכה להיות בבית המשפט עבור דיון על המשכנתא.

<קנג' קבלאן: היא צריכה להחזיר משכנתא.

<קנג' קבלאן: אדוני, חבר הכנסת רועי אמר שיעשו הסבה.

<קנג' קבלאן: אני מוכן.

<קנג' קבלאן: אני תעשיין בתוך הכפר בית ג'אן, אני מוכן להעסיק עובדים.

<קנג' קבלאן: תביא לי מפעלים או יזמים שרוצים להשקיע בבית ג'אן.

<קנג' קבלאן: תביא לי.

<קנג' קבלאן: אני מוכן.

רועי פולקמן: יש לנו רשימה ענקית במשרד הכלכלה.

איתן ברושי: הוא הולך למכולת עם הרשימות שלכם?

רועי פולקמן: אני מכיר את זה.

רועי פולקמן: הייתי שם.

משה גפני: רועי פולקמן לא מביא מפעלים.

משה גפני: עם כל הכבוד, הוא חבר כנסת.

<קנג' קבלאן: תעשה הסבה לנשים הדרוזיות.

איתן ברושי: בבית ג'אן יש בית קברות גדול מאוד של חיילי צה"ל.

איתן ברושי: הם לא מקבלים שם דבר במתנה.

רועי פולקמן: ברור.

איתן ברושי: לא.

איתן ברושי: זה לא ברור.

משה גפני: איתן, אתה מפריע לדיון.

משה גפני: אני רוצה לשמוע את נציגי הממשלה.

איתן ברושי: הם משרתים בצבא ואתם זורקים אותם לכלבים.

משה גפני: איתן, אני רוצה לשמוע את נציגי הממשלה.

משה גפני: הוויכוח הזה עכשיו כבר לא תורם כלום.

<קנג' קבלאן: אדוני היושב ראש, השישה אחוזים פוגעים בנו.

<קנג' קבלאן: זה פוגע בתחרות שלי בשוק.

<קנג' קבלאן: שישה אחוזים, זה מאוד גבוה.

<קנג' קבלאן: במקום להסיר חסמים מתעשיית הטקסטיל.

<קנג' קבלאן: חברים, כן, יש תעשיית טקסטיל בארץ.

<קנג' קבלאן: אני מזמין את יושב הוועדה וחברי הוועדה לבוא לבקר בבית ג'אן.

<קנג' קבלאן: תראו את הנשים, תסתכלו בעיני הנשים העובדות.

<קנג' קבלאן: הן עובדות ועושות כדי להתפרנס בכבוד.

משה גפני: מה מצב המפעל עכשיו בבית ג'אן?

<קנג' קבלאן: ברוך השם.

<קנג' קבלאן: היום נאמר לזכותו של משרד הביטחון שבאמת המדיניות שלו שומרת על קווי הייצור בארץ.

<קריאה: המשרד היחיד.

<קנג' קבלאן: היחיד.

<קנג' קבלאן: התעשייה עדיין נושמת, חיה ובועטת ומתפרנסים בכבוד.

משה גפני: בשבוע הבא אני יושב עם מנכ"ל משרד הביטחון.

משה גפני: אני אחזק אותו בעניין הזה כי הוא באמת עזר.

משה גפני: המנכ"לים של משרד הביטחון לדורותיהם עזרו בעניין הזה.

איתן ברושי: אני הייתי שם.

איתן ברושי: זה למרות הממשלה.

איתן ברושי: זה לא בגלל הממשלה.

<אלי ג'ראדאת: אני קצין בצבא.

<אלי ג'ראדאת: אני בן 53.

<אלי ג'ראדאת: אני עדיין ממשיך להתנדב וממשיך למלא את חובתי.

איתן ברושי: איפה אתה גר?

<אלי ג'ראדאת: היום אני גר בעלבון.

<אלי ג'ראדאת: מחזיק מתפרה בטמרה.

<אלי ג'ראדאת: יש לי בין 15 ל-25 עובדות.

<אלי ג'ראדאת: אני בקושי מחזיק את עצמי.

<אלי ג'ראדאת: עם כל הכבוד לחבר הכנסת מכולנו - - -

איתן ברושי: חבר הכנסת פולקמן.

משה גפני: איפה הוא?

איתן ברושי: הוא הלך להתייעץ עם שר האוצר.

