ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 566, 2018-02-20 09:00

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-20 בפברואר 2018, ה' באדר התשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: תפיסת "מרום" - ליווי לבתי הספר במצב סוציו-אקונומי נמוך בפריפריה החברתית והגיאוגרפית - לציון יום העוני.

יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום את יום העוני.

יעקב מרגי: אנחנו לא גאים בעוני.

יעקב מרגי: יום המלחמה בעוני, אבל זה יותר קצר - יום העוני בכנסת.

יעקב מרגי: נשמע כאילו אנחנו מרוצים ממנו.

יעקב מרגי: אין יותר טוב מידידי, חבר הכנסת אלי אלאלוף, להוביל יום כזה וגם לדבר.

יעקב מרגי: לידו צריך רשות כדי לדבר על הנושא הזה, כמי שחיבר את דוח אלאלוף וקצת עשה משהו בנושא הזה בימי חייו המכובדים, אז אלי, למה שאני אגזול את זמנך?

יעקב מרגי: אני יודע שאתה צריך לרוץ מוועדה לוועדה.

יעקב מרגי: בבקשה.

אלי אלאלוף: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב ידידי ורעי, יעקב מרגי.

אלי אלאלוף: חברתי החדשה אבל כבר ותיקה בעשייה, לאה פדידה.

אלי אלאלוף: באמת מרגישים אותך לטובה.

לאה פדידה: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שהחינוך כתחום שאמור להתמודד עם העוני, הוא כמעט המפתח הבלעדי ליציאה מהעוני.

אלי אלאלוף: החינוך הוא באמת אחד מחמשת הפרמטרים שהחלטנו להתמקד בו כדי להוציא מה שנקרא אנשים מהעוני, כי אחד הדברים המיוחדים של הוועדה שהוקמה על ידי חברי, מאיר כהן, אז שר הרווחה, זה שהוועדה החליטה שהיא מתמודדת עם העוני בצורה מסוימת ובזה שמוציאים אנשים מהעוני.

אלי אלאלוף: גם מאיר וגם אני, ואני יכול להגיד בלי להטיף, שזה סוד משפחתי של יעקב, לאה, אני לא מספיק מכיר, אבל אנחנו משפחות שיצאנו מהעוני וזה רק סימן טוב שאפשר כן לצאת מהעוני, ואכן אחת הטענות שיש לי לא לכם, לא למערכת החינוך אלא למערכת הרווחה, זה שעד דוח העוני לא היה מושג לצאת מהעוני, אלא מטפלים בעניים, אלה שחיים בעוני.

אלי אלאלוף: אני חושב שבאמת החינוך, וזה מה שרצינו לציין, זה באמת התחום שמוציא מהעוני.

אלי אלאלוף: מי שמקבל חינוך הולם, הוא מהאנשים שעם הזמן וההשקעה האישית יצאו מהעוני.

אלי אלאלוף: כשבאים לאזורים עניים, יש תמיד הרגשה שצריך, ואולי התוכנית שלכם, "מרום", צריכה להתמודד עם זה, לבוא לשכונות העוני, לבתי ספר אדומים כפי שפעם קראו להם, או אלה שסוציו אקונומי נמוך או אלה של ילדים ממשפחות כאלה ואחרות, אז יש הרגשה, בואו ניתן להם חינוך כמה שיותר מחזיק אותם במערכת החינוכית.

אלי אלאלוף: אני אומר, ההיפך, והוכחנו את זה, מאיר, כאיש מערכת החינוך שיודע את זה.

אלי אלאלוף: להביא למערכות שנחשבות בהתחלה חלשות, להביא למצוינות.

אלי אלאלוף: לא להביא בייביסיטר חינוכי, לא לתת תשובות סטנדרטיות, כי יש בשכונות העוני, באנשים שחיים בעוני, עוצמות שאין אצל אלה שחיים חיים רגילים.

אלי אלאלוף: כשאנשים יוצאים מהעוני, יוצאים חזקים מאוד, כולל הילדים והוריהם, בטוח, לכן אני מאוד מבקש מאנשי החינוך, אתם עושים את זה ורואים את זה.

אלי אלאלוף: תוכניות כמו "מגשימים" התחילו בשכונות עוני, בבתי ספר חלשים.

אלי אלאלוף: היום תלכו לצה"ל, הוא לא יוותר על אחד מהתלמידים והתלמידות שהגיעו משם.

אלי אלאלוף: התחלנו את התוכניות האלה ממש בבתי ספר אדומים.

אלי אלאלוף: יש פוטנציאל אנושי אדיר, אז לא רק לטובת אותו ילד או ילדה, אלא גם לטובת המערכת, מערכת הביטחון שלנו.

אלי אלאלוף: אין מאיפה לקחת במערכת הביטחון, תלמידים מוכשרים באזורים רגילים, רק משכונות המצוקה ומהיישובים החלשים.

אלי אלאלוף: אם לא נוציא אותם משם למצוינות, המדינה תיחלש.

אלי אלאלוף: כמו בכלכלה, עני שיוצא מהמצב העוני שלו, זה חיזוק הכלכלה של המדינה.

אלי אלאלוף: זה לא רק טובתו האישית, כאילו זה לא חשוב, ודאי, כפי שאתם יכולים לנחש.

אלי אלאלוף: זה חשוב מאוד, כל אחד ומצבו, ולכן מערכת החינוך, יש לה תפקיד מאוד גדול.

אלי אלאלוף: אנחנו קיבלנו ממשרד החינוך כמה דיווחים על מצב ההתמודדות.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שאחת ההמלצות המרכזיות של דוח העוני היה התקצוב הדיפרנציאלי.

