ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 621, 2017-11-06 11:00

אלי אלאלוף: שלום, בוקר טוב לכולם.

אלי אלאלוף: היום 6 בנובמבר 2017, י"ז בחשוון תשע"ח, והשעה 11:00 בלי דקות.

אלי אלאלוף: התכנסנו היום כדי לדון בהצעות חוק שעברו בקריאה טרומית.

אלי אלאלוף: הצעת חוק שירותי רווחה לאנשים עם מוגבלות, התשע"ה–2015, שהביאו חבר הכנסת מאיר כהן וחבר הכנסת יאיר לפיד; הצעת חוק שיקום, קידום ושילוב אנשים עם אוטיזם בקהילה, התשע"ה–2015, של חברת הכנסת אורלי לוי שהיא איתנו היום, וגם אדון לפיד פה, וגם מאיר כהן היה פה.

יאיר לפיד: מאיר פה.

אלי אלאלוף: לאן הוא ברח?

יאיר לפיד: הוא לא בורח אף פעם.

אלי אלאלוף: ראיתי אותו, חשבתי שזה הכיסא שלך שם.

אלי אלאלוף: והצעת חוק שירותי רווחה לאנשים עם מוגבלות, התשע"ו–2015, של חברי הכנסת יואב קיש וחבר הכנסת ישראל אייכלר שאינם פה.

אלי אלאלוף: במקביל, אני חייב להגיד שבימים האחרונים הגיעה אלינו גם הצעת חוק חדשה של אלו"ט, שמבוססת על דיונים נוספים שהם קיימו עם גופים שונים כדי להביא הצעה נוספת, אחרת, שחלק מחברי הכנסת תומכים בה, אבל הם יגידו בעצמם.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם שלא במקרה לא התקיימו דיונים לפני כן.

אלי אלאלוף: חשבתי שהנושא הזה של הנכים והאוטיזם כל כך מרכזי, כל כך דחוף, ודורש כל כך הרבה קידום, כי יש מה לשפר והרבה הרבה מה לשפר, אבל על-פי בקשת חלק מההורים לא יכולנו לקדם את זה בתקופת הפגרה, כי הם ביקשו לא לקיים בפגרה כי הילדים אינם מועסקים והם מטופלים, ולכן יהיה להם קשה לבוא.

אלי אלאלוף: אז בהתחשב בבקשה שלהם דחינו את זה מתקופת הפגרה.

אלי אלאלוף: אני רוצה גם להזכיר שלפני יותר משנה קיימנו דיון ראשוני לאור ההודעה הרשמית של שר הרווחה, שאחרי שהתקבלו הצעות החוק של חברי הכנסת במליאה בקריאה טרומית, שר הרווחה ביקש מהם להשאיר לו את האחריות להביא הצעת חוק ממשלתית שתאגד גם את כל הצעות החוק שהיו על שולחן המליאה.

אלי אלאלוף: לצערנו, מסיבות שונות ומשונות, עד היום לא הייתה הצעת חוק ממשלתית.

אלי אלאלוף: כיושב-ראש ועדה לשעבר הוא היה צריך להבין שיש מעקב אחרי כל הדברים, במיוחד בנושא כל כך דחוף, ועם המעורבות הכול כך מסיבית של חברי הכנסת, שלא הציעו את זה כדי סתם לעשות חוק, אלא מפני שיש פה בעיה מאוד קשה.

אלי אלאלוף: התבשרנו שאולי נחכה לרה-ארגון שהיה במשרד עם הקמת המינהלת של הנכים, ואולי שם נתחיל לשמוע.

אלי אלאלוף: אז שמענו איזו הצעה ראשונית.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שלי היא לא סיפקה שום דבר מעניין, וביקשנו את תוכנית העבודה.

אלי אלאלוף: ושוב, שום דבר לא הגיע לשולחננו מטעם מינהלת הנכויות, ובצדק, יש משפחות שאומרות שהאוטיזם היא נכות, למרות שיש מחלוקת על זה, אבל כל הנכויות זקוקות לחוק מסודר.

<אדי וייס: אני סגן יועץ משפטי של המשרד.

אלי אלאלוף: אני מאוד מתרגש כשלנושא כל כך מקצועי מגיע היועץ המשפטי.

<אדי וייס: אבל יש גם נציגים של המינהל.

אילן גילאון: מי יותר חשוב מעורך-דין היום, אלי?

אלי אלאלוף: אם תרשו לי, אני מעדיף שהנציגים של המינהל יתחילו.

אלי אלאלוף: הצטרף אלינו חבר הכנסת חאג' יחיא.

<אדי וייס: רק אציין, כבוד יושב-הראש, שהנציגה העיקרית שהייתה צריכה לדבר עדיין תקועה בכניסה לכנסת, היא אמורה להגיע בעוד דקה.

אלי אלאלוף: לא, אין תרוץ כזה, חבר'ה, קמתי בחמש בבוקר כדי להיות בזמן.

<אדי וייס: היו תורים מאוד ארוכים.

<אדי וייס: אז יש עוד נציג גם כן של המינהל.

<מארק שמיס: בוקר טוב.

<מארק שמיס: קודם כול, עמדת המשרד שהוא תומך בחוק להסדרת כל הנושא של שירותים חברתיים לאנשים עם מוגבלות.

<מארק שמיס: אבל להגיד את זה, כפי שציין היושב-ראש, הנושא של מינהל המוגבלויות החל לפני חודשיים-שלושה.

<מארק שמיס: כלומר, אנחנו נמצאים בשלב שבאמת המינהל כרגע מתחיל אפשר להגיד בלמידת הפערים שיש בין האוכלוסיות לבין הצרכים השונים של האוכלוסיות, אם זה עניין של איוש משרות, אם זה עניין של הבנת המטריה.

<מארק שמיס: אנחנו נמצאים בשלבים יחסית ראשוניים, וזה גם נאמר עד כמה שאני זוכר, בישיבה שהייתה כאן על מינהל המוגבלויות.

<מארק שמיס: צריך להגיד ששלוש הצעות החוק שהוגשו הן הצעות שנלמדו מבחינת המשרד.

<מארק שמיס: יש דמיון גדול ויש חלקים שלא דומים, אבל אחד הדברים שחשוב להגיד הוא שיש הצעות שבאמת יותר מדברות על כל האוכלוסייה בחלק אחד ממנה, ויש הצעות שמתייחסות לאוכלוסייה מסוימת מכלל אוכלוסיית המינהל.

<מארק שמיס: המשרד, נכון להיום, בתפיסה של מינהל המוגבלויות מנסה לקדם עבודה על-פי צרכים, על-פי תפקוד, על-פי איזושהי הבנה שאדם הוא יצור יותר מורכב מהבחנה או לקות.

<מארק שמיס: אני חייב להגיד שזה נושא שהוא הרבה יותר מסובך.

<מארק שמיס: לעבור משיטת עבודה אחת לאחרת זה הרבה יותר מסובך ממה שחשבנו בעבר, ואני יכול לספר מה אנחנו עושים כדי לעשות את זה, אבל הכוונה היא להבין את הצרכים של האוכלוסייה.

<מארק שמיס: ברגע שאנחנו אומרים שיש צורך בקידום אוכלוסייה אחת מבחינת הלקות, ההבחנה, אנחנו באותה הזדמנות מפספסים את שאר האוכלוסיות.

<מארק שמיס: לכן, בעצם אני בשום מקרה לא מביע את עמדת המשרד, אני אומר שאנחנו צריכים לקחת בחשבון שתפיסת המשרד בנושא המוגבלויות היא תפיסה טיפה שונה אולי ממה שהיה לפני שנתיים כשהצעות החוק האלה עלו בפעם הראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן ישבנו על נוסח חדש, אתם גם הייתם חלק ממנו.

<מארק שמיס: בהחלט.

<מארק שמיס: אני רק מנסה עוד פעם להגיד שאנחנו מנסים כרגע ללמוד – לא יודע עד כמה זה מעניין – שיטות סיווג אחרות למוגבלויות שונות.

<מארק שמיס: צריך להגיד שהנושא של אוטיזם, אם זה הנושא, הוא נושא שהוא הרבה יותר מהגדרתו ב-DSM, ובאמת יש עוד שיטות.

<מארק שמיס: אנחנו חושבים שלפעמים באמצעות עמדה יותר מעמיקה, גם אם זה ייקח טיפה יותר זמן, אנחנו יכולים להגיע בטווח הרחוק לתוצאה הרבה יותר טובה.

<מארק שמיס: זה הכול.

אלי אלאלוף: מסקנה, אין הצעת חוק ממשלתית.

<מארק שמיס: אמרתי שנכון להיום, שוב, אני חושב שזה לא יהיה אחראי מצדנו במקביל להקמת המינהל - - -

אילן גילאון: המשרד שלך תומך בחוק הזה?

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה הצעה לסדר, אדוני.

<מארק שמיס: המשרד תומך בחוק.

מאיר כהן: באיזה חוק?

אלי אלאלוף: באיזה חוק?

יעל כהן-פארן: באיזה חוק?

יעל כהן-פארן: בדיוק.

<מארק שמיס: אמרנו, המשרד תומך בחוק, יש את הנושא של ההסדרה.

אלי אלאלוף: בחוק של מי?

אילן גילאון: שאלתי אם בחוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה עדיין אותו חוק עם הצעות לשיפור.

<אדי וייס: אני אסביר.

<אדי וייס: המשרד בהחלט תומך בצורך להסדיר את כל הנושא הזה בחקיקה.

<אדי וייס: כרגע יש הצעות חוק שונות במהותן על הפרק עם הסדרים שונים וכל מיני דברים חדשים, ובנוסף לכך, כפי שאדוני אמר, יש הצעה חדשה של אלו"ט.

אורלי לוי אבקסיס: היא לא הצעה חדשה.

<נעמה לרנר: היא לא הצעה חדשה.

<אדי וייס: סליחה, יש משהו חדש מאלו"ט שקיבלנו ככל שאני הבנתי.

<קריאות: - - -

<אדי וייס: ליליאן עכשיו הגיעה והיא יכולה להתייחס יותר לעניין הזה.

<אדי וייס: היו שינויים מאז ההצעה הקודמת, ממה שהבנתי.

<אדי וייס: אפילו אני בעצמי לא ראיתי אותה כי הבנתי שקיבלנו אותה רק לפני - - -

אלי אלאלוף: אז לא לדבר על מה שלא ראית.

<אדי וייס: ממה שהבנתי, שוב פעם, זה תואם הרבה יותר את הגישה והתפיסה של המינהל, אבל העניין הזה עדיין לא בשל מבחינת חקיקה, צריכים לשבת ולבדוק את כל הפרטים הרבה יותר לעומק.

אלי אלאלוף: אם אני לוקח את המילים האחרונות שלך, בוא נראה.

אורלי לוי אבקסיס: תחזור עליהם.

יעל כהן-פארן: שזה לא בשל.

אלי אלאלוף: המשרד עוד לא בשל לחקיקה.

יעל כהן-פארן: כמה שנים עוד נחכה?

אלי אלאלוף: אז אני רוצה לחזור למנהלת השירות במשרד הרווחה ולשאול אותה איך היא עובדת, אם בכלל, בטוח עובדים, בנושא של האוטיסטים לאיזה כיוון הולכים.

<ליליאן שפרן: אני מנהלת השרות לאוטיסטים בדימוס.

<ליליאן שפרן: במינהל יש לי כבר תפקיד חדש, אין שירות לאוטיסטים, אבל אני עדיין מייצרת את השירות על התקן הזה.

<ליליאן שפרן: בכל מקרה, אני מצטערת על האיחור, אבל באמת בלגן בחוץ.

<ליליאן שפרן: אני רוצה להגיד לגבי העשייה שלנו.

<ליליאן שפרן: למרות שלא התקדמה החקיקה, הייתה התקדמות מאוד משמעותית בעשייה התחום הזה, המשרד תוקצב בתוספות תקציביות מאוד גדולות.

<ליליאן שפרן: קיבלנו כל שנה 51 מיליון שקל.

<ליליאן שפרן: זאת אומרת, גדלנו מ-300 מיליון ב-2016, 350 מיליון ב-2017, וקרוב ל-400 מיליון ב-2018, וזה אפשר לנו להרחיב את כל השירותים גם ברמת מסגרות הדיור.

<ליליאן שפרן: רק בשנה האחרונה נפתחו כ-20 מסגרות דיור חדשות שנותנות מענה לכ-400 ילדים, בוגרים וצעירים.

<ליליאן שפרן: פתחנו כ-25 מעונות עם שיקום בשנה וחצי האחרונות לפעוטות.

<ליליאן שפרן: כל השירותים הקיימים: נופשונים, קייטנות לפנאי, לתמיכה, הורחבו מבחינת הכמויות.

<ליליאן שפרן: בדקנו את הניצול התקציבי שלנו של 2017 עם התוספת, וניצלנו כמעט את כל תקציבי הפעולה גם בקהילה וגם בדיור.

<ליליאן שפרן: למרות שלא הייתה חקיקה, המשרד הרחיב מאוד את השירותים והמענים לאוכלוסייה.

<ליליאן שפרן: התחלנו גם לפתח המון שירותים לא רק לאוכלוסייה הקלסית הנמוכה, גם לתפקודים הגבוהים שיש להם צרכים אחרים פתחנו מסגרות ותוכניות לשירות צבאי, לשירות לאומי, למכינות לחיים עצמאיים.

<ליליאן שפרן: כך שהשירות לא עמד ולא עשה, עשה הרבה, כי גם קיבלנו תקציבים רבים.

<ליליאן שפרן: קיבלנו גם תקציב נוסף ל-117 עובדים סוציאליים ייעודיים ברווחות.

<ליליאן שפרן: מה שהיה לפני כן שבעה עובדים סוציאליים בכל הארץ, הוספנו עוד 117 עובדים.

אלי אלאלוף: את אומרת ברווחות הקשורות לנכות.

<קריאות: - - -

<ליליאן שפרן: התקבלו למחלקות לשירותים חברתיים.

<ליליאן שפרן: זה אומר שבכל מחלקה יש עובדים ייעודיים לתחום הזה שנותנים מענה של ליווי, טיפול, הפניה, כל הטיפול של הפניות למסגרות וכו'.

אלי אלאלוף: אני רוצה שוב, מצד אחד יש את המערכת המבצעת ומצד שני המשפטית, ובמשפטית אתם עובדים על הכנת חוק, כן או לא?

<אדי וייס: עבדנו כבר הרבה הרבה זמן.

<אדי וייס: יש כל מיני התפתחויות בשטח, למשל, המינהל שבעצם הוא באמצע ההקמה והוא צריך לגבש את כל התפיסה הטיפולית.

<אדי וייס: יש שוני של התהליכים.

אלי אלאלוף: אני רוצה להבין משהו, אם יש מינהל בהקמה, אז בעצם לא רצים לעשות חקיקה.

<אדי וייס: כי צריכים לדעת מה בדיוק להכניס לתוך החקיקה.

אלי אלאלוף: מסקנה, אין חקיקה היום במשרד הרווחה הקשורה לנכים.

<ליליאן שפרן: אפשר להוסיף משהו?

<אדי וייס: יש חקיקה.

<אדי וייס: יש חוק לגבי אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.

<אדי וייס: צריכים לדעת מה להכניס.

אלי אלאלוף: אני מדבר על חקיקה חדשה.

אלי אלאלוף: אין חקיקה.

<ליליאן שפרן: אפשר לחדד?

אלי אלאלוף: בבקשה.

<ליליאן שפרן: אנחנו כבר כמה שנים בתהליך הזה גם בוועדה הזאת.

<ליליאן שפרן: בשנה האחרונה כשהוצאו החוקים לגבי האוטיסטים המשרד כל הזמן אמר וטען שאנחנו בהקמת מינהל ואנחנו צריכים לראות שנסתנכרן עם רוח המינהל.

<ליליאן שפרן: החוקים הישנים באמת לא מסתנכרנים עם רוח המינהל בתפיסה שלהם.

<ליליאן שפרן: אני אגיד שהוצעה הצעת חוק של אלו"ט שהיא הציגה עם עוד גופים, לאחרונה היא הגיעה לשולחננו, עברנו עליה, בתפיסה במהות שלה היא נראית כמשהו שמסתכנכן עם תפיסת המינהל, אבל יש הרבה מאוד דברים לעבוד עליהם.

<ליליאן שפרן: הרצון של המשרד הוא לקדם ולחשוב על איך לקדם את החוק הזה, וכולל חוק נוסף שהגיש גלאון בתחום של הדיור.

אילן גילאון: גילאון, אל תעשי את הטעות הזאת.

<ליליאן שפרן: אלו שני חוקים שמסתנכרנים אחד עם השני, אנחנו אפילו הצענו לגופים להיפגש ולעשות איזו חשיבה ביחד.

<ליליאן שפרן: אנחנו לא נגד חקיקה, אנחנו בעד חקיקה, אבל אנחנו צריכים שזה יבוא ברוח המינהל.

אלי אלאלוף: ברשותכם, נעבור לחברי הכנסת המציעים.

מאיר כהן: אני רק רוצה להגיד, אדוני, שרוח המינהל שהיא מדברת עליה, ב-2014 הציגה לפני כל מדינת ישראל את חוק האוטיזם.

מאיר כהן: חוק האוטיזם לא היה רעיון שלי, הוא היה רעיון של המינהל.

<ליליאן שפרן: לא היה מינהל.

<קריאות: - - -

מאיר כהן: סליחה, רבותיי, קראו לזה אז וגשל ומשרד הרווחה, עכשיו החלטתם לקרוא לזה מינהל.

<קריאות: נכון.

מאיר כהן: ישבו משנת 2009, משרד הרווחה ישב במשך חמש שנים עם כל המשרדים ישיבות על גבי ישיבות, הביאו את חוק האוטיסטים, משרד הרווחה הזה.

<ליליאן שפרן: נכון, אכן.

מאיר כהן: מה אנחנו למדים?

מאיר כהן: אנחנו למדים שנשחקים פה אנשים עם מוגבלויות, בין אם זה אוטיסטים או אנשים אחרים, נשחקים בסבך של הביורוקרטיה, נשחקים בסבך של האגו.

מאיר כהן: ודברים משתנים, אלוהים אדירים.

מאיר כהן: מה קרה במשרד הרווחה?

מאיר כהן: מדוע משרד הרווחה היום – זה שהביא את החוק הזה, את החוק הזה לא אני הבאתי אותו כשר הרווחה, משרד הרווחה ומשרד המשפטים הביאו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא גם תמך בהצעת החוק הפרטית שלי שהוגשה באותו זמן.

מאיר כהן: ותמך בהצעת החוק הפרטית של אורלי.

מאיר כהן: אז מה קורה היום שהמינהל מחליט?

מאיר כהן: הוא לא מתייחס יותר להצעות פרטיות.

מאיר כהן: חבריה, בינתיים אנשים נשחקים, וחבל מאוד שאתם חוזרים על הסיסמאות.

מאיר כהן: שמעת מה אמרת?

מאיר כהן: באמת היו שבעה עובדים סוציאליים עד עכשיו שטיפלו באוטיזם?

מאיר כהן: מה, אתם לא מתביישים?

<ליליאן שפרן: לא, אני אגיד בדיוק.

מאיר כהן: אתם לא מתביישים פה בוועדת הכנסת לשקר?

<ליליאן שפרן: אני לא משקרת, סליחה.

מאיר כהן: סליחה, אז תחזרי בך.

<ליליאן שפרן: אני אגיד בדיוק.

מאיר כהן: היו.

מאיר כהן: שיגידו כאן הורים, האם עד השנה במשרד הרווחה – זה עושה עוול, את כורתת את הענף שעליו את יושבת.

<ליליאן שפרן: אני מצטערת שאתה אומר שאני משקרת.

מאיר כהן: למה באים לכאן אנשי משרד הרווחה והופכים את כל מה שהיה לשחור?

מאיר כהן: באמת, היו שבעה עובדים סוציאליים?

<ליליאן שפרן: סליחה, אני אגיד בדיוק מה היה.

<ליליאן שפרן: אם אתה רוצה לשמוע את האמת אני אגיד.