<אלי ג'ראדאת: הוא רוצה להכשיר.

<אלי ג'ראדאת: העובדות שלי גרות בטמרה.

<אלי ג'ראדאת: הן לא יצאו מהכפר להכשרה בנהריה.

<אלי ג'ראדאת: הן מחפשות עבודה ליד הבית.

<אלי ג'ראדאת: אני מדגיש שאני בקושי שורד.

<אלי ג'ראדאת: יש כאן מצב שאו שאני מפטר אותן וכולן הולכות הביתה, וזה נטל על המדינה כי המדינה צריכה לשלם להן אבטלה ואחרי שיסיימו את האבטלה, צריכה לשלם להן הבטחת הכנסה.

<אלי ג'ראדאת: אם המדינה לא תעזור לו להוריד את המסים ולי תמיכות אחרות, אנחנו לא נשרוד.

<מאג'ד קבלאן: אני מכפר בית ג'אן, מהמגזר הדרוזי.

<מאג'ד קבלאן: אני מעסיק היום כ-400 עובדות.

<מאג'ד קבלאן: אתם מוזמנים לבוא ולהסתכל לנשים בעיניים.

<מאג'ד קבלאן: שישה אחוזים אלה, משרד הבריאות הלך להביא את זה מסין.

<מאג'ד קבלאן: משמר הכנסת, את הבגדים הלכו להביא מסין.

<מאג'ד קבלאן: למה להביא את זה מסין?

<מאג'ד קבלאן: יש לי מחסן, יש לי פקידה ואני יכול לנסוע לסין להביא את זה.

<מאג'ד קבלאן: מה נעשה עם העובדים?

<מאג'ד קבלאן: בואו תסתכלו על העובדים בשטח, איך הילדים שלהם יורדים לסמים ולפשע.

<מאג'ד קבלאן: כל אחד מרוויח 3,000 שקלים או 4,000 שקלים.

<מאג'ד קבלאן: תעזרו לנו.

<מאג'ד קבלאן: בואו תסתכלו מה קורה.

<מאג'ד קבלאן: למה שישה אחוזים?

<מאג'ד קבלאן: איפה משרד הבריאות?

<מאג'ד קבלאן: איפה חברת חשמל?

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: משרד הכלכלה, נעמה קאופמן, משנה למנכ"ל.

מיקי לוי: ב-800 אלף שקלים קונים בחוץ שטיחים לנתב"ג במקום לקנות אותם כאן.

<נעמה קאופמן פס: ובנושא הזה של השטיחים לנתב"ג פנינו לרש"ת.

משה גפני: הייתה הפחתה בצווים של בסביבות 800 מיליון שקלים לנושא של תמרוקים.

<נעמה קאופמן פס: אני רוצה להתייחס רגע לרכש של מערכת הביטחון כי הרכש של מערכת הביטחון מחויב בדין.

<נעמה קאופמן פס: מערכת הביטחון מחויבת לרכוש כחול-לבן וגם המשרד לביטחון פנים וכל הגופים הביטחוניים.

<נעמה קאופמן פס: שם יש העדפה של 150 אחוזים.

<נעמה קאופמן פס: לכן אני חושבת שבהיבטים האלה לא תהיה השפעה על הנושא של המכס.

<נעמה קאופמן פס: אני כן רוצה להגיד שכל מי שנפגע ברמה הספציפית - - -

משה גפני: אני ישבתי כאן בוועדה עם מתפרת מצפה רמון עם 50 בנות עולות מאתיופיה ומשרד הביטחון הזמין מבחוץ.

משה גפני: הייתה העברה גדולה של משרד הביטחון ואני אמרתי כאן בוועדה לעיני כולם שאני לא מעביר את ההעברה הזאת עד שאני לא אקבל כאן הזמנה למתפרת העצמאות במצפה רמון.

משה גפני: חוק, זה בסדר, החלטה, זה בסדר, אבל בפועל קורים דברים.

<נעמה קאופמן פס: אבל אנחנו עוסקים באכיפה של זה כולל בנושא של רש"ת.

<נעמה קאופמן פס: זה בטיפול ביומיים-שלושה האחרונים.

משה גפני: התפקיד שלנו הוא לפקח על זה ואנחנו מפקחים.