אלי אלאלוף: זה מוכיח, ואתם יודעים את זה טוב ממני, כי אתם חיים את זה ואתם רואים את זה.

אלי אלאלוף: התקצוב הדיפרנציאלי שהתחיל עוד בתקופה של שי פירון, הקדימו אותנו מבחינת הפרסום.

אלי אלאלוף: הלוואי שיקדימו תמיד במעשים טובים את המצב ויתמודדו עם המצב הזה שצריך לתת תקצוב דיפרנציאלי.

אלי אלאלוף: לא צריך לתת לרעננה מה שנותנים למקום אחר, ולכן אני חושב שזה אחד המהלכים.

אלי אלאלוף: יש עוד כמה מהלכים שנעשו ואני לא אגנוב את ההצגה הכוללת.

אלי אלאלוף: אתם מנחשים שאני עשיתי שיעורי בית לפני שבאתי לפה.

אלי אלאלוף: תודה לך, יעקב.

אלי אלאלוף: באמת שבוועדה אני יכול להגיד אוטומטית בלי לערער, לפני שבועיים כשבאו ואומרו שיחייבו את הצעירים שגמרו את בית הספר ללא בגרות, שהם צריכים לשלם תשלום נוסף כדי לעשות, היינו ביחד ואמרתי, אני מתחייב בשם חברי, יעקב, הוא יעשה שזה לא יקרה.

אלי אלאלוף: אסור להוסיף איזה מכשול כלשהו לאנשים שיוצאים מהמצב הקשה, כי צריך לדעת, וקחו אחריות, ילד שיוצא ללא בגרות, ברוב המקרים, אני לא רוצה להיות פופוליסט ולהגיד, בכל המקרים, זו פשלה של מערכת החינוך, זה לא שלו.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: במקרה הכי גרוע יש שני שותפים, אבל לזרוק הכול על התלמיד?

יעקב מרגי: אנחנו נתמודד עם זה.

אלי אלאלוף: במקרה יש לנו יושבי ראש ועדות, כולם משלנו במובן החיובי.

יעקב מרגי: החברתי.

אלי אלאלוף: החברתי, ואני שמח שאנחנו ודאי נעשה דברים כל עוד שאנחנו פה.

אלי אלאלוף: אלוהים נותן לנו את העוצמה הנדרשת.

יעקב מרגי: תודה, אלי.

יעקב מרגי: אני חייב במעמד הזה שגם שר הרווחה שמינה את ועדת אלאלוף וחבר הכנסת אלאלוף, אתם יודעים, הרבה דוחות נכתבים, הרבה ועדות מוקמות.

יעקב מרגי: לכאורה, אפשר לקבל חלישות הדעת.

יעקב מרגי: אחד כמו אלי אלאלוף היה צריך לקבל חלישות הדעת, אבל אני אמרתי את זה לידידי ארז ביטון, הוא מאוד התחבט והתלבט.

יעקב מרגי: אמרתי לו, התפקיד שלך לכתוב.

יעקב מרגי: מרגע שזה נכתב, זה מסמך.

יעקב מרגי: לא בטוח שייקחו את כולו, אבל כל פעם ייקחו משהו.

יעקב מרגי: התפיסה, הדרך, ואנחנו רואים מה שקרה בדוח העוני של אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: זה הוגש למאיר.

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: הוגש לשר.

יעקב מרגי: אני מאמין ואני אומר לכם, הייתי שר.

יעקב מרגי: זה קצת אומץ ששר יודע את המגבלות שלו מבחינת האוצר, מבחינת הקצב של הביצוע של הממשלה.

יעקב מרגי: לבקש דוח כזה כדי להציג אותו, יומרני, מה שלא עשו פה 70 שנה, להתמודד עם העוני.

יעקב מרגי: זה אומר לו, בוא תגלגל את הבעיה אלי, ועשו את זה באומץ, ואני אומר לכם, אף אחד, מאיר, אני יכול לומר שהוא האמין כי הוא הוביל.

יעקב מרגי: הוא לא התמנה לשר מתוך מחשבה שהוא לא הולך להיות שר, אבל אם מתמנה לשר, הוא רואה לטווחים רחוקים.

יעקב מרגי: אנחנו כחברי כנסת אמרנו, עוד דוח, והאוצר תמיד ייקחו משהו ממנו.

יעקב מרגי: אנחנו רואים פעם אחר פעם עוד נדבך, עוד פרק.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לך, אלי, זו הזדמנות.

יעקב מרגי: הרבה פעמים לא יוצא לנו לדבר על זה אבל זה מסמך וזה מה שאמרתי גם לארז ביטון.

יעקב מרגי: אמרתי לו, אל תשמע למקטרגים, אתה תכתוב מה שאתה חושב, מה שאתה מאמין, וזה מסמך והנה המסמך הזה.

יעקב מרגי: הוא מורה דרך.

יעקב מרגי: הוא מורה דרך לממשלה, הוא מורה דרך לנו, הוא מורה דרך לכולם ואנחנו מתמודדים.

מאיר כהן: אני רוצה להוסיף מילה אחת.

מאיר כהן: בעיניי, באמת בענווה גדולה, אבל אני תמיד אומר, אני הולך הצידה, זה הדוח של אלי.

מאיר כהן: זה הדוח החברתי הטוב ביותר שנכתב מאז שהוקמה המדינה הזאת.

מאיר כהן: אין עוד דוח חברתי כזה שמטפל בעוני.