<לאה סלע: - - -

אלי אלאלוף: את תדברי כשתקבלי את רשות הדיבור.

מאיר כהן: תסלחי לי, תכבדו, אינטגריטי קצת של המקצוע שלהם, אל תפחדו מאף אחד, תגידו את האמת שלכם.

מאיר כהן: יש כאן הצעות חוק, את יודעת מה, לא שלי, שלה, תקדמו אותה.

אלי אלאלוף: חבר'ה, בוא נחזור, ברשותכם.

<ליליאן שפרן: אני לא שקרנית.

אלי אלאלוף: תודה, מאיר.

אלי אלאלוף: בבקשה, אורלי לוי; אחר כך – יאיר לפיד.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני אגדיר את מה שקרה עם החוק הזה כטרגדיה יוונית ממש.

אורלי לוי אבקסיס: את הצעת החוק הזו הצלחתי להעביר בכנסת הקודמת.

אלי אלאלוף: יש יוונים?

אלי אלאלוף: כולם מרוקאים פה.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחתי להעביר את החוק הזה בכנסת הקודמת כאשר שר הרווחה היום היה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שר האוצר היה זה שיושב לימיני.

מאיר כהן: אילן גילאון.

מאיר כהן: אתה שר מצוין, אילן.

אילן גילאון: לא פחות טוב מכל אלה שהיו לפני.

אורלי לוי אבקסיס: והיום הוא חלק מהמחוקקים.

אורלי לוי אבקסיס: ושר הרווחה הוא זה שיושב לשמאלי, שגם היום הוא חלק מהיוזמים.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, הצעת החוק הזו עברה בכנסת התשע-עשרה בתמיכת משרד הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר שניסינו בהיותו של חיים כץ יושב-ראש הוועדה לקדם את הצעת החוק הזו, וכל פעם אמרו לנו: תמתינו, תוגש הצעת חוק ממשלתית.

אורלי לוי אבקסיס: היינו אמורים להמתין שלושה חודשים, הסכמתי גם לאחר שיחות מרובות עם שר הרווחה דאז מאיר כהן, שאמר לי שהוא רוצה לעשות את זה בצורה מסודרת, מקצועית, לשבת עם הגורמים, הסכמתי.

אורלי לוי אבקסיס: הטרגדיה הייתה שיצאנו למערכת בחירות, החוק נפל ביחד עם אותה מערכת, למרות שחשבתי שאפשר היה להעביר אותה, הצעת חוק ראשונה, קריאה ראשונה, כדי להמשיך בדין רציפות.

מאיר כהן: לגמרי.

אורלי לוי אבקסיס: הגענו לכנסת העשרים, חזרתי עם הצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: שוב פעם שר הרווחה תמך בהצעת החוק הזו.

אורלי לוי אבקסיס: מעל דוכן הכנסת הוא אמר שזו הצעת החוק המובילה בנוסחה, והתחלנו לקדם.

אורלי לוי אבקסיס: הטרגדיה הבאה קמה והתממשה לנגד עינינו ממש לפני הפגישה שהייתה אמורה להיות לי עם מנכ"ל משרד הרווחה כדי להסדיר את כל העניינים שנשארו במחלוקת.

אורלי לוי אבקסיס: מנכ"ל משרד הרווחה מת בטרם עת באירוע טרגי והחוק הזה נקבר יחד אתו.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע מנכ"ל חדש שנפגשתי אתו והוא אמר לי: אני רוצה ללמוד את החוק.

אורלי לוי אבקסיס: המנכ"ל החדש, לצערי הרב, הוא יותר איש של מספרים, וכנראה בא לעשות סדר במשרד.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני אומרת סדר זה תקציבי, זה פחות אידיאולוגי, זה פחות מקום של מחויבות לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל השר מחויב לדבר, והוא אמר לי לא פעם ולא פעמיים.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, הצעת החוק הזו שאתם קוראים לה היום הצעת חוק חדשה של אלו"ט זה בולשיט, זה מי שמנסה לעצור את החקיקה ואומר: הצעת חוק חדשה אלו"ט.

אורלי לוי אבקסיס: זו עבודה שנדרשנו על-ידי יושב-ראש הוועדה היום.

אורלי לוי אבקסיס: שלחת אותנו להגיע עם כל הגורמים, לפחות אלה שמעורבים, אני בעצמי גישרתי בין עמותות שונות וארגונים יציגים בתחום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: ההצעה הייתה על שולחן משרד הרווחה, הם העירו הערות ואנחנו תיקנו, העירו הערות ואנחנו תיקנו.

אורלי לוי אבקסיס: אלו"ט הייתה אחת מהגורמים, אבל מאחר שמדובר בהצעת חוק, שלא יגידו הצעת חוק חדשה שתצטרך לעבור את כל התהליך.

אורלי לוי אבקסיס: ניסינו להקשיב לניואנסים ולהכניס אותם לתוך הצעת החוק, זה מה שעושים.

אורלי לוי אבקסיס: ותאמר לך היועצת המשפטית, ברוב החוקים שעוברים את הקריאה הטרומית ומגיעים לשולחן הוועדה הם לעולם לא יוצאים כפי שהם נכנסו.

אורלי לוי אבקסיס: כל השינויים שנערכו נערכו בהתאם להערות שקיבלנו ולהסכמות שהצלחנו להגיע אליהם.

אורלי לוי אבקסיס: לכן זו אותה הצעת חוק, אבל עם הסיכומים החדשים כדי שיגבשו וגם יבינו את העמדה החדשה ואת הרוח החדשה שהולך בה משרד הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לזכור שאפילו השם, שדרך אגב עושים עליו הצבעות פה, כל סעיף בחוק עובר הצבעות והצעות לשינויים.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שהבנו שהרוח של לראות את הדברים יותר ברמה ההוליסטית ולפי הצרכים, פחות לפי ההגדרה, שינינו את הצעת החוק שתהיה בעצם שהמהות היא הצרכים של האנשים.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נזכור שלחוק הזה הצענו תוחלת הדרגתית, וזה רק מהסעיף התקציבי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אומרים לנו: למה לא תקדמו את הצעת חוק הדיור בקהילה דבר ראשון.

אורלי לוי אבקסיס: כי אני חושבת שלתת לאנשים זכות לקורת גג בלי לתת להם, במיוחד אם הצרכים המאוד מיוחדים שלהם, את המעטפת של תרבות פנאי, של תעסוקה, של משהו לעשות עם החיים שלהם, שמתם אותם מתחת לקורת גג, מה הלאה?

אורלי לוי אבקסיס: הם יוכלו לנהל חיים בקהילה?

אורלי לוי אבקסיס: לא צריך לבנות תוכנית מתאימה?

אורלי לוי אבקסיס: מה שאנחנו בעצם אומרים פה בחוק, אנחנו צריכים ליצור את האדם שיבנה את התוכנית ביחס לצרכים של מי שעומד מול, ואין זה משנה אם הוא אוטיסט, אם הוא אספרגר או אם הוא משהו אחר.

אורלי לוי אבקסיס: רק בואו נזכור שהלקויות האלו - - -

<רויטל לן כהן: וגם אוטיסט.

<רויטל לן כהן: אם הוא אוטיסט או אוטיסט.

<קריאות: - - -

אורלי לוי אבקסיס: אוטיסט הוא אוטיסט, או בעל מוגבלויות.

אורלי לוי אבקסיס: תיקנתי, צודקים.

אורלי לוי אבקסיס: מחילה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני אומרת שכל השינויים שהתבקשנו נכנסו ברמה כזו שעדיין יבטיחו את קבלת השירותים הרלוונטיים לאותו אדם שעומד מולם.

אורלי לוי אבקסיס: גם באוטיזם יש מגוון, יש פה רצף אחד מאוד גדול, לא דומה אחד למישנהו, מה שנכון לאחד לא נכון לאחר.

אורלי לוי אבקסיס: ויש כאלו שיש להם יכולת להתנסח ויש כאלו שצריכים עדיין את קלינאית התקשורת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים להבין שבכלים שיש לנו ובשירותים שיש לנו אנחנו צריכים לתפור את החליפות כי יש כאלה שיזדקקו ליותר, ויש כאלו שיזדקקו לשירותים נוספים אחרים כי יש להם יכולות אחרות.

אורלי לוי אבקסיס: אין משהו נכון יותר מהצעת החוק שעליה הסכמנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מוכנה להגיד שזו הצעת חוק חדשה.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: זו ההתקדמות בתהליך החקיקה ששינינו את הדברים בהתאם לרוח ובהתאם להערות שקיבלנו.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הרווחה היה חלק, ההערות שלו נכנסו לתוך ההצעה הזו שהיא הצעה משופרת.

אורלי לוי אבקסיס: וכל הסיפור פה שאנחנו אומרים שלא יבהילו אתכם עם התקציב.

אורלי לוי אבקסיס: משרד האוצר אומר שהצעת החוק היא 550 מיליון שקלים, משרד הרווחה עכשיו אמר שבתקציב שלהם מדובר היום על 380, כמעט 400 נאמר – אני כתבתי 380.

<ליליאן שפרן: לא, לא, פחות.

אורלי לוי אבקסיס: ופה נאמר המספר 400.

אורלי לוי אבקסיס: אז אם משרד הרווחה אומר ש-400, אז ההבדל הוא 150 מיליון שקל, זו עלות הצעת החוק החדשה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אנחנו אומרים שיש פה מניפולציות ויש פה טרגדיות, ואנשים מסתכלים בקור רוח.

אורלי לוי אבקסיס: ותסלח לי, אדוני היושב-ראש, אני מרגישה בושה שאנחנו נותנים בכל פעם למשפחות האלו את התקווה, כי מה שקורה בגיל 21, אנשים שיש להם כסף יכולים לדאוג למסגרת לילדים האלה, לתרבות הפנאי, לתעסוקה, what ever, הם ימצאו את הפתרונות היצירתיים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: האנשים שאין בידם, ואנחנו לא מדברים על מעט כסף, לדאוג לכך, נאלצים, לפחות אחד מבני המשפחה לעזוב את מקום עבודתו כדי להיות המלווה של הבן כי אין לו תעסוקה, אין לו דיור, אין לו תרבות פנאי.

<ליליאן שפרן: זה לא נכון.

<קריאה: זה נכון מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: ואי-אפשר להשאיר אותם ללא השגחה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מבינים מה קורה?

אלי אלאלוף: אורלי, את לא לבד, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רומסים שכבה שלמה ואומרים להם שיריבו בינם לבין עצמם.

אלי אלאלוף: אורלי, את לא לבד, יש עוד אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: זה אכזרי.

אורלי לוי אבקסיס: בזה אני אומרת, אדוני היושב-ראש, יכולת לשמוע גם בדברים שנאמרו פה היום על-ידי משרד הרווחה – אני חושבת שהפרק הראשון הוא פרק שיש עליו קונצנזוס.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע הזמן לתת פה איזושהי בשורה ולא עוד פעם דיון בינינו לבין עצמנו.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נתחיל בהקראה לפחות של הפרק הראשון כדי שנדע מי מסכים ומי לא.

אורלי לוי אבקסיס: כל דבר שיש עליו חילוקי דעות, התנגדויות וכדומה, לשים בצד.

אורלי לוי אבקסיס: תסלח לי, אדוני, אני פשוט חולה, אני הגעתי חולה כי זה נושא כל כך חשוב.

אלי אלאלוף: לפחות יש לנו דבר משותף.

אילן גילאון: תזכור שהיא הדביקה אותי.

יעל כהן-פארן: באתם להדביק אותנו, הא?

אורלי לוי אבקסיס: אני ממש מתנצלת, אבל לא הייתה אפשרות מבחינתי פשוט לא להגיע היום.

אילן גילאון: אין בעיה.

אילן גילאון: אם כבר מישהו שידביק אותנו שזאת תהיה את.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, בוא נתחיל באיזושהי הקראה רק כדי לאותת גם למשרדים, זה לא יהיה בלי התקציב הסופי.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נתחייב כולנו המציעים שללא תקצוב לא נעביר לקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: אני רוצה שתי הערות קצרות לדברים שלך.

אלי אלאלוף: א.

אלי אלאלוף: אני בעד חוק, אבל חוק אמור לתת שירותים, לא כדי להניח.

אלי אלאלוף: ומי שאמור לתת את השירותים זה המשרד.

אלי אלאלוף: כל עוד שהמשרד לא נותן תשובה חד-משמעית שהוא יטפל בקידום החוק, כולל התקצוב שלו, כולל הניהול שלו – אני אישית דיברתי אתמול עם שר האוצר, אמרתי לו: אתה רוצה שאני אלך, למה?

אלי אלאלוף: מה שאתה רוצה, יש להם תקציב, המשרד קיבל הרבה תקציבים נוספים השנה.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת ששר האוצר אומר:

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא נקדם את החוק.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: הוא אומר שזו החלטה - - -

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: הוא אומר ששר הרווחה יקדם את החוק כי זה התפקיד שלו.

אלי אלאלוף: לא, מירב.

אורלי לוי אבקסיס: על חשבונו?

אורלי לוי אבקסיס: על מי?

אורלי לוי אבקסיס: על חשבון הנערות בזנות?

אורלי לוי אבקסיס: על חשבון ילדים חסרי עורף משפחתי?

מירב בן ארי: זה התפקיד שלו, לקדם את האוכלוסייה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: למשרד הרווחה אין שותפים?

אורלי לוי אבקסיס: נו, באמת.

מירב בן ארי: את כל דבר: שר האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה התקציב.

מירב בן ארי: סליחה, הוא קיבל תקציב, ששר הרווחה ידאג לזה.

אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר, מירב, ברשותך, אני אומר בשמי שאני בעד החוק, אני אקדם את החוק יום ולילה, אין לי שום בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נתחיל עם מטרת החוק, אין לו כסף?

אלי אלאלוף: לא אמרנו את זה.

אלי אלאלוף: החוק זה לא הכסף, החוק זה מי שהולך להפעיל אותו.

אלי אלאלוף: אם משרד הרווחה לא נותן תשובות לוועדה בצורה חד-משמעית, עם כל הכבוד לפקידים שאני מכבד אחד אחד מראש - - -

אורלי לוי אבקסיס: אלי, זה מה קדם למה?

אורלי לוי אבקסיס: הביצה או התרנגולת?

אורלי לוי אבקסיס: משרד האוצר אומר: תמצאו את הכסף, נתתי לכם מספיק.

אילן גילאון: ברור שהביצה, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הרווחה אומר: חסר לי כסף, מאיפה אני אקח אותו?

אורלי לוי אבקסיס: ממי?

אורלי לוי אבקסיס: מהנערות שנופלות לזנות?

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה?

אלי אלאלוף: יש לו, הוא קיבל תוספות.

אורלי לוי אבקסיס: מה, מאיפה אני צריך?

מירב בן ארי: תשאלי אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אז לעולם לא יהיה לו.

אלי אלאלוף: אז אולי יש פתרון ביניים, אפשר להתחיל בשלבים.

מירב בן ארי: אבל תשאלי אותו.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אלי אלאלוף: אז בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדרבה, מצוין.

אורלי לוי אבקסיס: כל הכבוד, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: אז גמרנו את זה.

אלי אלאלוף: נקבל הודעה רשמית מסודרת של משרד הרווחה באמצעות השר או המנכ"ל שלו שהוא בעד החוק והוא מקדם אותו.

אלי אלאלוף: ברגע שהוא יעשה את זה, תאמינו לי שאני אמצא את - - -

אורלי לוי אבקסיס: בלי להתחייב שהתקציב יוצא מהמשרד שלו, ההפרשים, כי אחרת לא נתקדם.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: למה מייד קופצים לכספים?

אורלי לוי אבקסיס: אני ריאלית.

אלי אלאלוף: לא ראיתי פרויקט טוב שלא מביא את הכספים הנדרשים.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין, אז בוא נתחיל, הכסף יגיע.

אלי אלאלוף: אז בואו נתחיל לעבוד על זה, אבל שמשרד הרווחה יואיל בטובו לבוא בצורה רשמית ולהגיד: אני עובד על חוק, ולא יהיה התרוץ המתמיד הזה: זה בין הקמת המינהלת או הקמת המינהלת.

אלי אלאלוף: חבר'ה, במערכת הקיימת אפשר גם לעשות חוק ולקדם אותו.

אלי אלאלוף: אני חוזר על זה, אפשר לעשות חוק, וההתנגדות בעיני היא לא בעיה של האוצר, היא בעיה של היערכות המשרד לעניין הזה.

אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת יאיר לפיד.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כשהחוק עבר בקריאה טרומית עמדתי על דוכן הכנסת ואמרתי שאני עומד פה בשם בתי שלא יכולה לדבר, ותפקידנו כמחוקקים להיות לפה לאלה שלא יכולים לדבר.

יאיר לפיד: עברו מאז שנתיים, זה היה בדצמבר 2015, בתי אז הייתה בת 19, היום היא בת 21, זאת אומרת שהיא גומרת בית ספר השנה וצריכה להיכנס לעולם שלם של מרכזי תעסוקה ושל חיים של אדם בוגר שלא יכול לבד.

יאיר לפיד: החוק הזה אמור היה לסייע לה, אבל הוא לא נמצא שם.

יאיר לפיד: הוועדה הזאת אמורה הייתה לסייע לה, הכנסת הזאת הייתה אמורה לסייע לה, כולנו לא נמצאים שם.

יאיר לפיד: אני רוצה להזכיר, רק לשים תאריכים ליד מה שאורלי אמרה לפניי.

יאיר לפיד: הרי אחרי שזה עבר בקריאה טרומית השר עלה על דוכן הכנסת והודיע שהוא תומך בחוק, זה עוגן בהחלטה רשמית של ועדת שרים לענייני חקיקה ב-6 בדצמבר 2015, זה קיבל תוקף של החלטת ממשלה ב-24 בדצמבר 2015.

יאיר לפיד: אנחנו בסוף 2017.

יאיר לפיד: עושים מאתנו צחוק.

יאיר לפיד: עושים מהוועדה הזאת צחוק, עושים מהכנסת צחוק.

אורלי לוי אבקסיס: מה עם ההורים?

יאיר לפיד: ופעם אחרי פעם באים הנה אנשי הרווחה ומסבירים שהם עוד לומדים את הנושא.

יאיר לפיד: את מלחמת העולם השנייה הכינו בפחות זמן.

יאיר לפיד: אז אני אומר שיש לנו תפקיד, וגם, כמו שאמרה אורלי, כל אחד יש לו תרוץ חדש, עכשיו אומרים שזה חוק חדש.

יאיר לפיד: אנחנו היינו ביחד, עבדנו יחד עם אלו"ט על הנוסח שלהם.

יאיר לפיד: זה החוק.

יאיר לפיד: זה החוק כמו שאורלי הניחה אותו, זה החוק כמו שאנחנו הנחנו אותו, שעבר את האבולוציה שביקשת מאתנו לעשות.

יאיר לפיד: ישבנו עם הארגונים, ישבתי עם משרד האוצר.

יאיר לפיד: אגב, לא תהיה בעיה של כסף אם החוק יעבור – אני אומר את זה במלוא הסמכות של שר אוצר לשעבר עם כל הידע הנצבר – לא תהיה בעיה של כסף אם החוק הזה יעבור.

יאיר לפיד: אבל יש פה איזה בלבול יוצרות.

יאיר לפיד: הכנסת מחוקקת והמשרדים הולכים לקיים את הוראת החוק.

יאיר לפיד: לא המשרדים מורים לכנסת מה מותר לה ומה אסור לה לחוקק.

יאיר לפיד: אנחנו קצת התבלבלנו.

יאיר לפיד: אתם משרד הרווחה, אנחנו המחוקקים, ואנחנו נחוקק, יהיה חוק והם ילכו לעבוד בזה.

יאיר לפיד: מתחילים להגיד לנו מה מותר לנו ומה אסור לנו?

יאיר לפיד: מה זה?

יאיר לפיד: החוק יעבור עוד אבולוציה, וכך צריך להיות.

יאיר לפיד: ואנחנו צריכים להקפיד מאוד שזה לא יהיה חוק האוטיסטים, אלא פרק א' בחוק בעלי מוגבלויות, ואנחנו נעשה את זה.