<נעמה קאופמן פס: בסדר גמור.

<נעמה קאופמן פס: אני אומרת לך שאנחנו עוסקים בזה ועומדים על הנושא של רכש כחול-לבן כל שבוע, בחודשים האחרונים.

<נעמה קאופמן פס: , גם הנושא של רש"ת מטופל אצלי ברמה האישית.

<נעמה קאופמן פס: אני חתומה על המכתבים ואני מטפלת בזה.

משה גפני: טקסטיל.

<נעמה קאופמן פס: הנושא של פגיעה במפעלים ספציפיים.

<נעמה קאופמן פס: אגב, גם הידברות שלנו מול משרד הביטחון מובילה לתוצאות חיוביות כמו שאתה אומר ואני חושבת ששם לא תהיה פגיעה.

<נעמה קאופמן פס: בנוסף, אם יש מפעלים ספציפיים, כי אני לא חושבת שזה המקום לפתוח וגם בלוחות הזמנים - - -

משה גפני: אין מקום יותר טוב מאשר כאן.

<נעמה קאופמן פס: אם יש פגיעה במפעלים ספציפיים, אני מבקשת שיבואו לשבת אתי ברמה האישית.

<נעמה קאופמן פס: אתי ועם המנכ"ל ועם השר.

<נעמה קאופמן פס: אני מבקשת ומפצירה שכל מפעל שמרגיש נפגע ברמה האישית, יבוא לשוחח אתנו ונבחן את הפתרונות.

<רמזי גבאי: היינו.

<רמזי גבאי: מתי לבוא?

<נעמה קאופמן פס: עד עכשיו אף אחד לא דיבר אתי.

איתן ברושי: את עובדת סוציאלית?

איתן ברושי: במה אפשר לעזור לו?

<רמזי גבאי: לפני שבועיים אנחנו היינו במשרד הכלכלה בפגישה.

<נעמה קאופמן פס: אני רוצה לבחון את הדברים ברמה הספציפית כי יש לנו תשובות אחרות.

<נעמה קאופמן פס: מבקשים לבחון את הבעיות ברמה הספציפית כי יש לנו תשובות אחרות, תוך תיאום ובדיקה ספציפית בכלים העומדים לרשותנו, איך אנחנו מטפלים בנושאים האלה ואנחנו יודעים לטפל בהם.

<רמזי גבאי: אנחנו באנו לישיבה.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: מספיק.

משה גפני: לא.

<רמזי גבאי: אבל היינו בפגישה.

<נעמה קאופמן פס: אף אחד לא היה אתי בפגישה.

<רמזי גבאי: לפני שבועיים היינו בפגישה אצל מנכ"ל משרד הכלכלה.

<נעמה קאופמן פס: אף אחד לא היה.

<רמזי גבאי: היינו בפגישה עם המנכ"ל שלך.

משה גפני: לא מנהלים דיאלוג.

משה גפני: אני תכף אחזור אליך.

משה גפני: אני אגיד לך מה הבעיה של המפעלים האלה.

משה גפני: אני תכף, אחזור אליך כי אני ארצה לדעת מה עמדתך.

משה גפני: אני מבקש לדעת לגבי השישה אחוזים.

משה גפני: כל המדיניות הזאת שמפחיתים את המכס על הטקסטיל גורמת לבעיה עד כדי הידרדרות ויכול להיות שעד כדי קריסה.

משה גפני: משרד האוצר, מה עמדתכם בעניין הזה?

<עידו סופר: תודה יושב ראש הוועדה.

<עידו סופר: אגף תקציבים, משרד האוצר.

<עידו סופר: קודם כל, צריך להגיד שפונקציית המטרה שלנו היא האזרח ורווחתו.

<עידו סופר: אנחנו יודעים שלא ניתן להפחית את יוקר המחייה עם צעדים שכולם נהנים מהם.

<עידו סופר: כמובן אנחנו לא מתייחסים לנושא הזה כלאחר יד כאשר מדובר בתעסוקה של עובדים וכאשר מדובר בסוגיות כמו עולות כאן.

<עידו סופר: את זה צריך לומר.

<עידו סופר: מה נעשה מבחינה פרוצדורלית.

משה גפני: אני לא יודע אם אתה יודע אבל אני יבואן, הבאתי חולצות, אני מוכר אותן ב-69 שקלים, הורדתם את המכס, בכמה אני מוכר את החולצה?