מאיר כהן: המזל הגדול זה שרצה הקדוש ברוך הוא ואלי הוא יושב ראש הוועדה, ואז הוא ממש גוזר את הדוח הזה.

מאיר כהן: שלשום אני בכנס באופקים, אל תקשיבו למה שאני אומר, זו פוליטיקה, ואני מייצג את יש עתיד, ואני מוצא את עצמי מספר על דוח העוני ועל אלי אלאלוף, אז בסוף אמרו לי, אז למה הוא לא אצלכם?

מאיר כהן: אמרתי להם, - - - .

מאיר כהן: זה באידיש.

יעקב מרגי: אלי הוא של המדינה, של העם.

מאיר כהן: על הכיפק.

מאיר כהן: אלי, יישר כוח, כל הכבוד.

יעקב מרגי: בבקשה, לאה.

לאה פדידה: אני חייבת להגיד לך משהו.

לאה פדידה: אתה מאוד ריגשת אותי.

לאה פדידה: אני היום אולי לא במקרה חוזרת לשכונה שגדלתי, אחרי 30 שנה, בערב.

לאה פדידה: יש מסיבת מחזור.

מאיר כהן: אני חוזר כל יום.

לאה פדידה: אז אני לא.

לאה פדידה: זו שכונה קשה מאוד בחיפה, נחשבה אז שכונת מצוקה, חטיבת כרמלי, ואם לא היה בא מישהו ומחליט שמגיעה לי הזדמנות ונותן לי צ'אנס ללכת ללמוד בעירוני ה' ובריאלי, לתת לי את כל הכלים, כולל כרטיסייה, וילד יודע לקחת הזדמנות כשנותנים לו, אז הדלת כבר הייתה פתוחה כי גמרתי בגרות שהיא נקראת איכותית, ואז אתה יכול להתגייס לצבא.

לאה פדידה: אני חייבת להגיד לכם שמה שאמרת, אין דבר כזה שנותנים לילד הזדמנות והוא לא ייקח אותה, וחינוך זה אחד מאבני הדרך, והיום לחזור ולדעת כמה עברנו וכמה עשינו, ולכן הנושא הזה כל כך חשוב ובחרתי לפתוח בו את הבוקר ולהגיד לכם תודה לכל מי שעשה את זה לפניי, כי זה שווה זהב לתת לילד ולילדה הזדמנות, כי אחר כך הם צועדים בשח, הם לא רוב העול על החברה והם חלק מאיתנו והם מובילים קדימה את החברה בישראל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ברשותכם, נשמע ונראה את המצגת.

יעקב מרגי: לאחר מכן נפתח את הדיון.

יעקב מרגי: (הצגת מצגת)

<רחל אלניר: שמי רחל אלניר ממשרד החינוך.

<רחל אלניר: אני ראש המינהלת של הניהול העצמי ותוכנית "מרום".

<רחל אלניר: כאן לצידי, הם יציגו את עצמם, מנהלת תוכנית "מרום" ומנהלים שהגיעו מהפריפריה ושנמצאים בתוכנית "מרום".

<רחל אלניר: אני אומרת שזו פתיחה מרגשת, כי גם הבחירה שלנו לקחת את התפקיד הזה, גם אני לקחתי את התפקיד הזה.

<רחל אלניר: יכולתי לקחת תפקידים אחרים, תפקידים שהם הרבה יותר נחמדים, לטפל במחוננים, לטפל במצטיינים, תפקידים נחמדים, אבל בחרתי בתפקיד הזה באמת כי אני רואה את זה כשליחות כפי שאתם הצגתם את זה כאן.

<רחל אלניר: בעצם תוכנית "מרום" היא חלק מאיזושהי תפיסה וחלק ממספר תוכניות שקיימות בתוך המשרד.

<רחל אלניר: אני רק אמנה חלק מהן.

<רחל אלניר: אני לא אכנס לזה כי זה לא המנדט שלי.

<רחל אלניר: יש לנו את תוכנית החומש, תוכנית "אתגרים" שנכנסת גם לבדואים, נכנסת לערבים ועושה שם עבודת עומק.

<רחל אלניר: יש את כל הנושא של ההזנה.

<רחל אלניר: כל תוכנית ההזנה במשרד, אם היא עובדת דרך יוח"א, יום לימודים ארוך, אם היא עובדת דרך מיל"ת, אם היא עובדת היום דרך "ניצנים" והמדינה משקיעה בכל הנושא הזה.

<רחל אלניר: שוב פעם, זה לא המנדט שלי, אני רק אומרת שזה חלק מתוכניות בתוך המשרד.

אלי אלאלוף: כמה ילדים יש בהזנה היום?

<רחל אלניר: אני חושבת 700,000, אבל אני לא בטוחה.

<רחל אלניר: עוד פעם, זו לא אני.

<רחל אלניר: יש בחור בשם חיים הלפרין שהוא אחראי על זה.

מאיר כהן: הייתה לי הזכות להוסיף 35,000 תלמידים.

יעקב מרגי: בהתחלה זו הייתה תרומה.

יעקב מרגי: אחר כך המדינה נכנסה לזה.

מאיר כהן: הוא, הוא יושב לידך.

מאיר כהן: הם התחילו את זה.

מאיר כהן: הלכתי לבקר באותם מקומות.

מאיר כהן: חשוב שהילדים אוכלים, אין שום ספק, ועשינו את זה אך ורק בשביל אוכל.