יאיר לפיד: מפני שלכל מוגבלות יש את הצרכים שלה, ואנחנו צריכים לדאוג לזה שהחוק יתאים לכולם.

יאיר לפיד: אבל אנחנו עכשיו אחרי שנתיים שבהם הבנו דבר אחד מעל לכל ספק, משרד הרווחה לא יעשה דבר וחצי דבר עד שלא יהיה חוק שיכריח אותו לעבוד.

יאיר לפיד: קיבלנו גם היום את ההוכחות כמו שקיבלנו בכל הישיבות הקודמות.

יאיר לפיד: אנחנו צריכים להתחיל להקריא את החוק, מפני שאם אנחנו לא נתחיל להקריא את החוק הם לא יעשו שום דבר.

יאיר לפיד: איך אני יודע שהם לא יעשו שום דבר?

יאיר לפיד: מפני שהם לא עשו שום דבר עד עכשיו, חוץ מלבוא הנה פעם בשישה חודשים ולספר את התרוץ החדש שלהם למה הם לא עושים שום דבר.

אורלי לוי אבקסיס: פעם אחרונה זה היה לפני שנה.

יאיר לפיד: שנה, בסדר.

יאיר לפיד: אבל מדי פעם נפגשנו אתם תוך כדי עבודה על הארגונים.

אורלי לוי אבקסיס: זה נכון.

יאיר לפיד: אני בקיצור אומר ליושב-ראש, צריך להתחיל להקריא את החוק.

יאיר לפיד: ואני אומר לך, אל דאגה על כסף, ואל דאגה בתחום הטכני, ברגע שיהיה חוק כולם יתיישרו ויבצעו את החוק.

אורלי לוי אבקסיס: זה מתחייב.

אלי אלאלוף: אבל, יאיר, כשר האוצר לשעבר, אני בטוח שבזיכרונך יש עוד את כל הנהלים הדרושים להגשת חוק.

אלי אלאלוף: אם אין מהאוצר את ההסכמה לדון בחוק הזה שמוערך מעל למסגרת התקציבית, זה דורש רוב בכנסת של - - -

יאיר לפיד: אני אסביר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשהם העבירו אותו הם ידעו שזה תקציבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מוכנים ללכת על הסיכון הזה של מספר חברי הכנסת שיתמכו בזה.

אלי אלאלוף: מי נציג האוצר פה, בבקשה?

<אייל מדן: אני.

יאיר לפיד: אני אענה על זה.

יאיר לפיד: יש לי התחייבות מהקואליציה, התחייבות של חברי הכנסת מהקואליציה, כולל יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן, שהם יעבירו את החוק.

יאיר לפיד: והם אמרו לי: אנחנו נעביר את החוק גם אם המשרד לא ירצה.

יאיר לפיד: עמדו אתי חבר כנסת אחד שמקורב לאורלי, ועוד חבר כנסת שהוא יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן, ואמרו: אנחנו נעביר את החוק.

יאיר לפיד: יהיה לנו רוב לחוק הזה.

יאיר לפיד: נמצאת פה מירב, לא רואה מצב ששר האוצר הנוכחי, שהוא איש עם רגישות חברתית, לא ידאג לזה שהחוק הזה יתוקצב בהמשך, כמו שעושים בבלי סוף חוקים.

יאיר לפיד: אתה מדבר על הכנת החוק, לא תהיה בעיה, משרד האוצר בכל שנה, יושב פה נציג האוצר, מכין את חוק התקציב.

יאיר לפיד: חוק התקציב הוא חוק לאין ערוך יותר מסובך מהחוק הזה.

יאיר לפיד: הם יכינו אותו.

אורלי לוי אבקסיס: יאיר, יש פה הערה אחת.

אלי אלאלוף: אורלי, אפשר לקבל מהאוצר?

אורלי לוי אבקסיס: רק הערה אחת.

אורלי לוי אבקסיס: הנאום הזה יפה ונכון, אבל אנחנו לא צריכים להגיע אליו, כי ברגע שהממשלה קיבלה החלטה על הצעת החוק הזו היא ידעה שזו הצעת חוק תקציבית.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהיא קיבלה את ההחלטה שלה כאילו היא נתנה הסכמה לכך שיהיה תקציב.

אורלי לוי אבקסיס: לא צריך את הרוב הגדול, אני יודעת, אני עשיתי את זה עם הצעת החוק של הדיור הציבורי, קיבלנו בעצם איזושהי המלצה של הגורמים המשפטיים של הכנסת שברגע שהצעת החוק הזו עברה ידעו בממשלה שהיא תקציבית, ולכן לא הייתי צריכה להביא את הרוב.

יאיר לפיד: אורלי, זה עבר כהחלטת ממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן לא היינו צריכים להביא את הרוב.

יאיר לפיד: ב-24 בדצמבר 2015 החלטת ממשלה.

אלי אלאלוף: אני מבקש מחברי הכנסת להתחשב בזה שיש ציבור רב ומכובד שגם כן רוצה להתבטא, ויש לי פה רשימה.

אילן גילאון: בסדר גמור.

אילן גילאון: אני פשוט צריך לקפוץ לגבעת עמל ולחזור, אז אם תוכל להרשות לי, אני חושב שהמבוא שלי חשוב לעניין של הקראה, אם לא אכפת לך, וזה ברור.

אלי אלאלוף: בבקשה, אילן, ברשותך.

אילן גילאון: תראו, אני לגמרי לא מאוהב בחוק כזה או בחוק אחר.

אילן גילאון: בכלל, חוק הוא תמיד ברירת מחדל, הלו בסך הכול למה אנחנו צריכים חקיקה פרטית כאשר יש מדיניות שהיא מדיניות שבנויה על אחריות והגינות?

אילן גילאון: אבל היא איננה, ולכן אנחנו מחוקקים ומתקנים חוקים.

אילן גילאון: מיותר לציין מה אני חושב על מה שחברי אמר כאן לגבי מה קודם למה, החוק למשרדים או המשרדים לחוק.

אילן גילאון: ונדמה לי שבעניין הזה יש לזות בכלל של החקיקה במדינת ישראל.

אילן גילאון: אני ממתין עם חוק, לדוגמה, מתחום אחר לגמרי, קצבת הנכות, לזה שעומד על השולחן הזה שנה שלמה, הוא עבר בכנסת, אבל אני לא רוצה להרחיב עליו את הדיבור.

אילן גילאון: אבל הנה דוגמה, ולכן אני לא אעסוק בהיסטוריה הזאת.

אילן גילאון: נדמה לי שהוויכוח המרכזי הופך אותי למישהו שחתם על אבי אבותיו של החוק שלכם, גם אני חתמתי, וזה לא משום שאני לא רוצה אוניברסליות.

אילן גילאון: יש חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, אני גם בעל חוק כאן, אבל אתה יודע, אין לי קנאת חוקים.

אילן גילאון: זאת אומרת, אני תמיד אומר שהחוק הוא ברירת מחדל, של דיור בקהילה של וואוצ'ר כזה שהשירות עובר - - -

אלי אלאלוף: אילן, אני רוצה לשחרר אותך.

אילן גילאון: תשחרר אותי כשאני אסיים את דברי, יש לי עוד כמה דברים לומר כאן.

אילן גילאון: אנחנו צריכים להגיע בסופו של דבר לגבי האנשים המוגבלים לאותה מטריצה שמתייחסת לכל אחד על-פי מוגבלותו.

אילן גילאון: כי מה קורה היום?

<אברהם יוסף סלומה: למה זה לא מופיע בחוק?

<אברהם יוסף סלומה: למה זה לא מופיע בהצעת החוק?

אילן גילאון: סלח לי רגע.

אילן גילאון: אין לי הרבה זמן, ואני צריך לרוץ ולחזור, תסלחו לי על זה.

אילן גילאון: מה שקורה היום זה שאנחנו מייצרים מצב שכל אחד צריך להילחם בשם קבוצה אחרת, כאשר הנושא המשותף הוא הבעיה של כל מוגבלי העולם יתאחדו.

אילן גילאון: זו אחת הבעיות.

אילן גילאון: אני מציע, החוק הזה יכול להיות בסיס, ובסופו של דבר גם להיכנס לתוך חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, יתאקלם עם החוקים האחרים, ובלבד שבו באמת יחולו התיקונים גם במשרד העבודה והרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: הנה.

אילן גילאון: אני תמיד אומר משרד העבודה והרווחה.

אילן גילאון: אני מוכרח לומר, אני בשביעות רצון מקבל את זה שמדובר על מינהלת ומדובר על ראייה רב-תחומית ומדובר על ראייה אוניברסלית.

אילן גילאון: בסופו של דבר כל בני-האדם מוגבלים ברמה כזאת או אחרת, ועלינו לטפל בכל אחד מהם כך שיגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי.

אילן גילאון: לכן, אני לא רואה בסתירה את החוק הזה לחוק הקודם או לחוק שלי בנושאים האלה היות שעד שאני אהיה שר האוצר, והבנתי שזה התקבל מאוד בהתלהבות כאן אם זה יקרה.

אילן גילאון: בדרך כלל אני לוקח את מה שבא קודם, ואני יודע שיש אנשים שכעסו עלי גם על החוק הזה.

אילן גילאון: אמרתי שבעיני המצב והמציאות היום לגבי אנשים מוגבלים, ובכלל כל הקבוצה הזאת של אנשים מקופחים הייתי אומר במדינת ישראל, הוא משול לכך שבא ילד פותח את הדלת ואומר: אני רעב.

אילן גילאון: אני לא חושב הרבה, אני קודם כול מכין סנדוויץ' ואחרי זה עובר לסדר-היום.

אילן גילאון: ולכן מה שכרגע צריך לעשות, יאיר ואורלי, זה להסתכל איפה אפשר להרחיב את הבסיס, שזה לא יהיה יותר לא חוק האוטיסטים, ולא חוק המשה, ולא חוק הפוליו, ולא חוק ה-CP, ולא חוק הטרשת - -

אורלי לוי אבקסיס: הרחבנו, אפילו את השם שינינו.

אילן גילאון: - - ולא שום חוק כזה, אלא מטריצה אחת שעוברת עם השירות ממקום למקום.

אילן גילאון: זה מה שצריך להיות.

אילן גילאון: תסלחו לי, אני חוזר, אני פשוט הולך לגבעת עמל.

אילן גילאון: (מחיאות כפיים)

אורלי לוי אבקסיס: רק ארגיע אותך שזה עיקר הדברים שהכנסנו לתוך ההצעה שלנו.

<קריאות: זה לא נכון.

אלי אלאלוף: תודה, אילן, נמשיך בעבודה הטובה.

אילן גילאון: תודה לכם.

אילן גילאון: אני חוזר.

אלי אלאלוף: אני רוצה לחזור לנציג האוצר.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<אייל מדן: אני רק אגיד כמה דברים.

<אייל מדן: אחד זה שהשירותים של אנשים עם אוטיזם תוקצבו במלואם לפי משרד הרווחה, וכללו הכפלה משנת 2014 של סך התקציבים, מתקציב שהלך לאוטיסטים בשנת 2014 של 300 מיליון, אנחנו היום בסוף שנת 2018 עומדים על תקציב הרבה יותר גבוה.

מאיר כהן: כמה?

<אייל מדן: בעצם הכפלה.

<קריאה: זה לא נכון.

יעל כהן-פארן: כמה זה למטופל?

יעל כהן-פארן: כמה זה לילד?

<ליליאן שפרן: אתה מתבלבל.

אלי אלאלוף: רגע, לא שאלו אתכם, חברים.

<אייל מדן: בין 2015 ל-2018 ניתנה תוספת של עוד 300, מעבר ל-300 שהיו ב-2014.

יאיר לפיד: כמה שנתי?

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, אתה טועה.

<אייל מדן: אני יכול לפרט, יש לי את זה בטבלה.

אורלי לוי אבקסיס: אז כמה בסך הכול יש היום?

אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול לומר לנו?

<עדי עזוז: ב-2018 זה יהיה 360 לבסיס התקציב.

<עדי עזוז: השנה זה עדיין 280.

<ליליאן שפרן: אני יכולה להגיד הכי טוב מכולם.

אלי אלאלוף: לא, עדי מאלו"ט, לא התבקשת.

אלי אלאלוף: מישהו מהאוצר.

אלי אלאלוף: אפשר לקבל מספרים של האוצר?

אורלי לוי אבקסיס: שתהיה לפחות אחידות במספרים בין משרד הרווחה לבין משרד האוצר, כי אולי לא העבירו את כל הכספים.

אורלי לוי אבקסיס: יש לכם בצנרת עוד.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי, לא?

אלי אלאלוף: אורלי, תעשי לי טובה, אל תנהלי לי כאן את הישיבה.

אורלי לוי אבקסיס: sorry.

אלי אלאלוף: אתה יכול לחזור ולהגיד בצורה מסודרת מה התקציב?

<אייל מדן: הנתונים נלקחו ממערכת התקציב, הם חשופים לציבור, אין לי בעיה להעביר לכם את הנתונים לאחר מכן.

אלי אלאלוף: אני רוצה שתעביר לי.

<אייל מדן: נעביר בשמחה.

אלי אלאלוף: לקבל תקציב מפורט כיושב-ראש הוועדה, לא רק עבור האוטיסטים אלא גם בנכויות האחרות.

אלי אלאלוף: כי אם החוק ייתן שירות לכולם הוא חייב להתחשב בתקציבים הקיימים במערכות.

<אייל מדן: זו אמירה ראשונה.

<אייל מדן: דבר שני זה שככלל חקיקה בתחום הרווחה מקשיחה כמובן את המענים שמשרד הרווחה יכול לתת ולהתאים אותם ספציפית לאדם.

<אייל מדן: אתן כדוגמה, אוטיזם נמצא על רצף, כמו שנאמר על-ידי חברת הכנסת אורלי לוי, של מענים, וברגע שאתה קובע חוק, אז בסופו של דבר נקבעת רמת זכאות מסוימת שבעצם לא משאירה שיקול דעת כלל לאותו עובד סוציאלי שמחליט האם נכון לתת - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה זה סל השירותים לבריאות הנפש?

אורלי לוי אבקסיס: זה לא סל שמשם אתה תופר את החליפה?

אלי אלאלוף: תנו לו לסיים.

יעל כהן-פארן: הוא אומר כאן שלא צריך חוקים בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: לא נעגן זכויות בחוקים.

<קריאות: - - -

יאיר לפיד: אני רוצה להבין, אתה נציג האוצר, נכון?

אורלי לוי אבקסיס: הוא קרא משהו?

<אייל מדן: כן.

יאיר לפיד: אתה נציג האוצר, כי אתה עכשיו נכנס לתוכן של רווחה ואיך פועלים עובדים סוציאליים ואנשי מקצוע, זה לא התחום שלך.

<אייל מדן: אוקיי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, הוא אומר: לא לקבל זכויות בחוק, תנו לנו גמישות.

יעל כהן-פארן: חופש להחליט איזה זכויות ניתן.

אלי אלאלוף: חבר'ה, רגע, לא דנים עם האוצר על זכויות.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אבל תנו לו לסיים את דבריו, חברים.

<אייל מדן: אני מדבר על הקושי שהחקיקה מעלה בנושאים של רווחה.

<אייל מדן: כרפרנט רווחה באוצר אני חושב שעלי להתייחס גם לנושא הזה.

יאיר לפיד: לא, אתה לא.

<אייל מדן: אוקיי, סליחה, יכול להיות שטעיתי.

אלי אלאלוף: לא כרגע.

אלי אלאלוף: אולי לא כרגע, ברשותך, יאיר.

<אייל מדן: אסיים.

<אייל מדן: הדבר האחרון שרציתי לומר זה שלהצעת החוק, כפי שנאמר, עלות מוערכת של מעל חצי מיליארד שקלים, ולפי חוק יסודות התקציב סעיף 40א הממשלה צריכה למצוא מקור מאזן לטובת המשך - - -

אלי אלאלוף: אני לא מבין, זה חצי מיליארד שקל נוספים?

יאיר לפיד: לא, זה 140 מיליון שקל.

יעל כהן-פארן: זאת השאלה.

<אייל מדן: הערכת משרד הרווחה היא שזאת עלות נוספת של חצי מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני קיבלתי את חוות הדעת, אל תבלבל.

יאיר לפיד: לא, ההערכה היא 140 מיליון שקל.

אלי אלאלוף: אורלי, אורלי.

אלי אלאלוף: אני מבקש, שמעתי גם זה וגם זה, אני רוצה סוף סוף לשמוע משני המשרדים מה ההערכה התקציבית שלהם.

אלי אלאלוף: אני שומע מהרווחה שזו תוספת נדרשת של כ-150 מיליון שקל.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אלי אלאלוף: האם זה נכון?

<ליליאן שפרן: אני רוצה לדייק.

<ליליאן שפרן: אני חושבת שיש כאן בלבול קצת בדיון.

<ליליאן שפרן: יש הפרדה בין תקציב רק לאוטיסטים, בחוק שאורלי לוי הציגה עכשיו היא מדברת על כלל המוגבלויות, ואז אם עושים עלות של החוק הזה היא יותר רחבה מרק לאוטיסטים.

<ליליאן שפרן: אז בואו נשים את זה על השולחן, כיוון שהחוק, לא החדש, סליחה, של אורלי לוי מדבר על כלל המוגבלויות, ולכן לא עשינו הערכה מה זה אומר לגבי כולם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל חלקם גם ככה מקבלים כבר את השירותים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: זה שאנחנו מכניסים בחוק את הזכויות לא - - -

<ליליאן שפרן: לגבי האוטיסטים.

אלי אלאלוף: תודה, גברת.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה.

יאיר לפיד: רגע, לגבי האוטיסטים זה מה שאנחנו רוצים לשמוע ממנה.

<ליליאן שפרן: אז אני רוצה להגיד.

<ליליאן שפרן: לגבי האוטיסטים, אני אדייק את הנתונים שיהיה ברור, יש לי כאן נתונים מדויקים.

<ליליאן שפרן: ב-2016 קיבלנו כ-300 מיליון שקל, היה לנו תקציב; ב-2017 קיבלנו עוד 51 מיליון והפכנו ל-351 מיליון.

<ליליאן שפרן: בקיצור, קפצנו ל-351.

<ליליאן שפרן: היום ב-2017 אנחנו ב-350 מיליון.

<ליליאן שפרן: זה התקציב שלנו נכון להיום שמחולק לקהילה ודיור.

<ליליאן שפרן: הכפלנו את התקציב שלנו ב-30% כל שנה.

אלי אלאלוף: זה לא מעניין.

אלי אלאלוף: מספרים.

<ליליאן שפרן: בחוק שעשינו בזמנו, החוק הממשלתי שהוצע, שצוין פה, עשינו הערכה תקציבית לאוטיסטים בלבד.

<ליליאן שפרן: לשנת 2015 זה היה כ-500 מיליון שקל, כשעשינו הערכה שבכל שנה תהיה גדילה של עוד 20%.

<ליליאן שפרן: זאת אומרת שכשאנחנו מגיעים ל-2017 אנחנו מגיעים למשהו כמו 700 מיליון לדעתי, אם אני עושה חשבון מהר מ-500, ולכן רק לאוטיסטים מדובר על תוספת של עוד כ-300 מיליון.

<קריאות: - - -

יאיר לפיד: כשר האוצר אסביר מה היא אומרת.

יאיר לפיד: הרי תקציב המדינה מתרחב כל שנה.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שאני יוצא מבולבל.

אלי אלאלוף: כבר שבוע שאני רודף אחרי מספרים מדויקים.

אלי אלאלוף: היום אין לך מספר מדויק, כל אחד שולף לך מספר אחר, וכשאתה שואל שאלה שנייה אז אתה רואה שאתה מסתבך.

אלי אלאלוף: אז יש לי בקשה אליכם, שבו - - -

<קריאה: כי הם לא יודעים.

אורלי לוי אבקסיס: מחלקת המחקר.

אלי אלאלוף: לא, חבל על הזמן.

אלי אלאלוף: מחלקת המחקר, זה ייקח יותר מדי זמן, אנחנו פה צריכים תשובות ומהירות.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה.