משה גפני: הורדתם את המכס ב-1.2 שקל.

<עידו סופר: לפני שאני אמשיך, אני אתייחס לטענתו של רמזי גבאי.

משה גפני: לא, רק תגיד לי כיבואן מה לעשות עם החולצה.

משה גפני: בכמה למכור אותה?

<עידו סופר: אני אתייחס לטענתו של רמזי גבאי.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: אתה לא רוצה לענות לי.

<עידו סופר: אני עונה.

<עידו סופר: לטענתו של רמזי גבאי שסיים לא מזמן את עבודתו כיושב ראש מכון היצוא ואני מעריך אותו מאוד ברמה האישית.

<עידו סופר: לטענתו הפחתת המכסים לא תתגלגל לצרכן.

<עידו סופר: אגב, לעומת זאת, חומרי הגלם על הטקסטיל כן ירדו ולכן, אם זה לא יתגלגל לצרכן, לכן אין שום פגיעה בתעשייה המקומית.

<עידו סופר: אם זה כן יתגלגל לצרכן, זה אומר שהמחירים ירדו.

<עידו סופר: אי אפשר לאחוז בחבל בשני קצותיו.

<רמזי גבאי: לא.

<רמזי גבאי: חומר הגלם.

<עידו סופר: זה בסדר, אבל אם זה לא מתגלגל לצרכן - - -

משה גפני: עידו, דבר אתי.

משה גפני: אתה רוצה לפתוח כאן דיאלוג?

<עידו סופר: במידה וזה לא מתגלגל לצרכן, הרי אין לנו כאן שום בעיה.

<עידו סופר: בסוף השנה אנחנו נבחן את זה, נגיע למסקנה ונבטל ולכן המהלך לא הצליח אבל לא נעשתה פגיעה.

<עידו סופר: במידה וכן, יש כאן באמת הפחתה של יוקר המחייה.

<עידו סופר: אני רוצה להתייחס למה שנעשה בשימוע שהתקיים.

<עידו סופר: התקיים שימוע ברשות המסים ולאחר מכן התקיים דיון בראשות מנכ"ל משרד האוצר עם כל האגפים הרלוונטיים.

<עידו סופר: נקבעו שני דברים.

<עידו סופר: האחד, בקטגוריות מובחנות בהן יש יצרנים מקומיים שאלה שטיחים, טליתות, סדינים, מצעי מיטה, מפות ושמיכות, הדברים האלה יצאו החוצה והוחלט שלא להפחית עליהם את המכס בגלל ההערות שהתקבלו.

<עידו סופר: מעבר לכך, נקבע שההפחתה תהיה כהוראת שעה עד סוף 2018 כדי שאנחנו נוכל לעקוב אחרי ההתפתחות - האם המחירים ירדו, מה מידת הפגיעה בעוסקים – כדי שנוכל להחליט מה לעשות בהמשך.

<עידו סופר: כמו שאמרתי, הופחת המכס גם על חומרי גלם כדי שהדבר הזה יוכל לסייע ליצרנים המקומיים.

<עידו סופר: לכן כן מדובר בצעדים מאוזנים, לטעמנו.

<עידו סופר: נקודה אחרונה שאני רוצה לומר.

<עידו סופר: בסופו של יום השוק הזה מתפתח ולא ממתין לנו.

<עידו סופר: היבוא האישי הוא מגמה.

<עידו סופר: היום כשלושה מיליון ישראלים מזמינים בהיקף של כ-4 מיליארד שקלים.

<עידו סופר: השוק הזה מתפתח ואין כוונה כמובן לעצור אותו.

<עידו סופר: מעבר לכך, יש גם קמעונאים שנכנסים לשוק הזה.

<עידו סופר: בסוף, הפחתת המכסים נועדה גם לעזור הן ליבואנים, הן לעסקים קטנים שהביעו את תמיכתם הגדולה במהלך הזה, וגם הכנסת חומרי הגלם כדי שיצרנים מקומיים גם כן יוכלו להתמודד.

<עידו סופר: בסופו של דבר השוק הזה הוא שוק גלובלי, המחירים יורדים, וזאת המשמעות ועם זה צריך להתמודד.