מאיר כהן: כשילד הולך לאכול בשעה 13:00, מקבל מנה חמה ב-18:00 ואוכל, יש לנו עוד ויכוח על איך זה נראה, המקום הזה, אבל זאת הזדמנות של בתי הספר של המשרד מייד אחרי זה להכניס אותו נניח לעוד שעתיים של העשרה, אז האוכל הוא חשוב אבל חבל שלא ידעו לייצר איזה - - -

<רחל אלניר: אני רוצה להגיד לך עוד יותר מזה, מאיר, לא לחכות לצהריים.

<רחל אלניר: ילדים מגיעים בבוקר רעבים ואתם תיכף תשמעו את זה פה מהמנהלים, וילד רעב לא יכול ללמוד.

מאיר כהן: אני יודע.

<רחל אלניר: כמה שלא תהיה לו מורה מצוינת, לא יכול ללמוד.

יעקב מרגי: תוכנית "מרום".

<רחל אלניר: אוקי.

<רחל אלניר: תוכנית "מרום", בעצם בתשע"ה נכנס כל המערך של התקצוב הדיפרנציאלי.

<רחל אלניר: התקצוב הדיפרנציאלי בעצם אומר שני דברים, ואמרה את זה כאן לדעתי באחת הישיבות עוד בשנה מיכל כהן המנכ"לית.

יעקב מרגי: דיפרנציאלי רשותי או מדד טיפוח בתי הספר?

<רחל אלניר: תקצוב דיפרנציאלי הוא מדד טיפוח של בתי הספר.

<רחל אלניר: זה בעצם לקחת מהחזקים ולהעביר לחלשים, ובתוספת נוספת של משרד האוצר.

יעקב מרגי: לא, אני חולק עליך.

יעקב מרגי: לא לתת לחזקים עוד - - -

<רחל אלניר: לא, לקחת מהחזקים ולהעביר לחלשים.

יעקב מרגי: איך לקחת?

<רחל אלניר: פשוט לוקחים להם שעות.

<רחל אלניר: מורידים להם משעות התקן.

<רחל אלניר: ממש לוקחים להם שעות.

<רחל אלניר: אומרים שהם יכולים גם להסתדר, וזה לא רק בתקצוב הדיפרנציאלי, זה גם במודל ההדרכה.

יעקב מרגי: זה לא בשעות שהם בליבה.

<רחל אלניר: שעות אורך.

<רחל אלניר: לא, לא, לא.

<רחל אלניר: זה נקרא שעות טיפוח או שעות דיפרנציאליות.

<רחל אלניר: עכשיו אני נכנסת לנושא של "מרום".

<רחל אלניר: בעצם הבינו שגם בתי הספר שנמצאים במדד הטיפוח הגבוה ושמקבלים שעות, ושעות רבות, זה לא מספיק בכדי שהם יוכלו להתקדם, ואז נכנסה תוכנית "מרום", תוכנית שתיכף אני אסביר עליה, אנחנו היום נטעם ממנה במעט, שבעצם אומרת, אנחנו נכנסים לבתי הספר האלה, הכי קשים, שהם הבטן הרכה בעצם של מערכת החינוך, לצד זה שהיא גם בחצר האחורית של מערכת החינוך, ונכנסת ברוב עוצמתה לבתי הספר האלו ועושה עבודה מהודקת, באומץ רב.

<רחל אלניר: אני חייבת להגיד לכם, זה לא פשוט להיכנס לתוך בתי הספר הללו, ותיכף אתם תשמעו, כי אתה גם צריך להראות תוצאות והתוצאות לא מגיעות כל כך מהר.

<רחל אלניר: צריכים להשקיע שם רבות בשביל לראות את התוצאות, אבל יחד עם זאת יש לנו הרבה אומץ להגיד את מה שיש.

<רחל אלניר: בעצם אנחנו רואים את הפערים המאוד גדולים.

<רחל אלניר: מדד הטיפוח הוא רק מציין את הפערים, אבל כשאנחנו נכנסנו לתוך בתי הספר, ראינו פערים מאוד גדולים, ברמת המורים, באופן הניהול של בתי הספר.

<רחל אלניר: ראינו שבאמת החתך הסוציו-אקונומי של בתי הספר באמת מנבא את ההישגים הנמוכים.

<רחל אלניר: אנחנו רואים את זה, אנחנו רואים את זה גם מתוך מחקרים.

<רחל אלניר: בעצם התפקיד שלנו זה למתן את החולשות.

יעקב מרגי: אלה בדרך כלל בתי ספר שאין בהם אווירת לימודים.

<רחל אלניר: גם אין אווירת לימודים.

<רחל אלניר: המסוגלות של המורים מאוד נמוכה.

<רחל אלניר: מגיעים לשם הרבה פעמים המורים שהם לא הכי טובים.

לאה פדידה: זו אמירה קשה.

יעקב מרגי: לא כולם יוצאים ברמה גבוהה מהמכללות.

<רחל אלניר: אני אומרת את זה, ולא רק זה, גם אלה שמגיעים מהמכללה, לא תמיד יש להם את ההזדמנות להתפתח בתוך בתי הספר האלו.

<רחל אלניר: יכול להיות שאותם מורים מהמכללה היו מגיעים לבתי ספר ברמה טובה יותר, הם היו שם יכולים להתפתח יותר.

יעקב מרגי: בואי נראה מה אתם עושים.

יעקב מרגי: המאפיינים ברורים לנו פחות או יותר.

<רחל אלניר: מה שאני רק אומרת, שתוספת השעות לבתי הספר האלו זה לא מה שמנבא את ההצלחה, והתוכנית שלנו נכנסת בשביל לקדם אותם.