אלי אלאלוף: תשבו בין אנשי האוצר ואנשי משרד הרווחה, תוך שבוע אני רוצה מספרים מדויקים שמקובלים על שני הצדדים.

אורלי לוי אבקסיס: ואיך הם חושבו, כדי שנוכל להגיש במקביל למחלקת המחקר.

אלי אלאלוף: שבוע, ואני אישית רוצה לקבל מכם פיזית ביום שני הקרוב.

אלי אלאלוף: ביום שני הקרוב אני רוצה לקבל.

<ליליאן שפרן: לכלל המוגבלויות.

אלי אלאלוף: תשימו בנפרד את האוטיסטים.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: חבר'ה, מספרים יכולים להיות מוסברים.

אלי אלאלוף: אני מבקש באחריות האוצר, לקבל מכם בתיאום עם משרד הרווחה את המספרים של המוגבלויות, ובנפרד את המספרים של האוטיסטים.

אורלי לוי אבקסיס: ואת שיטת החישוב כדי שנוכל לבקש גם ממחלקת המחקר.

<קריאה: לא מגיע להם.

<קריאה: הוא כל הזמן אומר בנפרד אוטיסטים.

אורלי לוי אבקסיס: בטח שמגיע להם.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני רוצה לעבור לדוברים מהציבור.

<יונית אפרתי: אני גם מהממשלה, ממשרד המשפטים, אני לא מהציבור, אפשר?

<יונית אפרתי: תודה.

אלי אלאלוף: אני מבקש את תמיכת חברי הכנסת, כולם באו גם לדבר, ובצדק, יש להם מה להגיד.

אלי אלאלוף: אבל תנו גם לציבור לדבר, ואחר כך נחזור אליכם.

אלי אלאלוף: ואני מבקש מהציבור, לא יותר משתי דקות.

<קריאה: חשבתי שתהיה הקראה.

אלי אלאלוף: עורכת-דין עדי עזוז מאלו"ט, בבקשה.

<רויטל לן כהן: יש הרבה גופים.

<רויטל לן כהן: אפשר פשוט לשמוע מישהו שלא מדבר רק בעד החוק הזה?

<רויטל לן כהן: את השאר?

<רויטל לן כהן: כי איתם באמת דיברו, איתנו לא, לא זימנו אותנו.

אורלי לוי אבקסיס: כולם הוזמנו.

<רויטל לן כהן: לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: רויטל, גם את הוזמנת, אני בעצמי הזמנתי אתכם.

<רויטל לן כהן: לא הוזמנתי.

אורלי לוי אבקסיס: נו, באמת.

<רויטל לן כהן: תראי לי את ההזמנה.

<רויטל לן כהן: תראי לי שזימנת אותי.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר.

אלי אלאלוף: גב', יש לנו כבר עבר משותף לא נעים.

<רויטל לן כהן: אבל יש לנו גם עבר משותף נעים.

אלי אלאלוף: מאוד.

<רויטל לן כהן: מצוין.

אלי אלאלוף: התכתבנו מספיק, אז בואו נתקדם.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<עדי עזוז: אני באמת אקצר בדברים ולא אוסיף על הדברים שנאמרו.

<עדי עזוז: אני כן רוצה לחדד מקומות מסוימים.

<עדי עזוז: הצעות החוק של אורלי ושל לפיד שעברו בטרומית באמת הוצמדו.

<עדי עזוז: בשנה וחצי האחרונות ישבנו ביחד, לא רק אלו"ט, זה מוצג קצת כאילו זה אלו"ט, אבל זה ממש לא רק אלו"ט, זה עוד הרבה ארגונים אחרים, ביניהם נציגים מאס"י, מ"משתלבים ברצף" - - -

<ע.ק.: פרשנו ברגע האחרון.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אתם לא שמים לב שהערות הביניים מפריעות יותר?

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: חברים, שמענו.

אלי אלאלוף: גב', את רוצה הערה?

אורלי לוי אבקסיס: מה, אנחנו פיקציה?

אורלי לוי אבקסיס: את חושבת שבאמת מכתיבים לנו מה לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שומעים הערות ומתקנים תוך כדי.

אלי אלאלוף: שמענו.

אלי אלאלוף: שמענו, גב'.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא אמורים לתת שירות.

אורלי לוי אבקסיס: על איזה שירות את מדברת?

אורלי לוי אבקסיס: תעשו לי טובה, תלמדו את ההצעה.

אורלי לוי אבקסיס: קחו, ההצעה פה.

<קריאות: קראנו אותה.

אלי אלאלוף: לא, אורלי, אל תפתחי חזית נוספת.

<קריאה: קראנו אותה מספיק.

<קריאה: תראו איך היא מזלזלת בנו.

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה הבאת את זה?

אלי אלאלוף: אורלי, תני לי לעשות - - -

אורלי לוי אבקסיס: תקשיב, יש פה מניפולציות של גורמים מסוימים שיש להם כנראה אינטרסים מסוימים.

אלי אלאלוף: תעזבי את זה.

אלי אלאלוף: מה זה מוסיף לדיון?

מירב בן ארי: איזה גורמים?

מירב בן ארי: הורים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מצטערת, מה שאתה רואה זה מה שאני.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה כוחות שבינם לבין הצעת החוק או למתן זכויות בכלל הם מעדיפים לקבל את המצב הנתון, כי הם חושבים שמצבם היום יותר טוב.

<קריאות: לא נכון.

<קריאות: - - -

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא ייפגע, לא במשמרת שלי.

אורלי לוי אבקסיס: תאמינו לי, אני לא אתן לפגוע בשערה - - - מוגבלויות.

מירב בן ארי: איזה גופים אינטרסנטיים?

מירב בן ארי: יש כאן הורים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל המלחמות שאתם עושים על הגב של הילדים האלה היא מלחמה שמי שלוקח בה - - -

מירב בן ארי: יש כאן הורים.

<קריאה: זה הילד שלי.

מירב בן ארי: זה הורים, על מה את מדברת?

<קריאה: - - -

אלי אלאלוף: גב', לשבת.

אלי אלאלוף: גב', לשבת שם.

אלי אלאלוף: מירב.

מירב בן ארי: לא, אבל אלו הורים, יש כאן אימהות.

אלי אלאלוף: אורלי את לא יכולה לקיים דיון נפרד כאן.

מירב בן ארי: אין כאן שום גוף אינטרסנטי.

מירב בן ארי: אני אפילו לא יודעת על מה את מדברת.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אני מבקש, מי שיפריע ברגע זה לדברים של נציגת אלו"ט יצא מהחדר.

אלי אלאלוף: קל מאוד.

<עדי עזוז: אני רוצה להגיד שבשנה וחצי האחרונות ישבנו, וכל הארגונים, גם שנמצאים כאן וגם שמתנגדים להצעה, ביניהם באמת רויטל - - -

אלי אלאלוף: וגם כאלה שיצאו, בלי שמות.

<עדי עזוז: גם כאלה שהיו, ממש הגיעו אתנו לפגישות וניסינו להגיע לאיזשהן הסכמות.

<עדי עזוז: לצערנו, עם חלקם באמת לא הצלחנו, ואני באמת מצרה על כך.

<עדי עזוז: אני רוצה גם להצר על עוד דבר, זה שהצעת החוק בנוסח החדש שלה, המעודכן שלה יותר נכון לומר, לא עלתה לאתר הוועדה, לדעתי זה גורם פה לבלבול אטומי בין המשתתפים.

<קריאות: נכון, בדיוק.

<עדי עזוז: כי לא יודעים בכלל במה מדובר.

<נעמה לרנר: קראנו את ההצעה החדשה.

<עדי עזוז: ההצעה הזו מדברת על אדם עם מוגבלות.

<עדי עזוז: המילה אוטיזם לא מוזכרת בה ולו פעם אחת.

<גדעון כהן: בסעיף 17.

<עדי עזוז: תקרא את סעיף 17, הוא פה מולי, תתכבד.

אלי אלאלוף: גב', אל תדברי עם האנשים, תדברי אלי.

<עדי עזוז: כרגע, לדעתי האנשים פה בכלל לא יודעים על מה ההצעה, זה אחד.

<עדי עזוז: שניים, אני דווקא רוצה כאן לדבר אל אדוני היושב-ראש.

<עדי עזוז: היום פה יש גם הרבה הורים שהגיעו, כמו שאנחנו רואים, וגם כאלה שלא נמצאים, אבל הכנסת, כמו שהורים מתקשרים ובאים ומגיעים, והמקרים באמת לא פשוטים, הם מצפים שהכנסת תעשה את העבודה שלהם מבחינת להפעיל באמת לחץ על הממשלה, שהממשלה תקדם את הצעת החוק שעליה היא התחייבה.

<עדי עזוז: אני רוצה להוסיף על זה עוד מילה, אמרו את זה חלק מחברי הכנסת.

<עדי עזוז: לא ניתן לצפות, כולנו פה גם כארגונים וגם כהורים וגם כפעילים חברתיים שנמצאים פה, לא ניתן לצפות מהממשלה, ממשרד הרווחה וממשרד האוצר שמישהו יתנדב לשים כסף או יחוקק את החוק הזה על דעת עצמו.

<עדי עזוז: משנת 2013 הורים פה נלחמים על שירותים לילדים שלהם.

<עדי עזוז: נזרקים פה מספרים שבשנת 2014 היו 300 מיליון לאוטיסטים, אין חיה כזאת.

<עדי עזוז: אנשים פה נאבקים - - -

אלי אלאלוף: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: זה נציג האוצר.

<עדי עזוז: רגע, אבל אני רוצה להגיד שבישיבה האחרונה אדוני אמר לפרוטוקול שבישיבה הקרובה במושב הקיץ, אנחנו כבר במושב החורף, תתחיל הקראה.

<עדי עזוז: אנחנו מבקשים שאדוני היושב-ראש יקיים הקראה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: עכשיו החברה שלנו שהיא נגד החוק.

<רויטל לן כהן: אני לא נגד חוק.

<רויטל לן כהן: אני חושבת שחוק צריך להיות, אבל אני חושבת שהחוק צריך להיות הוגן והגון.

<רויטל לן כהן: להגיד שההצעה החדשה הזאת היא לא הצעה חדשה אלא תיקון של משהו ישן זו היתממות.

<רויטל לן כהן: לומר שההכלה של החוק הזה היא הכלה על כולם באופן הדרגתי זו היתממות.

<רויטל לן כהן: סעיף 17, אם אני לוקחת את חלק א' בו, את סעיף 17א שמדבר על ההכלה שבין השנים 2018 ל-2020, לקרוא אותו זה כמו לקרוא את ה-DSM בהגדרה של אוטיזם.

<רויטל לן כהן: הם מציעים תמיכה למי שזקוק לתמיכה במיומנויות חברתיות, תקשורתיות, שפה, תקשורת, יחסי גומלין - - -

<מלכי איציק: זה גם מה שאמרו בחוק דיור בקהילה.

<רויטל לן כהן: זה כמו לכתוב אוטיסטים.

<רויטל לן כהן: למען הסר ספק, הבן שלי אוטיסט, אי-אפשר להגיד עלי שיש לי אג'נדה נגד אוטיסטים, אי-אפשר להגיד עלי שיש לי איזה ארגון שעומד מאחוריי וכספים ואינטרסים.

<רויטל לן כהן: אני מוחה על האמירה הזאת, היא לא מתאימה והיא לא ראויה.

<קריאה: אז למה את אומרת שאת מייצגת ארגונים?

<רויטל לן כהן: אני לא אמרתי שאני מייצגת ארגונים.

אלי אלאלוף: רויטל, יש לי הצעה.

<רויטל לן כהן: שנייה, אני רוצה לומר עוד דבר.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<רויטל לן כהן: האמירה שהושיבו את כל הארגונים וזימנו את כל הארגונים היא, אם אני אשתמש במילה הכי עדינה, היא לא אמת.

<קריאה: היא כן אמת.

<רויטל לן כהן: לא זימנו אותנו.

<מלכי איציק: זימנו אותך, את ישבת אתנו.

<קריאות: - - -

<רויטל לן כהן: אדוני שומר על זכות הדיבור שלי כמו ששמר על האחרים, בבקשה?

אלי אלאלוף: אני מחפש את מי להוציא.

<אברהם יוסף סלומה: הארגונים בכלל לא הוזמנו.

<רויטל לן כהן: העובדה שארגון אלו"ט זימן אותנו לפגישה, שלא צלח בה כי לא הייתה הסכמה, לא אומרת שישבו עם כולם.

<רויטל לן כהן: אני יכולה לומר בשמם של אס"י ששלחו גם לאדוני, והעברתי לו את נייר העמדה שלהם אתמול, הם לא תומכים בהצעת החוק הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: עד שלשום הם כן תמכו, הם היו חלק מהצעת החוק, אני לא יודעת איזה לחץ הפעלתם עליהם.

<רויטל לן כהן: הם לא תמכו בה, הם ניסו לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל האלימות שלכם – אני אומרת לך.

<רויטל לן כהן: אדוני, אני רוצה לסיים.

<רויטל לן כהן: אני רוצה שני משפטים.

אלי אלאלוף: תסיימי, בבקשה.

<רויטל לן כהן: הם לא תמכו בה, הם ניסו לשנות אותה.

אלי אלאלוף: אבל זה לא חשוב.

אלי אלאלוף: בבקשה, תמשיכי.

<רויטל לן כהן: הם לא תמכו בה, הם ניסו לשנות אותה מבפנים, ומשהם גילו שהם לא יכולים הם פרשו.

<רויטל לן כהן: אם תראה, מי שחתום על נייר העמדה הזה אלו שלושה ארגוני הורים לילדים או לבוגרים עם אוטיזם, רק הם חתומים על העניין הזה.

<רויטל לן כהן: זאת אומרת שלא באמת היה איזה שיח פורה, איזה שולחן עגול, לא היה.

<רויטל לן כהן: השולחן העגול היחיד שהיה ועדיין מתקיים הוא השולחן העגול עם ארגון "בזכות" ועם הנציבות לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות סביב תיקון חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, פרק דיור וסל סיוע אישי.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

<רויטל לן כהן: חשוב לי גם להגיד שלקרוא לדבר הזה מתקדם זה - - -

אלי אלאלוף: רויטל, תרשי לי.

<רויטל לן כהן: זה חצי משפט אחרון.

<רויטל לן כהן: להגיד על הדבר הזה שהוא מתקדם בד בבד כשכתוב בו שייתנו תמיכה והדרכה לאנשים ביכולתם להתנהגות מסתגלת, זה ביזיון בשנת 2017 בואך 2018.

<רויטל לן כהן: לדרוש מאנשים התנהגות מסתגלת כאילו הם היו פילים בקרקס.

אלי אלאלוף: תודה.

ישראל אייכלר: סליחה, מי יקופח בחוק הזה לדעתך?

<רויטל לן כהן: כולם.

ישראל אייכלר: מי זה כולם?

ישראל אייכלר: תפרטי.

<רויטל לן כהן: כל מי שהוא לא אוטיסט שזקוק לשירות של מפעיל.

<קריאה: בדיוק.

<קריאות: - - -

<רויטל לן כהן: מי שגם אוטיסט, אבל לא זקוק לשירות של מפעיל, רוצה לגור בקהילה, הוא לא יכול.

אורלי לוי אבקסיס: למה לא יכול?

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה הבאת את זה?

<קריאה: למה את אומרת את זה סתם?

<קריאות: - - -

אורלי לוי אבקסיס: כתבתי את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת לך, את הזויה, אני פשוט לא מבינה.

אלי אלאלוף: אורלי, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: את ממציאה לי משהו בעולם מקביל.

אורלי לוי אבקסיס: אם יש לך את הנוסח תעבירי לי הערות, תכניסי אותם ונראה מה יהיה לך בישיבה הבאה.

<רויטל לן כהן: אני שמחה שהפרוטוקול כותב את כל הדברים המזעזעים שאת אומרת לי כל ישיבה.

<רויטל לן כהן: כל ישיבה משתלחת בי אישית.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני מודיעה, המשרד שלנו יהיה פתוח לכל ההערות, במיוחד שלך, רויטל לן כהן, והפעם ניתן מענה ונראה מה תגידי בישיבה הבאה.

אורלי לוי אבקסיס: כמעט את כל ההערות שהעברת לי בפעם שעברה הכנסתי להצעה המתוקנת, מה תגידי על זה?

<רויטל לן כהן: אפילו לא אחת.

אורלי לוי אבקסיס: מה תגידי על זה?

אורלי לוי אבקסיס: אפילו את השם שלה שינינו.

אלי אלאלוף: אורלי, ברשותך, אל תיקחי כל הערה באופן אישי.

אלי אלאלוף: אזכיר קצת את כללי המשחק.

אלי אלאלוף: הצעות החוק מובאות על-ידי חברי הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אלי אלאלוף: לא לשכוח את זה.

אלי אלאלוף: זו לא הצעת חוק של אלו"ט או של גוף אחר, זו הצעת חוק של אורלי ויאיר ושאר חברי הכנסת שהיו מעורבים בעניין הזה.

אלי אלאלוף: שתיים, מה היופי בקריאה של החוק?

אלי אלאלוף: כשנגיע לקריאה זה שכל נקודה יכולה להיות מטופלת בצורה זו או אחרת, וההחלטה, אל תישכחו מי מקבל אותה.

אלי אלאלוף: לכן, אל תיקחו כל מילה שלא מתאימה בשלב זה כמילה סגורה, כמחייבת ולא מאפשרת שום שינוי.

אלי אלאלוף: ההפך, הייתם בוועדה הזו, ואני חושב שיש לנו זכות להגיד שאנחנו דנים בכל נושא ונושא, כל הערה והערה וכל סעיף וסעיף.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, שיעלו את ההערות.

יאיר לפיד: אבל בשביל זה צריך קריאה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אלי אלאלוף: אתה רוצה לגנוב לי את ההודעה שלי?

יאיר לפיד: חס וחלילה.

יאיר לפיד: לא, לא, חס וחלילה.

אלי אלאלוף: אתה יכול לנחש.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר אם אפשר.

אלי אלאלוף: אני רוצה רק עוד את נציגת נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות.

<יונית אפרתי: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שעלו כאן בדיון.

<יונית אפרתי: אני רוצה להתחיל מדבריו של נציג האוצר שדווקא מתוך דבריו מחדד לנו כמה חשוב העיגון החקיקתי לזכויות של אנשים עם מוגבלות.

<יונית אפרתי: ללא עיגון בחקיקה עדיין נשער אם יש תקציב, אין תקציב, אפשר לקדם, אי-אפשר, זה נכנס לסל, זה לא נכנס לסל.

<יונית אפרתי: ולכן, הנושא של עיגון חקיקתי הוא הדבר החשוב לזכויות אנשים עם מוגבלות.

<יונית אפרתי: זה דבר אחד.

<יונית אפרתי: עיקרון נוסף עקרוני מהותי ועיקרון-על זה הנושא של האוניברסליות.

<יונית אפרתי: אי-אפשר לקדם הצעת חוק שנוגעת לאוכלוסייה אחת, ואני חושבת שכבר יש על זה הסכמה כאן בשולחן.

אלי אלאלוף: הסכמה, כן.

<יונית אפרתי: חוסר ההסכמה נובע לדעתי מוורסיות שונות שמסתובבות של החוק.

<יונית אפרתי: זה דבר אחד.

<יונית אפרתי: גם אני כשקראתי, ההסכמה היא הסכמה עקרונית, אבל כשאני קוראת את החוק עדיין לא ברור לי הנושא של האוניברסליות.

<יונית אפרתי: אמנת האו"ם בדבר זכויות של אנשים עם מוגבלות שמדינת ישראל אשררה, ומדינת ישראל חייבת ללכת לאורו, מדברת על אי-אפליה, ואי-אפליה קובעת גם אי-אפליה בתוך האנשים עם המוגבלות.

<יונית אפרתי: ולכן, אנחנו חייבים לעגן חקיקה לכלל האנשים עם מוגבלות, ואנחנו חייבים שאם היא תהיה בהחלה הדרגתית היא לא תתייחס למוגבלות זו או אחרת, אלא צריך לחשוב איך החקיקה ואיך ההחלה ההדרגתית נותנת מענה לכלל האנשים עם המוגבלות ולא לפי ההגדרה הזו או האחרת, גם אם היא לא כתובה בשמה.