<עידו סופר: הדרך כמובן היא לסייע להקים מפעלים, ליצור מקומות תעסוקה.

<עידו סופר: יושב מולי נציג ארגול שקיבלו מענק בהיקף המקסימלי שניתן להעניק במסגרת מענקי חוק עידוד השקעות הון בדימונה וזו הדרך ליצור מקומות תעסוקה חדשים.

<עידו סופר: לכן זו עמדתנו.

משה גפני: בישובים הדרוזיים עובדות נשים דרוזיות במספרים מאוד גדולים.

משה גפני: אף אחד לא מציע להן, גם לא משרד הכלכלה, הוא גם לא יכול להציע להן, מקומות עבודה אחרים.

משה גפני: אם מפעלי הטקסטיל הללו ייסגרו, הפירוש הוא שאתה לוקח נדמה לי אלפי עובדות, בוודאי מאות, ואתה זורק אותן לרחוב והאבטלה שם הולכת וגדלה.

משה גפני: אני לא מדבר על כל מה שאמרת כי על זה יש לי אתך ויכוח.

משה גפני: יש לי ויכוח עם משרד האוצר.

משה גפני: אנחנו רואים כאן כל הזמן איך מדינות אחרות מסייעות ואנחנו לא.

משה גפני: אנחנו משאירים את האנשים לגורלם.

איתן ברושי: הם מקימים מפעלים בחוץ לארץ.

משה גפני: אנחנו משאירים את האנשים לגורלם.

משה גפני: כך יש לנו עם חברת המחזור.

משה גפני: בתורכיה הם יודעים לסבסד אותם.

משה גפני: אנחנו לא יודעים אפילו להעביר להם כסף מקרן הניקיון.

משה גפני: כך אנחנו נתקלים כאן במפעל סינרג'י בשדרות שהוא לא יכול להתמודד.

משה גפני: חברת החשמל עשתה באמת הזמנות יותר גדולות מכפי שהייתה עושה במקרה הרגיל אבל הוא לא יכול להתמודד עם מדינות אחרות.

משה גפני: אנחנו לא מסייעים לו.

משה גפני: אתם כל הזמן שומרים על התקציב כאילו שהכול כאן רובוטים.

משה גפני: מדובר באנשים בשר ודם שיש להם משפחות והם צריכים להתפרנס.

משה גפני: כאן אנחנו מדברים על מקרה ספציפי.

משה גפני: מדובר על מקרה שבו יכול להיות שהתכנית שלכם תצליח ואני אטעה.

משה גפני: יכול מאוד להיות אבל את הישובים הדרוזים הרסתם.

משה גפני: התוצאה תהיה מאוד רעה מבחינת מדינת ישראל כמדינה.

משה גפני: היא תהיה רעה מבחינה חברתית.

משה גפני: אנחנו יודעים שנשים דרוזיות לא תצאנה לעבוד בנהריה.

משה גפני: הן יעבדו בבית ג'אן, הן יעבדו במקומות בהם הם גרים.

משה גפני: אנחנו יודעים שזאת הסיבה שכאשר אנחנו מסתכלים על הגרף של התעסוקה של נשים בכלל, נשים ערביות נמצאות בתחתית המדרג.

משה גפני: כולנו בחנו את העניין ואנחנו יודעים.

משה גפני: אתם עומדים כאן בידיים שלובות, אתם אומרים שיש כאן מדיניות.

משה גפני: על המדיניות אני חולק ועל המדיניות נעשה דיון אחר.

איתן ברושי: דרך אגב, הוא חלק מהממשלה.

משה גפני: זה לא קשור לעניין.

איתן ברושי: זה קשור.

משה גפני: לא קשור.

איתן ברושי: פולקמן הציג.

משה גפני: בסדר, הוא הציג.

משה גפני: לי יש את העמדות שלי.

משה גפני: אני לא בחנתי את זה אפילו בתוך סיעת יהדות התורה.

משה גפני: אני חושב שהחברים שלי יסכימו אתי אבל זה לא דיון פוליטי אלא זה דיון מקצועי לחלוטין.

משה גפני: אנחנו נמצאים כאן באופן קבוע עם המפעלים.

משה גפני: אני בחנתי את זה, גם בקדנציה הקודמת שלי וגם היום.

משה גפני: אני יודע מה המשמעות שעובד נזרק הביתה.