יעקב מרגי: זה עוד מאותו דבר שיש להם.

<רחל אלניר: אוקי.

<רחל אלניר: מה המאפיינים?

<רחל אלניר: היום אנחנו נמצאים, תיכף תראו את הנתונים, ב-456 - - -

מאיר כהן: אני רוצה לשאול אותך שאלה, את ההתפלגות, בתי ספר ערבים, יהודים.

<רחל אלניר: אז תיכף אתה תראה את זה, עוד דקה, בשקף הבא.

מאיר כהן: סליחה.

<רחל אלניר: רצינו פה להדגיש את המאפיינים שראינו בבתי הספר הללו.

<רחל אלניר: אנחנו רואים שאחוז גבוה מאוד מהילדים שם הם בחתך סוציו-אקונומי נמוך, מן הסתם, ילדים שיש להם מחסור בדברים בסיסיים – בגדים, אוכל, באים רעבים בבוקר לבתי הספר, הנוכחות ההורית, ההורים עסוקים בעבודה, אין להם זמן לילדים.

<רחל אלניר: נוכחית הורית מאוד נמוכה.

<רחל אלניר: גם כל הסביבה, הם הרבה פעמים גם נמצאים ברשות חלשה, שגם הרשות, אין לה תקציבים, וכל הסביבה שלהם היא סביבה שלא מנבא להגיע לתוצאות טובות.

<רחל אלניר: תהליכי מינהל לא תקינים – אני רוצה רגע להגיד על זה נקודה.

<רחל אלניר: מאחר ואני גם אמונה על הנושא של הניהול העצמי, בתי הספר האלו והרשויות האלו החלשות מקבלות מהמדינה תקציב גבוה.

<רחל אלניר: יש פה תקצוב דיפרנציאלי גם כן בניהול העצמי.

<רחל אלניר: אנחנו מזהים ואנחנו יודעים ואנחנו עוקבים ורואים שהרשויות לא מעבירות את הכספים לבתי הספר.

<רחל אלניר: אנחנו מבקרים אותם ואנחנו עומדים עם זה ומבקרים אותם, אבל זה קשה ביותר, אז גם בתי הספר לא מקבלים את התקציבים במובן הזה, וכמובן סביבה פיזית דלה, מוזנחת.

מאיר כהן: אני מתווכח אתכם.

מאיר כהן: זה לא קשה ביותר.

מאיר כהן: זאת הלקות של משרד החינוך.

מאיר כהן: ריקוד טנגו עם ראשי רשויות, משרד החינוך לא נחוש.

מאיר כהן: אני מכיר את זה לפני ולפנים.

מאיר כהן: יש למשרד החינוך כל כך הרבה מנופים, אבל הם משחקים בפוליטיקה, המשרד, לצערי הגדול.

ואאל יונס: במיוחד במגזר הערבי.

מאיר כהן: במיוחד במגזר הערבי.

מאיר כהן: אני רואה את מה שאת אומרת.

מאיר כהן: אני נמצא בשיעורים.

מאיר כהן: אני פוגש ראשי ערים.

מאיר כהן: אני לא מבין את החוצפה שלהם, איך שהם אומרים במצח נחושה, כי אנחנו קיבלנו, אנחנו לא נעביר את זה לבית הספר.

מאיר כהן: איך שלמרות מה שמשרד החינוך אומר, לוקחים מנהל, מפטרים אותו ושמים מנהל אחר מהחמולה שלהם.

מאיר כהן: מנהל שזוכה במכרז מקבל איומים והמשרד לא עושה מאומה.

מאיר כהן: כל מה שתעשו, ואני מברך על מה שאתם עושים, תדעו לכם שיש סקטורים שאם המשרד לא יהפוך את הדיסקט ולא יהפוך להיות להרבה יותר נחרץ ויקרא לגורמי האכיפה וישבו ויעשו שולחן עגול, משרד החינוך והמשטרה ומרכז השלטון המקומי, כל מה שאתם תשקיעו לא יקרה לצערי הגדול.

מאיר כהן: אני מדבר במיוחד על המגזר הערבי, אדוני היושב ראש, אתה מכיר את זה בדיוק.

יעקב מרגי: דיברנו על זה אתמול במליאה.

מאיר כהן: ושם הכאב הגדול.

מאיר כהן: הילדים הרעבים נמצאים במגזר הבדואי.

מאיר כהן: בדימונה אין ילדים רעבים, בירוחם אין ילדים רעבים.

יעקב מרגי: רחל, השאלה איזה כלים יש לך?

יעקב מרגי: כשאני רואה מנהיגות חלשה, תהליכי ניהול לקויים פלוס הסביבה האובייקטיבית של הילד, זה מפתח להצלחה בכישלון, הפוך על הפוך.

יעקב מרגי: איזה כלים באמת יש לך כדי לקחת גם את המשאבים הרגילים שהמשרד מעניק לכל ילד מכוח חוק חינוך חובה פלוס מה שאתם מביאים ב"מרום".

יעקב מרגי: איזה כלים יש לך בשונה מהשגרה, שפה זה כן יצליח?

<ליאורה רמון: יש אמירה מאוד אמיצה.

יעקב מרגי: נכון.

<ליאורה רמון: פעם ראשונה אני רואה אמירה כזו אמיצה.

<ליאורה רמון: יישר כוח.

מאיר כהן: גבירתי, אנחנו לא מדברים על האומץ.

מאיר כהן: אין לי שום ספק.

<ליאורה רמון: של המשרד, סליחה, לא שלך.