<יונית אפרתי: צריך לראות איך מנסחים את זה אחרת.

<יונית אפרתי: דבר נוסף שחשוב לי לומר.

<יונית אפרתי: אמנת האו"ם, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות והתפיסות הרווחות, מה שאמרתם, איך אנחנו מתעכבים עם השנים, זה כי התפיסות התקדמו.

<יונית אפרתי: היום אנחנו מדברים על חיים מלאים בקהילה.

<יונית אפרתי: חוק השוויון, אני אומרת חוק השוויון, אבל כל חקיקה שתהיה, אם זה בחוק השוויון ואם זה לא בחוק השוויון, צריכה לעגן את הזכות לחיים בקהילה, לדיור ולכל התמיכות שמאפשרות את החיים בקהילה, כמו שאורלי אמרה, חברת הכנסת אבקסיס, סליחה.

אלי אלאלוף: לוי אבקסיס.

<יונית אפרתי: אז אני אסכם שוב את דברי.

אלי אלאלוף: אני רק רוצה הערה כאחד שלא מבין במשפטים, למרות שיש לי אישה בבית שעושה את זה כל יום.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, הגישה היא אוניברסלית, אבל הפתרונות לא חייבים להיות אוניברסליים.

אלי אלאלוף: הם חייבים להיות מותאמים לאנשים.

<יונית אפרתי: נכון, מותאמים לכל אדם עם מוגבלות.

אלי אלאלוף: זאת הייתה המלחמה שלנו בוועדת העוני שמאיר ידידי ויאיר מינו, אפשרו לנו גישה אוניברסלית, אבל עם פתרונות מותאמים לאוכלוסיות השונות.

<יונית אפרתי: זה נכון, החוק צריך לאפשר לכל אדם עם מוגבלות לקבל את מה שהוא צריך בהתאם לצרכים ולרצונות שלו.

אלי אלאלוף: אני רק רוצה להזכיר לכם, אנשי האוניברסליות, הצרפתים כבר התחילו, הקימו עכשיו ועדה מדהימה שמטפלת בהורדת האוניברסליות בקצבאות המשפחה.

אלי אלאלוף: כבר מדהים שזה אחיד.

<קריאה: יש מחיר לאוניברסליות.

יעל כהן-פארן: אגודת האוניברסליות?

אלי אלאלוף: כן, עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: בקיצור, הם הבינו את העניין הדיפרנציאלי.

<יונית אפרתי: אני חושבת שגם הדיון התקציבי שהיה לנו כאן מדגיש עדיין את חוסר הבהירות, אם אנחנו מדברים על חוק סקטוריאלי או לא על חוק סקטוריאלי.

אלי אלאלוף: אל תפרידו עם האוניברסליות, כי לפעמים היא לא מטפלת.

אלי אלאלוף: תרשו לי עכשיו, אני אבקש מחבר הכנסת אייכלר, ואני חוזר אליכם, הוא אחד המציעים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני אחד המציעים של החוק של יואב קיש.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר כיושב-ראש הוועדה לפניות הציבור.

ישראל אייכלר: אחת הבעיות שכאובות פה בחדר הזה היא לא השאלה הגדולה של האוצר עם משרד הרווחה מאיפה הוא ייקח את הכסף, זה באמת נושא של ועדת הרווחה.

ישראל אייכלר: אבל הבעיה והכאבים שיש ברחוב זה שאנשים, בפרט אנשים שרוצים להשתלב בקהילה, מרגישים שהם לא מקבלים את השירות למרות שהמדינה משקיעה מאות מיליונים ואולי מיליארדים.

ישראל אייכלר: רציתי להציע לאדוני היושב-ראש, הוויכוח בין האוצר לרווחה הוא לא רלוונטי, רק שאת הכסף שיש במשרד הרווחה והכסף שיש במשרד הבריאות יגיע אל אותו חולה שהוא לא מקבל את זה והעובדות הסוציאליות עומדות מולו ואומרות לו: אתה צודק, אבל אין לנו תקציב.

ישראל אייכלר: החלוקה של התקציב בין כל האנשים עם מוגבלויות כאן הבעיה וכאן הפתרון.

ישראל אייכלר: אני מסכים מאוד לגישה הזאת שצריך לתת לכל אדם עם מוגבלות לפי הצרכים שלו, זה לא איזה משהו אמורפי שבדרך כלל משרת את הממסדים שעושים את זה, אין להם שום בעיה עם אותו חולה שאין בשבילו פתרון.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להביא דוגמאות שמגיעות לוועדה לפניות הציבור, דברים נוראיים.

ישראל אייכלר: טיפלתי לפני זמן לא רב מול איזשהו מקום, שאלתי למה אתם לא נותנים את השירות, אמרו לי: יש בזמן האחרון מצוקה כי אחד נוסע לחופשה לאירופה, אחת יצאה לחופשת לידה, ואין לנו מי שישרת את האנשים, ויש תור גדול של שעתיים-שלוש בשביל לקבל תרופה של שתי דקות.

ישראל אייכלר: זו הבעיה במערכת הרווחה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני מקווה ששמעת מה שאמרתי.

ישראל אייכלר: לכן אני חושב שחשוב מאוד מצד אחד שבאמת לא יהיו כעין סקטורים של מוגבלויות, אלא שכל המוגבלויות יהיו שוות; ומצד שני שהכסף ירד אל האנשים ואל המשפחה, ולא אל המוסד ואל העמותה והממסד והמינהל שיש להם מיליארדים ולאדם אין כסף.

ישראל אייכלר: (מחיאות כפיים)

<אתי אזולאי: בדיוק ככה.

אלי אלאלוף: איל שחר, בבקשה.

<מרים שחל: איל שחל.

אלי אלאלוף: סבתא שלו תקריא בשמו, בבקשה.

<מרים שחל: אני סבתא של איל.

<מרים שחל: איל מתקשה בדיבור, לכן אני אקריא את הדברים שהוא כתב.

<מרים שחל: אני איל שחל בן 16, יש לי קושי נוירולוגי בתכנון כל פעולה, בעיקר בדיבור.

<מרים שחל: כל דבר שנראה לכם מובן מאליו אני צריך להשקיע בו אנרגיה אין-סופית, וזה לא קל.

<מרים שחל: לא זכיתי ללמוד בבית הספר, אימא שלי וסבתא שלי היו המורות שלי.

<מרים שחל: היום אני סטודנט שנה שנייה בלימודי BA באוניברסיטה הפתוחה.

<מרים שחל: כזה הוא המצב המורכב של אדם עם מוגבלות, קושי ויכולת, סיכון וסיכוי, וחסמים שרבים מהם סביבתיים.

<מרים שחל: על עשרת הדיברות שקיבל משה לא נכתב שכל בני-האדם שווים או זכאים לשוויון זכויות, הזדמנויות וכדומה.

<מרים שחל: לא היה צריך לכתוב את המילים האלה, כי מי שהעניק אותם לעולם גם אמר שכל בני-האדם נולדו בצלם.

<מרים שחל: זה גם מה שהחוק האנושי במיטבו מנסה לשמר, להיות הברכה והסעד של כל אדם.

<מרים שחל: במקרה זה, של כל אדם עם מוגבלות בישראל, אני מחכה ליום שייחקק חוק זכויות חברתיות בשירותים חברתיים לאנשים עם מוגבלות.

<מרים שחל: ביום ההוא אשכח את הסבל והדמעות ואמשיך עם הפנים קדימה, עם ההשכלה, הדיור, הפרנסה והזוגיות, ויהיה מי שיעזור לי להחליט על סדר עדיפויות, ולבנות תוכנית הכי נכון מבחינה מוסרית ותקציבית.

<מרים שחל: אני מפלל שיהיה זה חוק שיעניק חיים טובים ומלאים יותר לכל חבריי וחבריי לגורל מלידה ועד זקנה בכל תחומי החיים.

<מרים שחל: (מחיאות כפיים)

אלי אלאלוף: תודה, איל.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, לפי המצב היום אנחנו צריכים חוק, המצב לא יכול להימשך לפי המצב הקיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש ויכוחים על הנוסח של החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר בזמן ההקראה לקבל גם את ההערות ולהגיע לעמק השווה עם כולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא יכול להגיע במאה אחוז עם כולם, אבל אפשר גם לשמוע את הצדדים, את האנשים שיש להם התנגדות אולי לנוסח ולא לחובה שיהיה חוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את העניין של התקציב אני חושב שאם אנחנו מתקדמים תוך כדי אפשר גם להגיע לפתרון של ההבדל בתקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא, אפשר גם להגיע למצב שתחילת החוק יהיה גם תלוי בתקציב.

אורלי לוי אבקסיס: עם נוסחים לפחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לשבת עכשיו פה ולהגיד: תשמעו, כל עוד שלא פתרו את הבעיה של התקציב ומי צריך לתקציב, אנחנו נישאר עם המצב הגרוע הזה, ואני לא חושב שזה יכול להימשך יותר מדי, ואי-אפשר לסבול אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, בואו נתקדם עם החוק הזה ונשמע גם את אלה שמתנגדים ואת אלה שתומכים ולתקן פה ושם, כך שנגיע למצב האופטימלי האפשרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

אלי אלאלוף: בבקשה, חברת הכנסת יעל; ואחר כך מירב.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: קודם כול אני רוצה להודות לסבתא מירה על הדברים המאוד מאוד מרגשים שהקראת בשם איל ולאיל, באמת, אני לא חושבת שנשארה כאן בחדר עין יבשה.

יעל כהן-פארן: תשמעו, קודם כול, אתם יודעים, זה המובן מאליו, אבל חברה נמדדת ביחס שלה לחלשים ביותר בה, והאנשים עם המוגבלויות הם היום בחברה, כולם, הם המדד שלנו לאיזה חברה אנחנו, ויותר מהכול איזה חברה אנחנו רוצים להיות, ואיך אנחנו מטפלים בהם, ואיך אנחנו מתייחסים אליהם.

יעל כהן-פארן: והיום, אני חייבת לומר, גם עם המאבק של הנכים, המאבק של העיוורים, כמובן המאבק שמייצג כל מי שנמצא כאן בחדר, אנחנו לא מקבלים ציון כל כך טוב.

יעל כהן-פארן: והחוק הזה, אני אומנם לא חתומה עליו כי הוא עבר בערך כשנכנסתי לכנסת, אבל הוא באמת אחד החוקים שאני חושבת שאנחנו כאן בכנסת העשרים, לפני שהיא תתפזר, חייבים להציב לעצמנו יעד להעביר אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך למהר לפני שהיא תתפזר.

אלי אלאלוף: - - -

יעל כהן-פארן: כן.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה לומר לכל הקולות השונים, אני חושבת שהמחלוקות כבר לא קיימות.

יעל כהן-פארן: אם מסתכלים על החוק הנוכחי – שוב, יש כאן כמה הצעות והן לא סגורות, ואולי זה האתגר שלנו להתחיל כמה שיותר מהר בהקראה ובסגירה של הסעיפים.

יעל כהן-פארן: אני בטוחה שהמחלוקות – מי שעוד חושב שיש מחלוקת אני בטוחה שזה עוד ניתן לפתרון, כי בשביל זה – אנחנו עוד לא בקריאה הראשונה אפילו, עוד לא אושר לקריאה ראשונה, ועוד יש שנייה-שלישית.

יעל כהן-פארן: אם יש כאן מחלוקת היא תיעלם ברגע שהחוק ייסגר.

יעל כהן-פארן: כל מי שיושב כאן בשולחן רוצה לקדם חוק נכון, אוניברסלי, לא שפונה רק לאוכלוסייה אחת, ששם את האדם במרכז ואת כל הזכויות שלו שהוא צריך לקבל מתוך ראיית הצרכים שלו.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שזה מקובל כאן על כל חברי הכנסת שיושבים כאן בחדר, וגם שיושבים במליאה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת מירב בן ארי.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין את כניסתו של חבר כנסת חדש, יוסף, הוא משלנו, הוא מהדרום, אהלן.

אלי אלאלוף: ברוך הבא.

יוסף עטאונה: תודה.

מירב בן ארי: אדוני, שני דברים בקצרה.

מירב בן ארי: אחד, אני לא מסכימה עם מה שיעל כהן-פארן אמרה, אז אל תגידי שכל חברי הכנסת וגם לא חברי המליאה.

מירב בן ארי: עשינו כאן הרבה חוקים, אני שנתיים וחצי חברה בוועדה הזו, אני חושבת שזה דיון שלישי או רביעי שמגיעים, יש כאן הרבה הרבה תסכול, אלו לא גופים אינטרסנטיים, יש כאן הורים מאחוריי, ובעיקר אימהות שיושבות מאחורי.

מירב בן ארי: אני מודה, אני לא מכירה לעומק את העניין, אבל אם יש כל כך הרבה תסכול ומרמור, למה לא לשבת, אדוני, עם היושב-ראש, עשינו את זה כבר בשולחנות עגולים בחוקים אחרים, ולהבין עד כמה עומק התסכול כאן, כי זה רחוק מלהיות גופים אינטרסנטיים.

מירב בן ארי: (מחיאות כפיים)

מירב בן ארי: לא, לא צריך.

מירב בן ארי: ודבר שני, אני חייבת להגיד משהו על - - -

יעל כהן-פארן: אבל אמרתי - - -

אלי אלאלוף: - - -

מירב בן ארי: אני לא הפרעתי לך, שמעתי את הכול, אני לא מסכימה אתך.

מירב בן ארי: ודבר שני, אני חייבת לומר, אני יכולה לא להסכים ואני יכולה להקשיב לך, הקשבתי לכל מי שדיבר פה.

יעל כהן-פארן: לא, אז אולי לא הבנת אותי - - -

אלי אלאלוף: בואי, יעל.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: ודבר שני, כל פעם שמגיע לכאן חוק שמדובר, לצורך העניין, על תקציבים גדולים בעניין, ישר: בואו נדבר, האוצר לא בסדר.

מירב בן ארי: סליחה, אם יש כאן אוכלוסייה שהחוק הזה צריך לקדם אותו בשביל כולם, כולם, כל בעלי המוגבלויות, יתכבד שר הרווחה ויביא תקציב לחוק.

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה הוא יביא?

אורלי לוי אבקסיס: מתחת לבלטות?

מירב בן ארי: כי זה בדיוק משרד הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה?

מירב בן ארי: אוי, הלב נשבר.

אורלי לוי אבקסיס: מה המקור?

מירב בן ארי: שנייה, מה קרה?

אורלי לוי אבקסיס: האוצר המדינה הוא המקור לסיפוק חוקים?

מירב בן ארי: מה קרה?

מירב בן ארי: מה קרה?

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי, אני חייבת להגיד, מירב.

מירב בן ארי: מה קרה?

מירב בן ארי: מה קרה?

אורלי לוי אבקסיס: ביחס לשיחה שהייתה לי אתמול עם הבוס שלך הקולות שונים לגמרי.

אלי אלאלוף: אורלי, אורלי.

מירב בן ארי: למה את לא יכולה להגיד לשר הרווחה להביא כסף?

אורלי לוי אבקסיס: תדברי עם הבוס שלך.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: למה את לא יכולה להגיד?

מירב בן ארי: למה זה קשה לך?

אורלי לוי אבקסיס: - - - מאיפה הוא יביא?

אורלי לוי אבקסיס: מהנערים בסיכון?

מירב בן ארי: אוי אוי אוי הלב נשבר.

אורלי לוי אבקסיס: מפעוטות חסרי - - - ?

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה הוא יביא?

מירב בן ארי: מהשמונה מיליארד.

מירב בן ארי: כמה תקציב משרד הרווחה ל-2018?

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה שר הרווחה יביא את הכסף לחוקים האלו?

מירב בן ארי: עשרה מיליארד.

מירב בן ארי: מה את עכשיו מנגנת לי על נשים בסיכון?

אורלי לוי אבקסיס: מירב, אני אתך, אני אתך.

אורלי לוי אבקסיס: איפה נקצץ?

אורלי לוי אבקסיס: בנערות שיורדות לזנות?

<קריאות: - - -

אורלי לוי אבקסיס: בנערים חסרי עורף משפחתית?

מירב בן ארי: אני לא אתווכח אתך.

אורלי לוי אבקסיס: מנערות בסיכון?

אלי אלאלוף: אורלי, ברשותך.

אורלי לוי אבקסיס: איפה נקצץ?

אורלי לוי אבקסיס: מחד-הוריות?

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה במשרד הרווחה?

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה?

אלי אלאלוף: אורלי.

מירב בן ארי: אוי אוי אוי, אין מאיפה לקצץ.

<קריאה: חבר'ה, יש כאן אנשים שקשה להם.

<עדי עזוז: יש פה אנשים עם אוטיזם וזה מקשה עליהם.

<נעמה לרנר: הדיון הזה לא נגיש לאנשים עם אוטיזם שיושבים כאן.

<קריאות: - - -

מירב בן ארי: אז להוריד קצת את הווליום.

אלי אלאלוף: אני מבקש, חברים, חברים, יש לי הערה.

מירב בן ארי: היא יצאה עלי, התפרצה לדברים שלי.

אלי אלאלוף: מירב, תרשי לי, בבקשה.

מירב בן ארי: הקשבתי לה שלוש פעמים כשהיא מדברת, כשהיא נותנת כאן נאומים ארוכים ללא הרף, לא הפרעתי לה דקה.

מירב בן ארי: אבל אי-אפשר לבוא בכל - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה זה נאומים ארוכים?

אורלי לוי אבקסיס: מה את חושבת שיש לי תחביב לבוא ולדבר?

מירב בן ארי: מה?

מירב בן ארי: מה?

מירב בן ארי: אני לא מצליחה, את - - -

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי, אני באתי חולה כדי לקדם משהו שאני מקדמת אותו כבר כל כך הרבה שנים.

מירב בן ארי: אני הפרעתי לך?

אורלי לוי אבקסיס: ובכל פעם שמים מקלות בגלגלים.

<קריאות: - - -

<נעמה לרנר: הדיון הזה לא נגיש לאנשים אוטיסטים שצריכים שקט ושצריכים דיבור אחד אחד.

מירב בן ארי: אני לא דיברתי על החוק שלך, אני דיברתי על התקציב.

אלי אלאלוף: אורלי, מספיק, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: אף אחד לא בא לתקוע לך את החוק הזה עם מקלות בגלגלים.

<אברהם יוסף סלומה: איפה הגננת?

אלי אלאלוף: רגע, מירב, את יכולה, אני רוצה להשיג שקט.

אורלי לוי אבקסיס: אני ממש מצטערת, העצבים האלה יוצאים בגלל שאני לא מרגישה טוב, בגלל אנשים מעצבנים.

מירב בן ארי: כן, אבל זה לא לעניין שהקשבתי לה, והיא השתלחה עלי כאילו מה קרה.

אורלי לוי אבקסיס: פשוט בלתי נסבלת.

אלי אלאלוף: אני יכול להשיג שקט, בבקשה?

מירב בן ארי: בסך הכול אמרתי להביא כסף.

אלי אלאלוף: אורלי, יש לי הערה להגיד לך במהות.

מירב בן ארי: יצאה עלי פה.

מירב בן ארי: מסכנים, יש כאן אנשים שלא מסוגלים לשמוע.

אלי אלאלוף: משרד הרווחה קיבל בשנתיים האחרונות תקציבים רבים, מדובר במיליארדים.

<אברהם יוסף סלומה: למה לא רואים את זה בקהילה?

אלי אלאלוף: אה, זו בעיה - - -

<נעמה לרנר: שאלה טובה.

ישראל אייכלר: זו השאלה, למה לא רואים את זה בקהילה, את הכסף.

אלי אלאלוף: זו השאלה המרכזית.

<אברהם יוסף סלומה: למה אני לא רואה את זה בקהילה?

אלי אלאלוף: תרשה לי לסיים את המשפט שלי.

אלי אלאלוף: העדיפות של משרד הרווחה בדברים שאת ואני מתעניינים היא לא העדיפות הזאת.