משה גפני: זה פיקוח נפש.

משה גפני: מה תעשו עם העובדות הדרוזיות?

משה גפני: אתם רוצים לעשות מדיניות שהמדיניות הזאת אני חולק עליה אבל בסדר, אבל מה תעשו אתן?

משה גפני: אני מבקש ממך, אחרי מה שאמר עידו, לבחון עם האנשים, בעלי המפעלים שאומרים שהמפעל שלהם נפגע עד כדי סכנת סגירה.

משה גפני: גם אם הם נפגשו עם המנכ"ל של משרד הכלכלה, גם אם היו פגישות שלא העלו דבר, אני מבקש דיווח בעוד שבועיים מה קרה עם הפגישות האלה.

משה גפני: לומר את שמות המפעלים, להגיד מה הפתרון ולומר במה אין פתרון.

משה גפני: מותר לראות שאין פתרון.

משה גפני: אנחנו לא יכולים להשאיר את התופעה הזאת ולהיות שווי נפש כלפיה ולומר שיש מדיניות.

משה גפני: יש מדיניות, אמרתי שנקיים דיון.

משה גפני: משרד הכלכלה הוא הכתובת.

משה גפני: את המשנה למנכ"ל ואני מבקש שתשבי עם האנשים, עם כל מי שמבקש.

משה גפני: מי שלא מבקש, לא מבקש.

משה גפני: אני מבקש לשבת עם מי שמבקש ולהגיד לי בתוך שבועיים מה עלה בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו חוטאים למדינה אם אנחנו משאירים את הישובים הדרוזיים עם מפעלי הטקסטיל שעבדו כל השנים, פתאום יש מדיניות והם הולכים לקרוס.

משה גפני: יש להם טענות צודקות.

משה גפני: כולם מביניים את זה.

משה גפני: יש התמודדות עם סין ואנחנו יודעים.

משה גפני: מה אנחנו עושים עם ההתמודדות הזאת, זה סיפור בפני עצמו.

משה גפני: מפעלים, אני כבר לא מדבר על הדרוזים, שנמצאים במצוקה בגלל שמדינות אחרות יודעות להתמודד עם זה.

<אסף גוטריך: אני רוצה לומר דבר אחד.

<אסף גוטריך: אני מסיב טקסטיל.

<אסף גוטריך: אני גם מביא בדים ואני מדבר בשם כל היצרנים.

<אסף גוטריך: אני אומר לך דבר אחד שהיא לא אמרה.

<אסף גוטריך: היה אתנו בחור בשם טל ממשרד הכלכלה, הוא הסתובב אתנו בתל אביב לפני כשבועיים וחצי וראה 100 יצרנים.

<אסף גוטריך: לקחתי אותו לכולם.

<אסף גוטריך: דיברו הערבים הישראלים, דיברו הפלסטינים, דיברו הגזרנים שלנו, כולם דיברו על המצב, על מה יקרה אם יסגרו.

<אסף גוטריך: עוד דבר.

<אסף גוטריך: למה הם החריגו כאשר לחלק מהאנשים הורידו ולחלק לא?

<אסף גוטריך: לזה אנחנו לא מסכימים.

<קריאה: על איזה בסיס?

<אסף גוטריך: על איזה בסיס הם עשו את זה?

<אסף גוטריך: אני חושב שהבסיס הוא לא נכון.

משה גפני: מה זה הורידו להם?

<אסף גוטריך: לחלק השאירו שישה אחוזים ולחלק לא.

<אסף גוטריך: לאופנת הנשים הורידו לאפס.

<קריאה: אופנת הנשים זאת המסה.

<אסף גוטריך: היא אומרת שלא נפגשו, אבל אנחנו כן נפגשנו.

<נעמה קאופמן פס: היושב ראש, אני מקבלת את בקשתך והיא כפי שהצעתי גם אני, לשבת עם האנשים.

<נעמה קאופמן פס: מעבר לזה שלדעתי ברמה הפרטנית מי שמוכר למערכת הביטחון, שם יש קנייה מלאה - - -

משה גפני: לא לדבר כל הזמן על המטבע מתחת לפנס.

<נעמה קאופמן פס: אני מקבלת את הצעתך.

משה גפני: אני רוצה שתדעי שאנחנו ועדה של החלשים.