מאיר כהן: לא, אני לא מסכים איתך.

מאיר כהן: הדף סובל את הכול.

מאיר כהן: אני מכיר את המציאות.

<ליאורה רמון: נכון.

מאיר כהן: אני פעם הצעתי לשר החינוך הקודם, אמרתי לו, אדוני, קח את כל המנהלים בפנסיה, מנהלים טובים בפנסיה.

מאיר כהן: ראש עיר שלא מצליח לנהל, יש לו חשב מלווה.

מאיר כהן: תבוא לראשי העיריות ותגיד להם, אני שם מנהל סומך לשנתיים-שלוש.

מאיר כהן: המנהל הזה חייב רק למשרד החינוך.

מאיר כהן: המנהל הזה לא בא מהחמולה, הוא לא בא מהיישוב, הוא יכול להיכנס לשר החינוך לדווח לו, ולהיכנס לראש העיר.

מאיר כהן: לצערי הגדול הם לא אימצו את זה.

<רחל אלניר: אני אגיד לך במה כן אימצנו את זה, מאיר, ותיכף תראה את המעטפת של הליווי שלנו.

<רחל אלניר: 20% מהמלווים בבתי הספר הללו אלה מנהלים פורשים, כאלה שהיו מנהלים טובים.

מאיר כהן: פנטסטי.

יעקב מרגי: אז בואי ספרי לי מה הכלים.

<רחל אלניר: אז רגע.

<רחל אלניר: רק אתה רצית לראות את הנתונים.

<רחל אלניר: מבחינת הנתונים נכון להיום, זה יגדל בשנה הבאה, 50% הם מהמגזר הערבי, שזה ערבי, צ'רקסי, בדואי, דרוזי.

יעקב מרגי: כל המגזר הערבי.

<רחל אלניר: אוקי.

<רחל אלניר: 25%, רבע מבתי הספר הם מהממ"ד, מהממלכתי-דתי, ועוד 25% מהממלכתי היהודי.

<רחל אלניר: זה פחות או יותר סדר הגודל.

<רחל אלניר: אני רוצה שתראו כאן, אנחנו פשוט פילחנו את זה לפי מחוזות ואתם יכולים לראות שצפון ודרום הם האחוזים הגבוהים של בתי הספר שלנו.

<רחל אלניר: שם נמצאים בעיקר בתי הספר החלשים והפחות מתפקדים, ופחות באזור המרכז ותל אביב.

מאיר כהן: כפרה עליך, אנחנו עברנו גיל 60.

מאיר כהן: בפעם הבאה תעשו את זה - - -

יעקב מרגי: בגרפים.

<רחל אלניר: אבל יש לך את זה.

<רחל אלניר: תראה, אנחנו צילמנו עבורכם.

מאיר כהן: לא, פה אני בכלל לא רואה.

יעקב מרגי: מצגת נועדה לא להביא טקסט רגיל, A4.

מאיר כהן: בדיוק.

יעקב מרגי: מצגת זה ארבע-חמש שורות בפונטים גדולים, גם מסר חד, קריא, ברור.

<רחל אלניר: את זה אתה רואה, מאיר?

יעקב מרגי: יש לו את המצגת, אוקי.

מאיר כהן: שמתי משקפיים.

<רחל אלניר: אז אני עכשיו נותנת רגע, מנהלת תוכנית "מרום", אסנת, שהיא גם ממחוז דרום.

יעקב מרגי: אני עוד לא קיבלתי מה אתם עושים.

<רחל אלניר: עכשיו ברגע זה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אסנת מורדו: אסנת מורדו, מנהלת תוכנית "מרום".

<אסנת מורדו: עד לפני שנה ממונה במחוז דרום על הניהול העצמי ו"מרום", ועד לפני שנתיים ניהלתי תיכון באשדוד, תיכון שש-שנתי עם 40% ילדים בסיכון.

<אסנת מורדו: אנחנו כתוכנית בעצם, כמו שרחל אמרה, אנחנו חלק מהתקצוב הדיפרנציאלי.

<אסנת מורדו: אנחנו נכנסים לתוך בתי ספר מדד טיפוח גבוה, כאשר ההתערבות שלנו היא בשני מישורים.

<אסנת מורדו: אנחנו נכנסים כצוות לתוך בית ספר, אני מייד אראה את התשומות שאנחנו מביאים לתוך בית ספר, כאשר אנחנו עובדים על התשתיות.

<אסנת מורדו: בניגוד לתוכניות אחרות בעבר, תוכניות האצה שרוצים לשפר מיצ"בים או אקלים, אנחנו תוכנית תשתיתית שעובדת על התשתיות של בתי ספר.

יעקב מרגי: טיפול שורש.

<אסנת מורדו: טיפול שורש, בצוות, במנהיגות של המנהל, בפדגוגיה, באקלים.

<אסנת מורדו: אנחנו נכנסים על חמישה מרחבים ועושים עבודה הוליסטית, מצד אחד.

<אסנת מורדו: מצד שני, פשוט גם צריך כפר שלם.

<אסנת מורדו: בתי הספר האלה הרבה פעמים היו בחצר האחורית של המחוזות.

<אסנת מורדו: אף אחד לא הביא את ברלינטי לדבר בשום מקום, או את ג'יהאד.

<אסנת מורדו: אנחנו מביאים את בתי הספר האלה למרכז השולחן של המחוז, גם ברמה של העבודה המחוזית, יש סטטוסים ועוברים בית ספר-בית ספר והמפקח נותן ליווי אינטנסיבי לבתי הספר האלה, משאבים לבתי הספר האלה.