אלי אלאלוף: היא לא עדיפות שמתבטאת.

מירב בן ארי: אולי כשזה מגיע - - -

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אתה מבין שאם משרד הרווחה יצטרך לתקצב את זה מהקופה שלו לא יימצא הכסף.

אלי אלאלוף: רגע, רגע, הכסף היה.

אלי אלאלוף: בינינו, למי שמוסיפים שניים-שלושה מיליארד שקל - - -

מירב בן ארי: שני מיליארד ל-2018.

אלי אלאלוף: מיליארד שקל, זה קשה למצוא 150 מיליון שקל?

מירב בן ארי: אין לו כסף.

אלי אלאלוף: אז יש פה בעיה ניהולית, בעיה של סדר עדיפות.

אלי אלאלוף: לא בערבית המרוקאית שלי, משרד האוצר זה הקיר הנמוך, כולם מטפסים.

מירב בן ארי: נכון.

אלי אלאלוף: בואו נטפס גם על הקיר הקיים בתוכנו.

אלי אלאלוף: המשרד הזה צריך לעשות סדר עדיפות.

אלי אלאלוף: אני אומר לכם, יש שם בזבוזים לא קטנים.

אורלי לוי אבקסיס: אצל מי?

אלי אלאלוף: וגם השר מודה בזה.

אלי אלאלוף: וכדאי שיעשה רפורמות שישחררו בזבוזים לטובת הדברים המאוד חשובים שאנחנו דנים בהם.

אלי אלאלוף: וזה לא אוטומטית תוספת, תוספת של חוק זה תוספת תקציבית.

אלי אלאלוף: זה דורש היערכות מתאימה למשרד, זה עניין ניהולי של המשרד.

אורלי לוי אבקסיס: אתה באמת חושב שיש עודפים במשרד הרווחה שהם מנותבים לא נכון?

אלי אלאלוף: יש, יש.

אלי אלאלוף: אני לא עשיתי - - - , אבל יש .

אורלי לוי אבקסיס: שאפשר לקצץ במשרד הרווחה?

אלי אלאלוף: יש.

אלי אלאלוף: בינינו, יש.

אורלי לוי אבקסיס: תבדוק.

אלי אלאלוף: יש גם אי ניצול של תקציבים.

אלי אלאלוף: אז בואו לא נחשוב שאוטומטית צריך ללכת לאוצר: תוציא כסף.

אלי אלאלוף: בשביל מה?

אלי אלאלוף: את רוצה לראות כסף ציבורי מבוזבז?

אלי אלאלוף: אני בטוח שלא.

אורלי לוי אבקסיס: על רווחה הוא מבוזבז?

אלי אלאלוף: גם, גם.

מירב בן ארי: תתפלאי.

אורלי לוי אבקסיס: על רווחה באמת זו השקעה, זה לא בזבוז.

אלי אלאלוף: גם.

מירב בן ארי: אולי עכשיו כשזה מגיע ממך אז היא תקשיב.

אלי אלאלוף: אבל זה בתוך המשרד שלו.

אלי אלאלוף: שיעשה את הרפורמות הנדרשות.

אורלי לוי אבקסיס: לדעתי להוריד מסים למס החברות זה בזבוז כספי ציבור.

אלי אלאלוף: אז אני מציע, מירב, את רוצה לסכם?

מירב בן ארי: מה יש לי אחרי שאמרת?

מירב בן ארי: אמרת את הרוב.

נורית קורן: אין פה אף אחד ממשרד הרווחה, אדוני היושב-ראש?

מירב בן ארי: ההבדל הוא שכשאתה מדבר היא מקשיבה, כשאני מדברת - - -

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, למה אין פה אף אחד ממשרד הרווחה?

נורית קורן: יש פה מישהו מהמשרד?

אלי אלאלוף: נראה לי שיש פה.

אלי אלאלוף: יש פה נציגים ממשרד הרווחה.

נורית קורן: איפה הם?

נורית קורן: אז אפשר לתת להם קצת להתגונן גם כן בשם השר.

אלי אלאלוף: נתנו להם את זכות הדיבור.

אלי אלאלוף: גב', בבקשה.

<נעמה לרנר: דבר ראשון, אנחנו מדברים כאן על חוק לכלל המוגבלויות, יש כאן מוגבלות אחת שלא עלתה באף אחת מהחקיקות האלה, המוגבלות הנפשית.

<נעמה לרנר: זה שמדברים על משרד הרווחה, אז משרד הרווחה כאן, ואנחנו מדברים על משרד הרווחה, בעינינו, ואני חושבת שהייתה כאן שרונה עבר הדני גם כן, אנחנו מדברים גם על אנשים עם מוגבלות נפשית.

<נעמה לרנר: מדובר על אוכלוסייה גדולה שלא נמצאת באף אחד מהחוקים האלה.

<נעמה לרנר: אחד.

<קריאות: זה לא נכון.

<קריאות: אבל זה לא נכון.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: הבנו.

אלי אלאלוף: אפשר להגיד דבר במשפט אחד.

מירב בן ארי: אבל זה לא נכון, יש חוק נכי נפש בקהילה.

<נעמה לרנר: חוק נכי נפש בקהילה אפילו לא מגרד את הצרכים של האנשים.

מירב בן ארי: יש חוק, את לא יכולה להגיד שאין חוק.

אורלי לוי אבקסיס: והוא חוק מאוד אינדיבידואלי.

אורלי לוי אבקסיס: מאוד מאוד אינדיבידואלי.

<קריאות: - - -

<נעמה לרנר: אני מבקשת.

אלי אלאלוף: מירב ואורלי, ברשותכן, תאפשרו לקיים דיון נורמלי, מה קורה פה?

אלי אלאלוף: תסיימי, בבקשה, את דברייך.

<נעמה לרנר: תודה.

<נעמה לרנר: בנוסף, עוד דבר אחד שהוא מאוד מהותי ולא נמצא שם, ועלול לדחוק אנשים למוסדות ולהוסטלים, דבר שהיום כולנו יודעים שאנחנו לא רוצים, אין שום אמירה בנוגע לדיור עצמו.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אל תיכנסו עכשיו לפרטים.

<נעמה לרנר: חייב להיות כאן משרד השיכון, וחייבים לדבר על הנושא של הדיור עצמו.

<נעמה לרנר: המון אנשים נדחקים להוסטלים ולמוסדות ולדיור מוגן בקהילה רק מכיוון שאין להם איפה לגור.

ישראל אייכלר: נכון.

<נעמה לרנר: ונותנים כאן בחקיקה הכול הכול לכולם, אבל לא את הגג מעל הראש.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הדיור בלי המעטפת לא ישים.

ישראל אייכלר: נותנים 800 שקל לשכר דירה.

<נעמה לרנר: אז כל עוד הדברים האלה לא יסודרו, רוב מכריע של הארגונים לא יתמוך בחקיקה.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אני לא שומע שום דבר שנאמר בלי זכות דיבור.

ישראל אייכלר: צריך, ודאי צריך, אבל מה שאמרה הגב' מ"זכות", אדוני היושב-ראש, אמת ויציב כל מילה שהיא אמרה.

ישראל אייכלר: רוב הבעיות מגיעות אלי, בעיות אמיתיות.

ישראל אייכלר: בעיות אמיתיות.

ישראל אייכלר: אדם שמחכה שעתיים בשביל לקבל תרופה זאת שערורייה שלא עולה כסף, רק שהביורוקרטים קצת יזוזו עם התיקים.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני.

<אלון שגב: אבא של עידן שגב, ילד בן שבע וחצי על הספקטרום האוטיסטי.

<אלון שגב: אני שומע פה מהצד את כל הסכומים שמדברים עליהם, קטונתי, אני לא מבין בזה.

<אלון שגב: אני יודע שהיום היות שאין חוק, לנו אישית היחידים שפותרים כל בעיה ונלחמים בשבילנו, עם כל הכבוד לחברי הכנסת שיושבים פה, זה אלו"ט.

<אלון שגב: הם היחידים שכל פנייה שיש לנו, היות שאין חוק, הם היחידים שדואגים לנו, אם זה לטיפולים של הילד מה שמגיע.

<אלון שגב: ואני לא יודע מה החוק, מה מגיע, מה לא מגיע, היות שאין חוק.

<אלון שגב: כמו שאמר פה מישהו, כנראה שהכסף שלא מגיע לקהילה כמו שצריך.

ישראל אייכלר: המישהו זה אני.

<אלון שגב: המישהו זה אתה.

<אלון שגב: זה קצת באוזניי - - -

<ליליאן שפרן: רק אגיד שאלו"ט מפעילה מכספי משרד הרווחה, תזכור את זה.

<אלון שגב: אני לא נכנס לזה.

<אלון שגב: הם היחידים.

<קריאות: - - -

<קריאה: כמה מועדוניות בדרום יש שאלו"ט מפעילה?

<קריאה: צריכים לשים דברים על השולחן.

<קריאה: הוא לא נותן.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אני הארכתי כבר את הישיבה.

<קריאות: - - -

<לאה סלע: - - -

אלי אלאלוף: גב', את ממש מפריעה לנו.

אלי אלאלוף: את מפריעה לדיון.

אלי אלאלוף: אם יש לך דברים חשובים להגיד תשתדלי לשבת ליד השולחן וניתן לך.

אלי אלאלוף: תסיים, בבקשה.

<אלון שגב: עוד דבר, ברשותך, לפני שנה היינו בישיבה כדי שיפתחו בית ספר בעיר מגורינו חולון, וההחלטה הייתה חד-משמעית שמגיע לנו שיהיה בית ספר בחולון.

<אלון שגב: אני לא יודע, עם כל הכבוד לכל מי שיושב פה, לאן הוועדות האלה מובילות, אבל הביורוקרטיה, לנו זה כבר לא עזר, הילד שלנו יצא מחוץ לעיר.

<אלון שגב: העבודה שלנו נפגעת כשאנחנו מוציאים אותו לטיפולים באמצע היום על חשבוננו, כשאשתי יוצאת באמצע היום מהעבודה בשביל לקחת אותו לטיפולים באופן פרטי, היות שבבית ספר הוא לא מקבל מספיק טיפולים כי כנראה שאין חוק.

<אלון שגב: זהו.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מבין למה צריך את החוק.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת החדש, נכבד אותך, נשתדל לא להפריע לך בדברים.

אלי אלאלוף: יוסף, בבקשה.

יוסף עטאונה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני לא אאריך בדברים כי אני אתייחס לסוגיית האוטיזם.

יוסף עטאונה: בחורה הקמנו את בית הספר לאוטיזם, זו המסגרת היחידה בכל המגזר הבדואי בדרום, והוא בית ספר שמתחרה בתחום שלו עם בתי ספר מובילים בתחום.

יוסף עטאונה: אבל רציתי להתייחס לכל סוגיית השילוב של ילדי אוטיזם מבית הספר לאוטיזם, בית ספר רגיל.

יוסף עטאונה: לפי דעתי ולפי חוק השילוב גם ההוראות לא כל כך ברורות במשרד החינוך איך לקלוט ואיך לשלב את התלמידים בתוך המסגרות הרגילות.

יוסף עטאונה: מה עוד שהמסגרות הרגילות עצמן גם אינן ערוכות בצורה שיכולות לקבל, וזה מהווה חסם בפני המערכת הרגילה, והחשש שלה לקבל את הילד ולא מקבל את המענה.

יוסף עטאונה: נקודה מאוד מאוד חשובה.

יוסף עטאונה: אנחנו משקיעים בתוך המערכת הרגילה עד גיל 21, ובכל המגזר הבדואי אין שום מענה טיפולי לילדים אוטיסטיים מעל גיל 21.

יוסף עטאונה: ניסינו לפני שלוש שנים מול משרד הרווחה לקדם רעיון של הוסטל בחורה, מסגרת חוץ ביתית לילדים, כי הילדים רוכשים את הכלים שלהם באוטיזם בבית הספר עד גיל 21.

יוסף עטאונה: כשחוזרים לבית הם חסרי מעש, ובדרך כלל עם הזמן גם רוכשים את כל הכלים שרכשו בתוך המערכת הפורמלית.

יוסף עטאונה: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: אני משתדל.

אלי אלאלוף: הארכתי על חשבוני, על חשבון הישיבה הבאה את הישיבה בעוד חצי שעה, אז נלך לפי התור.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת.

נורית קורן: ממש הערה קטנה.

אלי אלאלוף: בבקשה, הערה קטנה; ואחר כך לפי סדר היושבים.

יאיר לפיד: יש לי עוד משפט אחד.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, היות שלא ידעתי שזה יוארך, יש לי ועדת חוץ וביטחון, אז, ברשותך, אחרי זה אתעדכן אצלך לגבי ההמשך.

<קריאה: רק תשמע אותנו.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, הנושא הזה הוא נושא חשוב, וכל הזמן אנחנו רק מעלים אותו, הולכים ומעלים.

נורית קורן: אני חושבת שהדבר החשוב ביותר זה לתת מענה לכל האנשים עם מוגבלות, לכולם.

נורית קורן: החוק הזה חייב לכלול את כולם, אסור לנו להתעלם מכל מגבלה.

נורית קורן: ואם אנחנו כבר עושים חוק על מנת שכולם יקבלו טיפול ושלא תהיה – אני שומעת פה את כל ההורים ואני מבינה ללבם, אנחנו צריכים פעם אחת ולתמיד לפתור את כל הבעיות, ואני מקווה שבראשותך נוכל לעשות את זה.

נורית קורן: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, אמרתי שמי שרוצה לדבר, שישב ליד השולחן.

אלי אלאלוף: בבקשה, גב'.

<אברהם יוסף סלומה: חבר הכנסת אלאלוף .

אלי אלאלוף: אני אגיע אליך, לא תברח לי.

גוב ארי: אני אימא לילד בן 20 עם שיתוק מוחין.

גוב ארי: קודם כול אני מברכת, כולנו מסכימים שצריך לחקיקה.

גוב ארי: לילד שלי יש אותם צרכים בדיוק, הוא צריך מגורים, והוא צריך סיוע, והוא צריך תיווך, אפילו תיווך תקשורתי, והוא לא אוטיסט.

גוב ארי: המצוקה ברורה, כולנו מסכימים.

גוב ארי: אני שמחה גם שהצעת החוק האחרונה, שכן ראיתי אותה, מתקרבת סוף סוף למגדלור שצריך להיות פה לכולם, וזו האמנה לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שצריכה להתוות דרך, ובטח לא ארגונים שיש להם ניגוד אינטרסים.

גוב ארי: דיברת שהמחוקק הוא המחוקק של החוק הזה, אז אני לא מבינה איך עמותות של שלושה ארגונים שרק מייצגים אוטיסטים, ברוב חוצפתם מכלילים חוק לכלל האוכלוסיות ומדרגים אותם, איפה המחוקק פה?

אלי אלאלוף: אני חייב לתקן אותך, גב'.

אלי אלאלוף: תראי, היופי של הדמוקרטיה הישראלית זה לא רק להפגין ברחוב.

גוב ארי: אבל דיברת על שולחנות עגולים.

אלי אלאלוף: תקשיבי לי.

אורלי לוי אבקסיס: כאילו אנחנו פה פיקציות.

אלי אלאלוף: תקשיבי לי.

אלי אלאלוף: היופי, ואמרו לי את זה בפרלמנטים האחרים, במיוחד הצרפתים, כשבאו פעם לפה והיו פה חברי פרלמנט, שאלו: מי כל הציבור הזה?

אלי אלאלוף: כולם חברי כנסת?

אלי אלאלוף: אמרתי להם: לא, זה רק מי שיושב, ובאותו יום במקרה היינו שלושה.

אלי אלאלוף: זה היופי.

אלי אלאלוף: זכותכם לבטא.

גוב ארי: אבל לא הוזמנו.

אלי אלאלוף: לא חשוב, את עכשיו מוזמנת.

גוב ארי: אורלי לוי אמרה - - -

אלי אלאלוף: מישהו אמר לך: אל תבואי?

גוב ארי: לא.

אלי אלאלוף: אז אני מבקש.

גוב ארי: אף פעם לא הוזמנו לשולחן.

גוב ארי: אנחנו מסכימים גם על החלה מדורגת, אבל היא צריכה להיות שוויונית ולא שלושה ארגונים - -

אלי אלאלוף: אני לא אבסס פה שנאה, גב' תקשיבי לי טוב.

גוב ארי: - - שיאמרו למשרד, שיאמרו למשרד הרווחה איך לחלק את התקציב.

אלי אלאלוף: אני יהודי פשוט, אני לא אבסס שום דבר על שנאה של האחר.

אלי אלאלוף: שום דבר.

אורלי לוי אבקסיס: למה "בזכות" כשעשו את החוק לפגועי נפש לא התייעצו עם האוטיסטים.

אלי אלאלוף: תבואי ותבטאי את הדברים שלך והיא תבטא והיא תביא לחלק, תרצי לתקן, תמליצי לנו לתקן.

אלי אלאלוף: תפסיקו לאכול אחד את השני.

גוב ארי: אני מסכימה אתך, אני חושבת שהמחוקק צריך לעשות את המדיניות - - -

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אדוני.

<לאה סלע: בואי נעבוד ביחד.

<לאה סלע: אני עם החוק הזה, יש בו ניסוחים שצריך לתקן, סליחה.

אלי אלאלוף: רגע, גב', אל תדברי בקול רם, אם את רוצה לדבר, בשקט.

<גדעון כהן: אני אב לבת נפלאה שקוראים לה ליאן, שיש לה מוגבלויות שונות, היא לא נמצאת בספקטרום האוטיסטי, אבל יש לה מה לעשות – 130% בביטוח לאומי בגלל בעיות קוגניטיביות ואחרות.

<גדעון כהן: אני מצטער שחבר הכנסת לפיד לא יושב כעת כשאני מדבר, כי כאשר הוא הגיש את הצעת החוק למליאה הוא דיבר בשם הבת שלו, ואני עכשיו רוצה לדבר בשם הבת שלי שלא יכולה מעצם טבעם של דברים לדבר כאן היום.

<גדעון כהן: אין לי מלחמה עם אף אחד כאן כיוון שאני מאמין שלא יושב פה איש או אישה שאינם מעוניינים לקדם פתרונות ממשיים לאנשים עם מוגבלויות שונות.

<גדעון כהן: אבל אני רוצה לחדד דבר אחד.

<גדעון כהן: חברת הכנסת אורלי לוי, אני מבין, שאמרה שיש כאן טרגדיה יוונית, ואכן יש כאן טרגדיה יוונית.

<גדעון כהן: בפורמט של הצעת החוק הקיימת יש אפליה בין אנשים עם מוגבלויות שונות.

<גדעון כהן: חברתי המלומדת אומרת שאין כאן אפליה, שהחוק פה לא מיטיב רק עם האוטיסטים.

<גדעון כהן: מה לעשות, אני מודה באשמה, אני גם עורך-דין במקצוע, אני גם קורא עברית, אני מפנה את אדוני לסעיף 17 להצעת החוק.

אלי אלאלוף: לא עכשיו.

אלי אלאלוף: אנחנו נעשה את זה בדיון.

<גדעון כהן: אני פשוט רוצה להביע את משאלתה של בתי שהיא לא תופלה לרעה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<גדעון כהן: הבת שלי תלויה בי, ואחר כך כשאני לא אהיה כאן היא תהיה תלויה במדינה, חס וחלילה, שהיא לא תימצא במצב שהיא צריכה להילחם נגד אנשים עם מוגבלויות אחרות מאלה שיש לה.

<גדעון כהן: זאת טרגדיה יוונית.

<גדעון כהן: ההצעה כפי שהיא עומדת היום היא לא עומדת לא בביקורת ציבורית, והיא לא תעמוד בביקורת שיפוטית, אבל חשוב מהכול, היא פשוט מפלה, היא לא מוצדקת.

<גדעון כהן: ולכן, אם יש נקודה אחת שצריכה לצאת היום מהדיון – מאחר שלמעשה על כל שאר הנקודות אנחנו מסכימים, צריך לתת את מיטב השירותים בזמן הכי קצר – אבל רבותיי וגברותיי, בוא לא נילחם אחד נגד השני.

אלי אלאלוף: בטוח שלא.