משה גפני: אנחנו לא ועדה של החזקים.

משה גפני: אלה שנמצאים במשרד הביטחון, אנחנו מכירים את זה.

משה גפני: אם יש שם איזו התרופפות - - -

<קריאה: לא.

<קריאה: אין.

<קריאה: הם בסדר.

משה גפני: אתה יכול להיות בחור ישיבה.

משה גפני: אתה מתערב באמצע כל הזמן.

<קריאה: אני מוכן.

<קריאה: תעזור לי.

משה גפני: נעמה, אל תחפשי את החזקים.

משה גפני: את זה לא ביקשתי.

משה גפני: אלה שבמשרד הביטחון, כשיש התרופפות, אנחנו כאן ואנחנו מדברים אתם.

משה גפני: אמרתי שאני יושב עם מנכ"ל משרד הביטחון.

משה גפני: אני מדבר על החלשים.

משה גפני: אני מדבר על אלה שבעקבות החלטות של משרד האוצר, הם עלולים להיפגע עד כדי קריסה, או עלולים להיפגע שלא לומר עד כדי קריסה.

משה גפני: פגיעה במה שהעלה חבר הכנסת מיקי לוי, אנחנו מדברים על הטקסטיל בישובים הדרוזים.

משה גפני: המפעלים האלה שביניהם יש גדולים וביניהם יש קטנים מאוד.

משה גפני: אם הם קורסים, מדינת ישראל נכנסה למהלך נורא כי אני לא רוצה להרחיב מה המשמעות של העניין ומה ההשלכות.

משה גפני: אני כבר לא מדבר על זה.

משה גפני: לכן אני מבקש ממך - אני מכיר אותך, אני סומך על היושרה שלך - שתבואי כעבור שבועיים ותאמרי רק שלושה מפעלים פנו אליך, אלה ואלה הבעיות שלהם, פתרתי את הבעיות האלה או לא פתרתי, הלכתי לעידו וקיבלתי תשובה שלילית כי באוצר מקבלים על פי רוב תשובה שלילית.

איתן ברושי: תלוי מי פונה.

איתן ברושי: היבואנים הם בני בית שם.

משה גפני: נביא את זה לדיון, אם זה המצב.

משה גפני: תשאל כמה פעמים רמי לוי היה בלשכת שר האוצר.

משה גפני: יותר מכל החקלאים ביחד.

משה גפני: אני מבקש ממך, נעמה, עבודה שנקבל כעבור שבועיים.

משה גפני: יכול להיות שנצטרך לקיים דיון נוסף.

משה גפני: זה יהיה במהלך דיוני התקציב ואולי נעשה משהו עם התקציב.

משה גפני: עידו לא ייתן לך תשובות כמו שצריך, לא נאשר שם כל מיני סעיפים או נאשר כפול.

משה גפני: עידו, זה רציני.

איתן ברושי: זה הנשק שלנו.

משה גפני: עידו, אני יודע שאתם עושים את מה שבסופו של דבר מדיניות המשרד אבל התפקיד שלנו הוא לומר לכם שתדעו שאתם משחקים כאן באש.

משה גפני: נשמע אותה.

משה גפני: תהיה אתה בקשר.

<עידו סופר: אין בעיה.

משה גפני: יכול להיות שאני אצטרך ללכת לשר האוצר או לשר הכלכלה ולומר להם שהמצב כאן הולך לקטסטרופה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר לנעמה.

איתן ברושי: אני עסקתי בנושא משרד הביטחון בו הייתי כמה שנים.

איתן ברושי: מדוע האמירה הזאת – ואני לא רוצה להרחיב מה גם שרוב הישובים נמצאים באזורי העימות, באזורי עדיפות לאומית שגפני בקיא בזה – ומדוע את אומרת רק ביטחון פנים ומשרד הביטחון מחויבים לרכוש?

משה גפני: יש חוק.

<נעמה קאופמן פס: לא אמרתי רק.

איתן ברושי: אין חוק שתהיה תחרות לא הוגנת.

איתן ברושי: למה לא להחיל את זה על כל משרדי הממשלה?

איתן ברושי: יש לי על זה חוק, הכנתי אותו.

משה גפני: מה אתה רוצה ממנה?

משה גפני: תעביר את החוק.