<אסנת מורדו: היום כל משאב שמחלקים במחוז, מסתכלים קודם כול על הרשימה של בתי הספר ב"מרום", זאת אומרת, לא יעזור אם אנחנו כמשרד ניתן.

<אסנת מורדו: אנחנו חוברים גם לרשויות המקומיות, המנהלים יוכלו גם לספר לכם.

יעקב מרגי: היה לך קל עם מנהלי המחוזות, מנהלות המחוזות?

<אסנת מורדו: לא.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אל תרחיבי.

<אסנת מורדו: זה לשים תמונה לא נעימה.

<רחל אלניר: זה לשים מראה.

יעקב מרגי: אמרתי וזה מסתדר לי עם התפיסה.

<רחל אלניר: אבל אנחנו חייבים להגיד, אם לא היינו נחושים בדעתנו להצליח, והיינו מאמינים שאפשר להצליח, ותיכף תשמעו, זה לא היה קורה, כי לעמוד מול מנהלי המחוזות שלא רוצים שישימו להם מראה מול העיניים, זה לא פשוט.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תראי, התחלתם את תשע"ז ואת כבר אומרת, הצלחנו, יש לכם תשומות.

<רחל אלניר: התחלנו מתשע"ו.

יעקב מרגי: אוקי.

<אסנת מורדו: מה בתי ספר מקבלים?

<אסנת מורדו: כמו שאמרתי, זו מעטפת שלמה וזה הייחוד של התוכנית.

<אסנת מורדו: הם מקבלים יועץ ארגוני שמלווה את מנהל בית הספר ואת הצוות, הם מקבלים מדריך פדגוגי ליום שלם בשבוע, של כמעט 7 שעות, בטח בתחילת התוכנית, מומחה תוכן.

<אסנת מורדו: אם בית ספר רוצה להתמקד בתחום מסוים, הוא יכול להביא מומחים.

<אסנת מורדו: יש צוות בין-מקצועי שיושב פעם בשבועיים, ומפקח שנמצא בצורה אינטנסיבית בתוך בית ספר.

<אסנת מורדו: התוכנית היא לחמש שנים.

<אסנת מורדו: זה לא שנה, לא שנתיים.

<אסנת מורדו: ההבנה היא שנדרש פה טיפול שורש באותם בתי ספר.

<אסנת מורדו: אני רוצה להראות לכם על איזה דברים אנחנו עובדים ברמה של תשתיות.

מאיר כהן: תחליפו מפקחים לכל בתי הספר האלה.

מאיר כהן: אני לא צוחק.

יעקב מרגי: זה אובייקטיבי.

מאיר כהן: כל בית ספר שנכנס לתפקיד, אומרים למפקח שהיה בו, תודה רבה, תעבור למקום אחר.

יעקב מרגי: מאיר, יישר כוח.

יעקב מרגי: אני אגיד לכם, לעיתים אני פה מקיים דיונים, וזה מחוץ ל - - -, אבל מותר לשחרר ככה.

יעקב מרגי: איך אמרת בתחילה, רחל?

יעקב מרגי: המדינה משקיעה והמשרד עושה ורוצה.

יעקב מרגי: לעיתים בקצה משהו משתבש.

יעקב מרגי: אני תוהה, אני לא אומר שזה נכון מאה אחוז.

יעקב מרגי: אני תוהה, כמו בכל ארגון, ברגע שהשיטה יורדת מלמעלה למחוזות, למפקח בית-ספרי, אין מה לעשות, אחרי זמן מסוים נוצרים גם קשרים אישיים ונוצרים חברויות.

יעקב מרגי: פיקוח כשמו כן הוא, צריך להיות אכיפה גם.

יעקב מרגי: בקרה, פיקוח ואכיפה הולך ביחד.

יעקב מרגי: אם אני חבר של מנהל בית הספר, אני לא מפקח עליו כמו שצריך, וכשמאיר אמר, זה התפרץ לי לדלת פתוחה.

יעקב מרגי: אם אני הייתי עושה עכשיו רה-ארגון, לוקח יועץ ארגוני של משרד החינוך, זו אחת הנקודות המרכזיות שהייתי מטפל בהן.

יעקב מרגי: שרשרת המזון הזו עד למטה, משהו נעשה חולה בדרך עם השנים.

יעקב מרגי: זה אובייקטיבי, אני לא מאשים.

יעקב מרגי: אני לא מטיל דופי במפקחות, גם אם אני אקח את המפקחות הכי טובות.

יעקב מרגי: יש תהליך של זמן, לכן המדינה בהרבה מקומות עשתה את הקטע הזה של סבב.

יעקב מרגי: בעלי תפקידים מסוימים שיש שם רגישות ויש חשש שמא תהיה שחיקה או היסחפות, עושים סבב.

יעקב מרגי: אבל זה לא הדיון.

יעקב מרגי: "מרום".

<רחל אלניר: נכון, אתה צודק.

<רחל אלניר: אנחנו מתמודדים גם עם המפקחים, כי גם למפקחים אין כלים לעבוד עם בתי הספר הללו.

<רחל אלניר: אנחנו מחר יומיים נמצאים עם מפקחים, כל המפקחים בארץ, ללמד אותם את ההתמחות איך עובדים עם בתי ספר כאלו.

<רחל אלניר: יחד עם זאת, אני רוצה עוד לומר, אולי אסנת טיפה הזכירה את זה.

<רחל אלניר: זה על שולחנו של המנכ"ל.