<גדעון כהן: בוא נסכים, כבוד אדוני היו"ר, אני רוצה לבקש דבר אחד בשם בתי ובשם כל בעלי המשפחות שיש להם או קרובי משפחה או ילדים או הורים עם מוגבלויות, כל הטבה שתיתן על-פי כל חקיקה אשר תהיה – ואגב, אני חושב שהחקיקה הזאת מוטעית מבחינה משפטית, אני חושב שעדיף היה שהחוק הזה יהיה חלק מחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, אבל עזבי, לא חשוב, בואו נתקדם.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי.

אורלי לוי אבקסיס: לא נותנים לקדם אותו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא עולה כל כך הרבה מיליארדים, צריך להתחיל צעד צעד.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם בעד.

<גדעון כהן: בואו נתקדם.

אלי אלאלוף: תודה.

<גדעון כהן: כל מה שאני מבקש, שלא תהיה אפליה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אמרתי, רק מי שיושב מסביב לשולחן.

אורלי לוי אבקסיס: יהיה יותר קל אם נגיד שהחוק הזה לא חל על אוטיסטים?

אורלי לוי אבקסיס: זה הציניות שלי, אתה מבין?

אורלי לוי אבקסיס: אם גם אוטיסטים ייהנו מהחוק זה יהיה בסדר מבחינת האחרים?

אלי אלאלוף: הגב' עם החולצה האדומה, אני מבקש לקצר בדברים ולהיות עניינית.

<ע.ק.: אני ממש אשתדל.

<ע.ק.: אני מייצגת את אס"י.

<ע.ק.: הדיון הזה קודם כול לא נגיש, יש לכם פלורסנט מהבהב, יש פה צעקות מטורפות.

<ע.ק.: אם אני צריכה להגיע למצב שאני צורחת: תורידו ווליום, וחברות הכנסת שכביכול נלחמות בשבילי לא רואות אותי, טוב שאימהות פה ראו אותי עוד שנייה דופקת את הראש בקיר, תחשבו מה זה אומר.

<ע.ק.: רק אומרת.

<ע.ק.: דבר שני שאני רק אומרת.

<ע.ק.: למה אנחנו באס"י, קודם כול כשנשלחים מיילים הם לא נשלחים למייל הקבוצתי, הם נשלחים לאנשים פרטיים, דבר אחד.

<ע.ק.: דבר שני, אני יודעת שיש פה ישיבה, ידעתי את זה ביום שלישי.

<ע.ק.: אני גרה בירושלים לכן יכולתי להגיע.

<ע.ק.: אותם חברי אס"י שהשתתפו בשולחנות העגולים, חלקם לא יכלו להגיע, הם גרים רחוק, בחיפה, בחדרה, בכל מיני מקומות.

<ע.ק.: כששלחו את המייל לא אמרו באיזה שעה הדיון, אז אני גרה בירושלים, אני יכולה לסדר לעצמי לבוא לפה בזמן שמתאים, אבל חלקנו לא יכולים.

<ע.ק.: אני רוצה להזכיר, אולי לא כולם יודעים, לאנשים עם אוטיזם יש בעיות התארגנות מטורפות.

<ע.ק.: אולי אתם חושבים שבגלל שאני בתפקיד כל כך גבוה ואני דוקטורנטית באוניברסיטה העברית אז אין לי בעיות.

<ע.ק.: אז יש לי.

<ע.ק.: אתם שומעים עכשיו, הייתי בהיפר ונטילציה פה חצי דיון, הייתי עם מוסיקה כל הדיון, הווליום שלכם היה מטורף, אנשים.

<ע.ק.: אפשר לבדוק את זה, הרי יש הקלטה.

<ע.ק.: תבדקו את הדציבלים.

<ע.ק.: רק תבדקו.

<ע.ק.: תודה.

<ע.ק.: תודה שאתם מקשיבים לי.

אלי אלאלוף: תודה לך.

<קריאות: - - -

<ע.ק.: רגע, לא סיימתי, אנשים.

<ע.ק.: רק רגע.

<ע.ק.: באמת, כל חוק שלא יכלול הסכמה של חברי אס"י זה חוק פטרוני.

<ע.ק.: חוק למען האוטיסטים ואין לכם הסכמה של ארגוני אוטיסטים – כמה ארגוני אוטיסטים יש בארץ?

<ע.ק.: הורים יש המון, אתם לא מצליחים להשיג הסכמה של אס"י, אז תבדקו את החוק שלכם.

<ע.ק.: למה החוק בעצם לא מאפשר לבן-אדם לשכור לעצמו דירה?

<ע.ק.: אני לא רוצה לגור בהוסטל, אבל אני רוצה איזושהי עזרה מהמדינה כי אני חייבת.

<ע.ק.: נגיד, אין לי בעיה לגור בבניין, אני לא חייבת וילה, אבל אני חייבת איזושהי הפרדה אקוסטית אחרת אני לא אוכל לישון בלילה.

<ע.ק.: ואולי אני טועה, אבל הבנתי מאנשים שקראו את החוק, אני לא הספקתי, היה לי שבוע מטורף, וקיבלתי את זה רק לפני שבוע.

<מלכי איציק: אז אולי תקראי אותו ואז תדברי.

אלי אלאלוף: תודה.

<ע.ק.: סליחה, לא הספקתי בשבוע הזה לקרוא.

<ע.ק.: אני לומדת באוניברסיטה, כאילו, באמת – טוב, זה לא עניין שלי.

<ע.ק.: לא הספקתי לקרוא את החוק כי קיבלתי אותו רק לפני שבוע.

<ע.ק.: אני מנהלת את הזמן שלי בהתאם למה שאני יכולה.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדה נקבעה רק לפני שבוע, לא אנחנו אחראים על זה.

<ע.ק.: אז למה אתם קובעים ועדה כזו?

אורלי לוי אבקסיס: זה לא אנחנו, זה אילוצי הוועדה.

אלי אלאלוף: רגע, גב' ע.ק.

אלי אלאלוף: , המלצת לנו לא להרים את הקול.

<ע.ק.: כי אני בפאניקה, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: לא, אל תהיי, אין שום סיבה, אנחנו פה אתך, זה בסדר.

<ע.ק.: זה לא עניין של סיבה, כך הגוף, זה הסימפטומים של אוטיזם.

אלי אלאלוף: אנחנו אתך.

אלי אלאלוף: תדעי שאנחנו פה אתך.

אלי אלאלוף: אנחנו ניתן לך את כל מה שאנחנו יודעים לתת לטובה.

<ע.ק.: אוקיי.

אלי אלאלוף: אז תירגעי, יש לנו זמן, ניתן למישהו אחר להתבטא, ואם גמרת, בבקשה.

<ע.ק.: לא.

אלי אלאלוף: ואם לא, אז אני חוזר אלייך עוד כמה דקות.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<לאה סלע: שלום, אני אימא של ליבי, ליבי בת חמש, אוטיסטית.

<לאה סלע: מסתבר שיש פה הרבה אוטיסטים, הורים לאוטיסטים.

<אברהם יוסף סלומה: לא רק.

<לאה סלע: לא רק.

<לאה סלע: כולנו הסכמנו שצריך חוק לכל המוגבלויות, אני לא הולכת לחזור על זה, אבל מה שאותי משגע זה שאין ספק שצריך חוק.

<לאה סלע: אבל יש גם תקנות ודברים שמשרד הרווחה צריך לספק לילדים ולכל המוגבלויות כבר היום.

<לאה סלע: ויש לי מסמך מבן צדוק, בנימין צדוק יועץ השר לענייני רווחה, אני לא יודעת אם הוא עדיין בתפקיד - -

אלי אלאלוף: עד אתמול הוא היה.

<לאה סלע: - - שמאגד את כל מה שמגיע לילדים שלנו.

<לאה סלע: ואז כשאנחנו נכנסים למערכת הזאת אנחנו מתחילים לגלות את האמת המרה.

<לאה סלע: את דיברת על 400 מיליון כמעט, אני מתה לדעת כמה מעונות של אלו"טף נפתחו בבאר שבע.

<לאה סלע: אני יכולה להביא לכם רק מהזמן האחרון ארבעה ילדים שנכנסו למעון רק ב-14 באוקטובר, ועוד אחד שנכנס ממש בסוף החודש.

<לאה סלע: למה?

<לאה סלע: כי משרד הבריאות צריך לאשר ומשרד הרווחה צריך לאשר.

<לאה סלע: אנחנו ההורים, זה הכול על הגב שלנו.

<לאה סלע: ופה אני מדברת, דרך אגב, על כלל המעונות.

<לאה סלע: הבת שלי הייתה ב"צעד קדימה" כי היא התחילה מנכות פיזית, לא תקשורתית, היא לא הייתה מאובחנת באוטיזם.

<לאה סלע: גם ב"צעד קדימה" הבת שלי בעצמה נכנסה באיחור למעון.

<לאה סלע: אין שירותים באזור הדרום.

<לאה סלע: אתם באים לעשות חוק מדהים אם נעשה את ההתאמות שצריך, שהוא ידבר לכלל המוגבלויות, אבל אתם לא דואגים לבסיס.

<לאה סלע: על סמך איזה שירותים אתם רוצים להעניק את החוק?

<לאה סלע: יבוא מתאם ויגיד: הבת שלך צריכה מעון יום שיקומי.

<לאה סלע: איפה?

<לאה סלע: אין.

<לאה סלע: אין מקום.

<לאה סלע: אלו"טף, והנה אלו"ט יושבים פה, הם יכולים להעיד, באלו"טף בבאר שבע אין מקום כבר מיולי, אין מקום להכניס עוד ילד.

<לאה סלע: אז איפה משרד הרווחה בהקמת עוד מעונות?

<לאה סלע: ישבנו פה אני ואת בדיון על מעונות יום שיקומיים, ואמרתם: הולכים להיפתח עוד מעונות בבאר שבע, באר שבע המטרופולין, דרך אגב, לא מטפלת בבאר שבע בלבד, יש את עומר, מיתר, דימונה מגיעים לבאר שבע.

<לאה סלע: זה נראה לכם שפוי שילד צריך לנסוע שעה לכיוון כדי להגיע למעון?

<אברהם יוסף סלומה: 40 קילומטר לכל כיוון.

<לאה סלע: אין מטפלים פרא-רפואיים, אין קלינאיות תקשורת.

<לאה סלע: אני כאימא מוציאה 5,000 שקל בחודש כי אין שום מכונים בהסדר שיש להם זמן המתנה סביר.

<לאה סלע: שנה המתנה.

אורלי לוי אבקסיס: צודקת.

אורלי לוי אבקסיס: הפריפריה תמיד אוכלת אותה.

<לאה סלע: אז אתם באים ונותנים חוק, באמת אנחנו איתכם, אנחנו רוצים לקדם חוק.

אורלי לוי אבקסיס: החוק יחייב אותם.

<לאה סלע: אבל תיצרו בסיס.

<לאה סלע: אי-אפשר ליצור חוק ואז להגיד – ודרך אגב, מה שאמר הבחור ממשרד האוצר, אני מבינה מאוד את מה שהוא אמר, כי כשהבת שלי הייתה צריכה סייעת בגן הרגיל שהיא הייתה בו בשנה הראשונה כשהתחלנו את כל האבחון, קיבלתי את התשובה: אין תקציב.

<לאה סלע: אבל אז ישבתי פה בדיון על מעונות יום, ישב פה עוד נציג של משרד האוצר, ואני יכולה לצטט אותו, הוא אמר: אף אחד לא דורש, התקציב יושב.

<לאה סלע: אז אני דורשת לדרום.

אלי אלאלוף: חברים, יש לי בקשה.

אלי אלאלוף: את הדברים שלך אני לא אנסה לתקן, כי אני תושב באר שבע כמוך.

<לאה סלע: אז אתה מבין מאוד על מה אני מדברת.

אלי אלאלוף: אני מודע, ולפני שהייתי פה עסקתי רק במה שאת אומרת.

<לאה סלע: אז תחזור לעסוק בדרום, אנחנו צריכים עסקנים בדרום.

אלי אלאלוף: אני לא עסקן.

אורלי לוי אבקסיס: הוא לא עסקן, הוא פעיל מאוד.

<לאה סלע: פעיל, פעילים פוליטיים.

מירב בן ארי: ממש לא.

מירב בן ארי: בדיוק הפוך מעסקן.

<לאה סלע: אבל לא מתקדם שום דבר.

<לאה סלע: אוניברסיטת בן-גוריון לא יכולים לפתוח כרגע - - -

<קריאה: יש לך חברי מועצה, תפני אליהם.

<לאה סלע: תאמיני לי שאנחנו פועלים גם בנישה הזאת, אבל זה כבר ברמה לאומית, זה לא רק באר שבע.

אלי אלאלוף: הדיון הוא לא על באר שבע.

<קריאה: גם לנו בחולון לא היה מעון שיקומי ועכשיו יש מעון שיקומי בעיר הגדולה.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה, חברים, שיהיה ברור, אין ברירה, אני רוצה שנבין, כשהדיון הוא על חקיקה הוא על חקיקה, כשהוא על תוכנית העבודה זה דיון אחר וכדאי שנעסוק בו.

אלי אלאלוף: אי-אפשר בכל דיון לדבר ולבלבל את הנושאים, כי בסוף כולם יוצאים מפה מתוסכלים.

אלי אלאלוף: כל מה שאת אומרת דורש טיפול, אבל זה לא קשור לכל מי שיושב פה.

<לאה סלע: בוודאי שזה קשור.

אלי אלאלוף: אני מוכן לעשות יום אחד, וזה מה שביקשתי מיושב-ראש מינהלת הנכויות, כפי שהוא נקרא.

<קריאה: מינהל מוגבלויות.

אלי אלאלוף: ביקשתי ממנו תוכנית עבודה, ועשינו את זה ביום שבו הוא בא להציג מה זה המינהלת.

אלי אלאלוף: אז זאת תוכנית עבודה.

אלי אלאלוף: אני רוצה לדעת אם צריך לחכות שילד ייוולד כדי שהוא יגיש תוכנית עבודה, והוא פה.

אלי אלאלוף: ליד הבית שלי יש מרכז "איליה", אני רואה שהוא קטן מדי, הילדים מגיעים, וכמו שאת אומרת, וזה מטרופולין, והפריפריה מביאה את הילדים האלה, ורואים שיש מחסור.

אלי אלאלוף: אבל זה לא הדיון עכשיו.

אלי אלאלוף: הדיון עכשיו הוא על חקיקה.

אלי אלאלוף: תגידו אם זה טוב לעשות חקיקה כוללת על כל הנכויות, אני מהדיון של היום מבין שכן.

אלי אלאלוף: חקיקה דרושה?

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: אלה הדברים שאנחנו רוצים שתביאו לנו עליהם נימוקים כדי לחזק או כדי לפסול.

אלי אלאלוף: אני לא מתנגד שבסוף נצא מפה עם החלטות אחרות, אבל תהיו לעניין כדי שנוכל להתקדם.

<לאה סלע: אבל זה בדיוק העניין.

אלי אלאלוף: את רוצה להשלים?

<ע.ק.: כן, בטח.

<ע.ק.: תראו, הסיבה המרכזית שאס"י כבר לא בהסכמה, יש חפיפה בין החוק של ארגוני ההורים וההסכמה שלנו, אנחנו עדיין תומכים בחוק של "בזכות" ופרשנו מהשולחנות העגולים.

<ע.ק.: לנו יש בעיה ספציפית עם הוסטלים.

<ע.ק.: אם בן-אדם מביע את רצונו לגור בהוסטל אין שום בעיה, אבל כל הזמן מדברים על הצרכים, מה עם הרצונות?

אלי אלאלוף: אז, בבקשה, זה יהיה בדיון, גב'.

אלי אלאלוף: נדון בזה בדיון.

<ע.ק.: פשוט רציתי לציין, זו הסיבה שפרשנו.

אלי אלאלוף: בדיון הבא, אמרתי לכם, אני לא ארוץ, נקיים דיון מסודר, מעמיק על כל נושא ונושא.

אלי אלאלוף: זרקת פה משפט שדורש חשיבה והתייעצות בין הגופים השונים, ונראה מה יהיה בחוק.

<ע.ק.: בסדר גמור.

אלי אלאלוף: החוק יהיה אומנם בהצבעה רק של חברי הכנסת, אבל בשיתוף פעולה עם הציבור.

אלי אלאלוף: את זה אני מבטיח לך.

אלי אלאלוף: בבקשה, לעניין.

<אברהם יוסף סלומה: החוק הזה שאתם מעלים היום בקריאה ראשונה הוא חוק לא צודק ולא שוויוני ולא אוניברסלי.

<אברהם יוסף סלומה: למעשה החוק הזה מביא את הארגונים להילחם אחד בשני, וזאת בעצם מטרת החוק.

<אברהם יוסף סלומה: אני מצפה שתמחקו רק מילה אחת בחוק הזה, את המילה אוטיסט, זה לכל הנכויות.

אורלי לוי אבקסיס: מחקנו.

אלי אלאלוף: לקחנו את זה ברצינות.

אלי אלאלוף: בבקשה, גב'.

<סימונה עמר: באתי להביע דברים מהצד שלנו גם מבחינת הרווחה.

<סימונה עמר: בדרך כלל כשהורים פונים לרווחה ומבקשים סיוע מהם, הם ישר שואלים אותך מה הלקות.

<סימונה עמר: כשאומרים שיתוק מוחין או מוגבלות אחרת הם אומרים שאין תקציב.

<לאה סלע: יפה.

<סימונה עמר: אני אומרת להם: אוקיי, איפה התקציב?

<סימונה עמר: הם אומרים שהתקציב הכי גדול באוטיסטים.

<סימונה עמר: זה אחד.

<סימונה עמר: שתיים, יש לי גם מלא הורים – בדרך לפה הייתה לי אימא שהתקשרה ואמרה לי שלעובדת הסוציאלית שלה אין כסף, אין לה תקצוב, אז למה את לא אוטיזם?

<סימונה עמר: אנחנו לא יכולים להגדיר את כולם כאוטיזם כי אנחנו לא.

<סימונה עמר: שלוש, מבחינת טיפולים פרא-רפואיים בגנים.

<סימונה עמר: אנחנו בשיתוק מוחין מקבלים אולי 2.95, זה אומר פיזיותרפיה פעם בשבוע, קלינאית פעם בשבוע ומרפאה בעיסוק פעם בשבוע.

<סימונה עמר: כשהאוטיסטים מקבלים כמעט 17.5.

<לאה סלע: לא קורה.

<לאה סלע: אין מעון אחד באזור הדרום חוץ מאלו"טף שמצליחים לעמוד ב-17 שעות.

<קריאה: אבל זה באמת לא צריך להיות - - - בין המוגבלויות.

אלי אלאלוף: גב', אני כל כך מבין את הכאבים, זה לא המקום.

אלי אלאלוף: אדוני.

<אורן ניסנקורן: שלום, הנושא של המוגבלות הוא נושא מאוד מאוד רחב, גם הנושא של האוטיזם, גם הנושא של האוטיסטים, גם מה שדנים פה, אבל מה שגם צריך לזכור, וזה מה שאני באתי לדבר פה, אני גם נלחם על המאבק של הנכים.

<אורן ניסנקורן: מאבק הנכים, אם אתה יודע על מה מדובר, יש לנו גם ישיבה עם הסיעה שלך בשתיים.

<אורן ניסנקורן: צריך להבין עם מה אנחנו חיים, עם איזו קצבה אני חי, אני מוכר כנכה, 2,493 שקלים.

אלי אלאלוף: תרשה לי, על כל זה תדון בסיעה שלי, אבל זה לא הדיון, אני מצטער.

<אורן ניסנקורן: אני יודע, אבל צריך להבין עם מה אנחנו חיים, זה בלתי אפשרי.

אלי אלאלוף: אני מבין אותך, אבל זה לא הדיון.

אלי אלאלוף: גב'.

<בשמת בר-נדב: צוהריים טובים, אני רוצה לדבר בשם אוכלוסיית האנשים עם המוגבלות, ההורים שלהם ובני המשפחה, חלקם נמצאים כאן היום.

<בשמת בר-נדב: לרובם לא מתאפשר להיעדר מהעבודה, זקוקים ומצפים לחוק.