איתן ברושי: אני שואל אותך מדוע את אומרת רק ביטחון פנים?

איתן ברושי: למה לא תגידו את זה על כל משרדי הממשלה שהם חייבים לרכוש טקסטיל או גם דברים אחרים באזורי עדיפות לאומית?

איתן ברושי: יש לי שאלה לעידו.

איתן ברושי: האם יכול להיות שמפעלים ביהודה ושומרון – תשמע טוב אדוני היושב ראש, אולי תהיה כאן כותרת - - -

משה גפני: אני לא רוצה כותרת.

איתן ברושי: אני רוצה.

איתן ברושי: האם יכול להיות שמפעלים שנמצאים ביהודה ושומרון, שהם לא חלק מהסכמי הסחר, המדינה מפצה אותם על כך שהם לא נהנים מההטבות?

משה גפני: תודה.

משה גפני: אחרון הדוברים יהיה מיקי לוי.

משה גפני: עידו, רצית לומר משפט?

<עידו סופר: רק משפט.

<עידו סופר: ראשית, אני לא חולק בתפיסה – אני מכיר אותה ואנחנו מכבדים אותה – לעניין הישובים הדרוזים.

<עידו סופר: אחד הדברים שנעמה ציינה קודם הוא שיכול להיות שהעדפה תוצרת הארץ הקיימת תביא לכך שלא תהיה פגיעה גם בגלל הפחתת המכסים.

<עידו סופר: זה אחד מהדברים שצריך לבחון.

איתן ברושי: תאשרו למשרד הביטחון לקנות.

משה גפני: אל תציע להם עצות.

<נעמה קאופמן פס: הם רוכשים.

משה גפני: עידו, אני מבקש מנעמה שהיא תדבר אתך ותדבר עם בעלי המפעלים.

משה גפני: אני רוצה בתוך שבועיים תשובות פרטניות.

משה גפני: זה לא כמו שנאמר בהתחלה שאמרת שאנחנו מדברים כאן כללית ולא מדברים פרטנית.

משה גפני: אנחנו ועדה שמדברת פרטנית.

<נעמה קאופמן פס: אני ביקשתי לדבר פרטנית.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מאפשר לך.

משה גפני: אני מאפשר לך לעשות עבודה.

משה גפני: את אומרת שלא פנו אליך, עכשיו זה לאור השמש ואנחנו לא נרד מהעניין הזה.

משה גפני: הבעיה הזאת צריכה להיפתר כי אחרת אנחנו מדינה שהיא חסרת, לא חשוב מה.

מיקי לוי: נעמה, האם אתם כמשרד הכלכלה מסכימים עם המהלך של האוצר?

מיקי לוי: אל תתני תשובה כי זה חצי פוליטי.

מיקי לוי: עידו, האם אתם מתכוונים להוריד את המכסים, כן או לא?

מיקי לוי: כי אז אני אדע מה אני צריך לעשות.

מיקי לוי: אני רוצה תשובות.

מיקי לוי: אל תמרחו אותי.

מיקי לוי: אם אתם הולכים לפגוע בהם, תורידו.

<קריאה: מיקי, זה כבר ירד.

<קריאה: לפני שבועיים.

<קריאה: המכסים כבר ירדו.

<קריאה: ב-14 בינואר.

איתן ברושי: הוא לא צריך לשאול אף אחד.

משה גפני: עידו, שמעת את הדיון.

משה גפני: אני לוקח את זה ברצינות.

איתן ברושי: עד שהוא יגיע למשרד, הוא ישכח.

משה גפני: ני מבקש שתהיו בקשר.

משה גפני: אני רוצה תשובה כוללת על העניין בתוך שבועיים.

משה גפני: מבחינת המפעלים.

משה גפני: אם יתברר שהמדיניות הזאת נכונה והמפעלים לא נפגעים, הנה מה טוב.

משה גפני: נברך אתכם.

משה גפני: אם המציאות תהיה שיש מפעלים שנמצאים בקריסה, אנחנו נתערב בעניין הזה.

משה גפני: אני מבקש שתהיה חלק מהעניין.

<עידו סופר: אין בעיה.

משה גפני: אפשר לבקש את זה?

<עידו סופר: ודאי.

משה גפני: תשובה חיובית ראשונה שקיבלתי מהאוצר.

משה גפני: תודה רבה.