<בשמת בר-נדב: חוק שיבטיח שהם יקבלו מענים, חוק שיבטיח שהוא ייטיב איתם ויאפשר להם לחיות בכבוד.

<בשמת בר-נדב: חלקם הגדול של האנשים האלה, בהינתן התמיכות המתאימות, יוכלו להיות גם אזרחים שתורמים למדינה ולכלכלה שלה יחד עם חייהם בכבוד, אורח החיים על-פי הבחירה שלהם.

<בשמת בר-נדב: רק הערה לדבר שנאמר פה על-ידי נציגה של אס"י.

<בשמת בר-נדב: הצעת החוק המתוקנת שהובאה כאן לדיון, שהוצגה פה על-ידי חברי הכנסת, זאת הצעת חוק שמדברת על האדם במרכז, האדם יבחר לעצמו על-פי צרכיו, על-פי רצונו, על-פי היכולות שלו, על-פי הקשיים שלו, האדם יבחר לעצמו את המענים שהוא זקוק להם.

<בשמת בר-נדב: החוק מציע מנגנון שיאפשר לו לבנות לעצמו את התוכנית הטובה ביותר, האופטימלית עבורו.

<בשמת בר-נדב: מה שבעצם מחקרים מראים לנו, שכאשר אדם בונה תוכנית שהיא אופטימלית עבורו – נציג האוצר שפה יושב הדיון – באורח פלא העלויות למדינה קטנות ולא גדלות, משום שאותו אדם שמקבל את המענים המתאימים לו.

<בשמת בר-נדב: בעצם המדינה חוסכת את כל ההוצאות שיש היום על משברים, על משברים נפשיים, על התמוטטויות, על חלילה ניסיונות אובדניים של האדם, של בני המשפחה שלו, שבעצם כאשר האדם מקבל את המענים בזמן אין בכך צורך.

אלי אלאלוף: נא לסיים, בבקשה.

<בשמת בר-נדב: בהחלט.

<בשמת בר-נדב: מה שאני מבקשת מכבוד היושב-ראש, להקריא את הצעת החוק המתוקנת כפי שהוצעה כאן, כפי שהובאה על מנת שאפשר יהיה באמת להתקדם ולתת את המענה.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני, קטעתי אותך באמצע.

<צבי ריסמן: הכול בסדר.

<צבי ריסמן: הגב', זה היה עליה בסך הכול.

<צבי ריסמן: אבא של איתן, בן שש, הוא אוטיסט במסגרת משולבת, גן רגיל.

<צבי ריסמן: הוא לא מדבר, איך יאבחנו אותו, איזה אוטיסט, באיזה רמת תפקוד.

<צבי ריסמן: שאלות כבדות.

<צבי ריסמן: שאלות בעייתיות מאוד.

<צבי ריסמן: אני רוצה להגיד מה מפחיד אותי בחוק הזה.

<צבי ריסמן: קודם כול, מגיע לכל החבר'ה פה, לכל האימהות, לכל הילדים עם המוגבלות השונות שוויון מלא.

<צבי ריסמן: ללא ספק.

<צבי ריסמן: לא רוצה את הזכויות של הילד שלי על חשבון הזכויות של אף אחד מפה.

<צבי ריסמן: אחד.

<צבי ריסמן: שלא יהיה בזה שום ספק.

<צבי ריסמן: שתיים, מה שמפחיד אותי זה שאני בתור אבא שאכפת לי, שדואג לילד שלי, זכויות אחרות יילקחו ממני.

<צבי ריסמן: למה?

<צבי ריסמן: עקרונית, רוב הילדים עם המוגבלויות האחרות הם 1% מהאוכלוסייה, פחות או יותר, אצל אוטיזם, מה שהיה לה אצל גב' לפיד לפני 20 שנה זה לא היום.

<צבי ריסמן: זאת אומרת שכל הבעיות של ההוסטלים של אתרים ילכו ויגדלו.

<צבי ריסמן: אם פעם דיברנו על אחד על 1,000, היום אנחנו מדברים על אחד ל-100.

<צבי ריסמן: מי יודע על מה נדבר עוד שנתיים.

<צבי ריסמן: יש לי זכויות לילד שלי שנמצא בשילוב, כבר לא מגיע לו כלום.

<צבי ריסמן: אם אני מתאמץ, לצורך העניין, ורוצה לשלב את הילד שלי, הרשויות: אתה משלב את הילד שלך, בעיה שלך.

<צבי ריסמן: אני לא מקבל שום דבר מהרווחה, לא מקבל מהם שעות סמך, לא מקבל מהם מועדוניות, לא מקבל מהם שום דבר.

<צבי ריסמן: הגשתי כמה פעמים לבקש את זה.

<בשמת בר-נדב: זה משום שאין חוק.

<צבי ריסמן: יש.

<צבי ריסמן: לא נכון, יש.

<קריאות: - - -

<לאה סלע: יש תקנות מאוד ברורות של משרד הרווחה.

<צבי ריסמן: אני אמשיך לדבר, אני לא אענה, אני אגיד את המצב שלי.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אם כל אחד יעיר, תארו לכם איזה דיון יהיה פה.

אלי אלאלוף: בבקשה, תסיים.

אלי אלאלוף: אל תפנה לאנשים.

<צבי ריסמן: בדיוק, אני בא לטובתנו.

<צבי ריסמן: אני רוצה להבהיר מה מפחיד אותי בחוק הזה, חוץ מזה שצריך להיות שוויון.

<צבי ריסמן: מפחיד אותי בחוק הזה שאני בתור הורה, כדי לתת את הטיפולים שאני חושב שהילד שלי צריך, כי זו התאמה לאותו ילד אוטיסט, אני אצטרך לעבור מסכת ייסורים ביורוקרטיים.

<לאה סלע: בדיוק.

<צבי ריסמן: אחד, אני צריך לעבור שתיים-שלוש תחנות, אני צריך ללכת למלווה הזה ולקבל את ההסכמה של זה ולקבל את ההסכמה שלו.

<צבי ריסמן: מאוד מפחיד אותי.

<צבי ריסמן: מאוד מפחיד אותי שעם השנים – כי התקציבים של הילדים האלו יעלו, כי המס' שלהם יעלה, פתאום שעות שמגיעות מטיפולים מקופת-חולים יתחילו ללכת אחורה, או - - - של הגב' פה, מקודם דיברה על 14, 17 שעות שילדים בדרום לא מקבלים כי אין שירותים, כי אין מטפלים, יתחילו לקחת אותם.

<צבי ריסמן: את אמרת משמרת שלך.

<צבי ריסמן: אני מאוד דואג למה שאת אמרת, כי את לא סומכת על אחרים.

<צבי ריסמן: אז איך אני אסמוך?

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיב, אדוני היושב-ראש.

<צבי ריסמן: רגע, גברתי.

<צבי ריסמן: אני לא רוצה את המשמרת שלך, יש חוק במדינה, אני בן-אדם שומר חוק, אני רוצה - - -

<קריאות: אבל אין חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אין חוק.

<קריאה: בדיוק בשביל זה צריך את החוק.

אלי אלאלוף: תודה, צביקה, צריך לסיים.

<צבי ריסמן: אבל אני בן-אדם שומר חוק במדינה, אני מאוד דואג – אני אסיים, עוד שני משפטים – יש דברים שמפחידים בחוק.

<צבי ריסמן: אנחנו בתור הורים לילדים עם מוגבלויות - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז אתם מעדיפים שלא יהיה חוק?

<קריאות: - - -

<קריאה: שיהיה חוק.

<לאה סלע: אנחנו לא נגד.

<צבי ריסמן: לא.

<צבי ריסמן: אני לא אמרתי את זה.

<צבי ריסמן: אני רק אומר מה מפחיד אותי.

<קריאות: - - -

<צבי ריסמן: אורלי, מה שמפחיד אותי, אני מבין את הפעילות שלך, את עושה את זה מתוך passion ואהבה ואני אתך, לא נגדך, אני לא נגד אף אחד פה.

אורלי לוי אבקסיס: לא חייבים ללכת עם ראש בקיר.

אלי אלאלוף: צביקה, אנא ממך, תסיים.

<צבי ריסמן: אני רוצה לסיים במשפט אחד.

<צבי ריסמן: אנחנו כל הזמן עם הראש שלנו רצים קדימה, אנחנו מנסים לבוא מפה ולקחת מפה, ולתת לילד שלנו מפה, ולבוא משם, ושלא יתפסו אותנו מפה ושלא ידפקו אותנו מפה.

<צבי ריסמן: והמעט שאנחנו מצליחים להגיע ולתת לילדים שלנו, מאוד מפחיד אותנו שייקחו לנו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

<צבי ריסמן: שייקחו לנו את יכולת ההחלטה.

<צבי ריסמן: אני אומר לך מה מפחיד, תראי את הניסוחים של החוק.

<צבי ריסמן: שייקחו לנו את יכולת ההחלטה, שייקחו לנו את יכולת הבחירה.

<צבי ריסמן: זה מה שמפחיד אותנו.

<צבי ריסמן: זהו.

<רויטל לן כהן: נכון.

<רויטל לן כהן: (מחיאות כפיים)

<לאה סלע: מלכתחילה לא יכולים לך את השירותים.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני חוזר פה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, לפני שאני אלך, משפט אחרון.

אורלי לוי אבקסיס: אני מצטערת, אני חייבת לצאת.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, כשבאתי לחוקק את החוק הזה רציתי לעשות משהו מיטיב.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, אני מסתכלת דיון אחר דיון, ומה שהחוק הזה עשה, את מה שעשו להורים שלנו, שניסו לעשות פה איזשהו שוויון חברתי, ובשם הצדק האוניברסלי דפקו את עיירות הפיתוח ודפקו את המקומות, זו אותה שיטה, השמות משתנים.

אורלי לוי אבקסיס: זה להסית את אלו באלו.

אורלי לוי אבקסיס: לא זו הייתה כוונתי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מצרה על כך.

<קריאה: - - -

אורלי לוי אבקסיס: את חוצפנית.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי לי, את בחורה חוצפנית.

<קריאה: לא דיברתי.

אורלי לוי אבקסיס: מהרגע שנכנסתי לפה אתם מעירים הערות.

אורלי לוי אבקסיס: אם מישהו חושב שיש לי פה איזו טובה אישית, תודה לאל, אני לא ארוויח מהחוק הזה ולא ארוויח משום חוק אחר.

אורלי לוי אבקסיס: ביקשתם לשנות את ההגדרה, ניסינו לשנות, הערות שקיבלנו הכנסנו.

אורלי לוי אבקסיס: איל העיר מתחילת הדרך, איל שחל, והיה חלק מהחוק הזה, ולפני שהגיעה הוועדה הזו, אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, איל פחד להגיע לפה כי הופעלה עליו אלימות קשה כלפיו וכלפי החבר שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אוטיסטים נכנסו למכבש לחצים בלתי אפשריים מצד ארגונים שונים.

אלי אלאלוף: לא מאמין - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני רואה פה, איל ואחרים - - -

<רויטל לן כהן: זה לא נכון.

<רויטל לן כהן: והחבר שלו - - -

אורלי לוי אבקסיס: רויטל, רויטל.

<רויטל לן כהן: החבר שלו מאוד כועס שאיל מציג דברים לא נכונים.

אורלי לוי אבקסיס: רויטל, תירגעי.

<קריאה: אני מזועזעת ממה שאני שומעת פה.

אורלי לוי אבקסיס: רויטל, תירגעי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, לא זו הייתה כוונתי.

אלי אלאלוף: אני מבקש, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: צר לי, לבי כואב, ואני דומעת על השימוש הציני שעשו אנשים, ואפילו התחילו להפחיד אנשים שהזכויות שלהם ייפגעו.

<קריאות: - - -

אורלי לוי אבקסיס: אינני רואה הגיון בכך שזכויות שמעוגנות בחוק עלולות לפגוע.

אורלי לוי אבקסיס: אני עושה u turn לחשיבה מחודשת.

אלי אלאלוף: לא, לא, אף אחד לא עונה לה.

אורלי לוי אבקסיס: כי, אדוני, אם אנחנו נצא מפה שאחד יהרוג את השני, ואחד כמו איל יפחד להגיע לכנסת ישראל, המקום המוגן ביותר במדינת ישראל - -

<קריאה: אוי - - -

אורלי לוי אבקסיס: - - זה גורם לי להרגיש שבאיזשהו אופק לא ידענו עם מי אנחנו מתעסקים.

אורלי לוי אבקסיס: הכוונה שלי טובה, למי שיש הערות שיעיר למשרד, שיעיר לוועדה, שיהיה ענייני.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שרק יגידו: לא ולא ולא ולא.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מדבר על קבוצה שהולכת וגדלה, לא יהיה חוק, לא יהיו זכויות.

אורלי לוי אבקסיס: ככל שהיא תגדל אותו תקציב יצטמצם.

אורלי לוי אבקסיס: והצעת החוק אומרת: בואו נסתכל לפרט בעיניים.

אורלי לוי אבקסיס: הפרט הזה יקבל את הזכויות מתוך סל שירותים שיתאימו לו אישית, שדעתו תהיה הדעה שתקבע את סל השירותים עד כמה - - -

<צבי ריסמן: למה זה יוצר אנטגוניזם כזה?

אורלי לוי אבקסיס: כי מישהו עושה פה מניפולציה.

אלי אלאלוף: לא, אורלי.

<קריאות: - - -

<קריאה: פשוט אתה לא מבין, עובדים עליך.

אורלי לוי אבקסיס: אני אעביר לכם את הצעות החוק, תעירו הערות, נשב עליהן, אבל בואו נתחיל לקדם.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא סגורה.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אורלי, ברשותך.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נעבוד ביחד.

אורלי לוי אבקסיס: מי שיש לו הערות, שיעיר לוועדה, שיעיר למשרד שלי, נשב ונחשוב.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא, חבר'ה, יש לי עוד נושאים לדון בהם.

אורלי לוי אבקסיס: לא באתי ברע, באתי בטוב, תסלחו לי.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדון.

אלי אלאלוף: אני נותן לעוד שני אנשים את רשות הדיבור ואני סוגר.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<שחר פרנקל: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אבא לילד עם אוטיזם, ואני מתעסק עם נושא החוק הזה מאז דצמבר 2015.

אילן גילאון: ואני מאז 2010.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מבינה מה זה, נו, באמת.

אורלי לוי אבקסיס: רויטל אני מכירה אותך, אני גם יודעת שחלק מהדברים - - -

<שחר פרנקל: מה שאותי מפחיד זה מה שקורה פה בחדר שיש פה - - -

אלי אלאלוף: אורלי, מה את לוקחת אישית כל דבר?

אורלי לוי אבקסיס: צודק.

אלי אלאלוף: אל תיקחי ללב.

<שחר פרנקל: מה שמפחיד אותי זה שקורה פה בחדר שיש חוק שיש לו הצעה מעודכנת שרוב המתנגדים פה, אם לא כולם, לא טרחו לקרוא - - -

<קריאות: זה לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: (מחיאות כפיים)

<קריאות: - - -

<לאה סלע: תקשיב, זה לא נכון, אנחנו מדברים מהשטח.

אלי אלאלוף: שמרת לב למה גרמת, אדוני הד"ר?

אלי אלאלוף: כל הכבוד.

<צבי ריסמן: קראתי את החוק.

אלי אלאלוף: חבר'ה, יש לי בקשה.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: חבר'ה, אני יכול לסיים תוך שנייה, תאמינו לי - - -

<קריאה: הוא לא מדייק.

אלי אלאלוף: אני לא מבין אתכם.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: גב', רגע.

אלי אלאלוף: אני לוקח סיכון עם מה שאני הולך להגיד.

אלי אלאלוף: לכל אחד מאתנו יש תפקיד, כולל טיפול במשפחה באנשים עם נכות, זה לא נותן לאף אחד זכויות יתר על ההורים.

אלי אלאלוף: תכבדו אחד את השני.

אלי אלאלוף: והצרחות האלה, נאמר לנו גם מבחינה אנושית זה מפריע, מצד שני זה לא מקדם שום דבר.

אלי אלאלוף: אז אני אגיד לכם את הסיכום שלי, ובזה אנחנו גם סוגרים את הישיבה.

<שחר פרנקל: אם יורשה לי רק לחתום את דברי.

<קריאה: דקל בא מהצפון לדבר, הוא חיכה כל כך יפה.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: נא להוציא אותה.

אלי אלאלוף: את רוצה?

אלי אלאלוף: זה מה שיהיה.

אלי אלאלוף: אז תנו לי לסיים את הישיבה.

אלי אלאלוף: אני רוצה לסיים אותה בכבוד.

אלי אלאלוף: אני מכבד כל אחד שבא לפה, לקח את הזמן, את הכאב שלו, ובא להתמודד איתנו ברצון לשפר את המצב.

אלי אלאלוף: כל אחד מכם.

אלי אלאלוף: אבל לנו כמחוקקים יש אחריות גדולה יותר, לא רק לבטא את הכאב אלא למצוא פתרונות לכאב הזה.

אלי אלאלוף: נעשה הכול כדי להתמודד באחריות עם האתגרים שהעליתם היום, את חלקם אני מודה גם כחלק ממשפחה ענפה, אני מכיר.

אלי אלאלוף: אבל את הדיונים הבאים, בדיון הבא שיהיה עוד במסגרת החודש הזה, דהיינו בנובמבר, אנחנו מתחילים בקריאה של הצעת החוק האחרונה שלקחה בחשבון את הצעות החוק האחרות.

אורלי לוי אבקסיס: יישר כוח.

<קריאה: מצוין.

<קריאה: מעולה.

<קריאה: טוב מאוד.

אלי אלאלוף: נתחיל בדיון, אני מזמין את כולכם לבוא ולהביע את דעתכם, אבל עניינית.

אלי אלאלוף: עניינית לדיון לפרק שנקרא, לסעיף שנבדוק, כל אחד מאיתנו.

אלי אלאלוף: אנחנו בעד ללכת להצעת חוק.

אלי אלאלוף: הלוואי שנצליח להתמודד עם האתגר האדיר הזה, גם אינטלקטואלית, גם אנושית - -

<קריאה: אנושית קודם כול.

אלי אלאלוף: - - שמתמודד עם כל הנכויות ביחד.

אלי אלאלוף: זה נכון, זו זכות גדולה למי שהעז להביא את הסיפור האישי שלו.

אלי אלאלוף: אני חושב על יאיר לפיד שהציג את זה לא כדי לפתור את הבעיה הפרסונלית שלו.

<לאה סלע: הוא עושה את מה שאנחנו עושים.

אלי אלאלוף: הוא כבר עושה את זה, הוא כבר עשה את זה, יש לו גם את האמצעים.

אלי אלאלוף: הוא עשה את זה מפני שבאמצעות המקרה האישי הוא רצה שהמדינה תיקח אחריות כוללת על כל מי שהיא לא לקחה עד עכשיו את האחריות הנדרשת.

אלי אלאלוף: זה לא סדר-יום אישי של אף אחד, לא של אורלי ולא של יאיר ולא של מאיר ולא של יעל ואילן וכל אחד מאיתנו, מחברי הכנסת, תבינו את זה.

אלי אלאלוף: זה נכון שהציניות במדינה היא שכולם חושבים שיש לנו אינטרסים.

אלי אלאלוף: האינטרס הכי גדול שלי היום זה ללכת לנוח בבית.

אלי אלאלוף: וכמו אורלי, גם אני לא ויתרתי, מפני שהדיון הזה מאוד חשוב.

אלי אלאלוף: אז אני מזמין אותך לדיון הבא, וסליחה שהפסקתי אותך.

אלי אלאלוף: בדיון הבא שיהיה במהלך חודש נובמבר, התחייבות שלי, נתמודד עם כל נושא הנכויות על בסיס המסמך האחרון שהגיע, שניתן לקבל אותו, הוא באינטרנט, ואתם יכולים גם להעיר לנו לפני הדיון, תעירו לנו דברים.

אלי אלאלוף: אנא מכם, שנצא מפה באמת כאחים של מדינה אחת.

אורלי לוי אבקסיס: אמן.

<קריאות: אמן.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.