<רחל אלניר: אני צריכה להציג כמעט כל שבועיים סטטוס למנכ"ל, איך אני מתקדמת בתוכנית הזאת, וגם מנהלי המחוזות צריכים להציג סטטוס למנכ"ל על הדבר הזה, אז זה מאוד "חם" במשרד.

יעקב מרגי: בבקשה, אסנת.

יעקב מרגי: יצאנו קצת לעניין הפיקוח וחזרנו.

<אסנת מורדו: אז כמו שאני אומרת, אנחנו עובדים על תשתיות.

<אסנת מורדו: אלה נתונים של שנה שעברה, שמנהלים דיווחו על התקדמות, ומפקחים.

<אסנת מורדו: אנחנו רואים בעצם שבעקבות הכניסה של התוכנית, אחרי שנה-שנתיים מתבסס האמון יותר בצוות, מעגל השותפים, הנושא של עבודת צוות, הנושא של הוראה דיפרנציאלית ומתן מענה פרטני לילדים.

<אסנת מורדו: אנחנו בודקים את זה בכל מיני מדדים ואנחנו עובדים באמת גם על הנושא של עבודה מול הורים, גם איך בית ספר עושה שימוש מושכל במשאבים שלו.

<אסנת מורדו: מנהלי בתי ספר מקבלים תוכנית ועוד תוכנית ועוד תוכנית ועוד משאב, ולא נעים להגיד לא לזה.

<אסנת מורדו: בסופו של דבר הם עושים את עצמם מבולבלים, לא מבינים מה המשמעות של הדברים, איך בעצם מנצלים את התקציבים כמו שצריך.

<אסנת מורדו: יש לנו כבר נתונים.

<אסנת מורדו: מה שאני רוצה שתראו, אנחנו נמדדים בשני מדדים מרכזיים כתוכנית.

<אסנת מורדו: אנחנו נמדדים בקידום הישגים במבחני המיצ"ב ב-ה' וב-ח' ואנחנו נמדדים במדדים של האקלים, בעיקר במדד של הלימוד וקרבה ואכפתיות.

<אסנת מורדו: אני רוצה שקודם כל תסתכלו על נקודת פתיחה מאוד נמוכה של בתי הספר שלנו במיצ"ב.

<אסנת מורדו: רוב בתי הספר שלנו, אני קוראת לזה, בכלל לא במגרש.

<אסנת מורדו: בית ספר שמקבל ציון 400 כשהממוצע הוא 550 ארצי או 540, גם אם הוא יוציא עוד 30, הוא לא במגרש בכלל.

<אסנת מורדו: המטרה שלנו היא באמת בתהליך של חמש שנים מול כל בית ספר, להעלות אותם, ואנחנו רואים שבתי הספר שלנו שנבחנו במיצ"ב שנה שעברה, קיבלנו לפני חודשיים, עשו קפיצה.

יעקב מרגי: אמרת בתחילת הסקירה, אם תמיד התמקדנו במיצ"ב, היום אנחנו עושים פעולה רב-מערכתית.

<אסנת מורדו: נכון.

יעקב מרגי: אבל עדיין בסוף את מודדת עם המיצ"ב.

יעקב מרגי: למה?

<אסנת מורדו: נכון.

<אסנת מורדו: אני מודה לך על ההערה הזאת.

יעקב מרגי: אני רוצה לפתח אמון במערכת.

יעקב מרגי: להשיג שיפור כזה במיצ"ב, אני לא צריך את "מרום", לוקח את בתי הספר האדומים, יושב עליהם בממוקד מיצ"ב, מוציא לך שיפור כזה.

יעקב מרגי: אמרת משהו טוב בהתחלה ובסוף את מביאה לי - - - .

יעקב מרגי: זה כמו במסעדה, אל תפחד, היום לא תקבל חצילים.

יעקב מרגי: בסוף המנה - - -

<אסנת מורדו: אתה ממש צודק, אבל יש פה גם את העניין שדיברנו קודם, על הצבת רף גבוה.

<אסנת מורדו: בתי הספר שאנחנו מלווים הרבה פעמים העמידו רף נמוך לעצמם ולא ניגשו בכלל לציוני המיצ"ב.

יעקב מרגי: שילכו למיצ"ב, אבל לי ולך, כדי לבדוק את כל הפעולות שאת עושה ב"מרום", צריך להיות לך עוד מדד.

<אסנת מורדו: יש לנו, זה המדד הקודם שהראינו בעצם, זה התפוקות וההתקדמות בתהליכים שבית ספר עושה, ואת זה אנחנו בודקים כל הזמן.

<אסנת מורדו: דרך אגב, בודקים מנהל מול מפקח, מה מנהל בית ספר אומר, מה המדריך אומר, מה המפקח אומר, ואנחנו מסנכרנים את כל הנתונים כי אנחנו רוצים לראות שכולם מדברים באותו מקום ושהמנהל לא מנותק מהמציאות או שהמפקח יכול להיות גם מנותק מהמציאות.

<אסנת מורדו: באמת אנחנו רואים פה שבתי הספר שלנו מתקדמים.

<רחל אלניר: דרך אגב, אני רוצה להערתך.

<רחל אלניר: איזו חוויית הצלחה, ואתה יכול לשמוע את זה מהמנהלים, למנהל בית ספר שפתאום מעלה את ההישגים שלו.

יעקב מרגי: אין ספק.

<רחל אלניר: זה נכון.

<רחל אלניר: אנחנו עובדים על זה בשני ערוצים, גם על התשתיות וגם בניית כוחות לבית ספר.

<רחל אלניר: אנחנו בונים את הכוחות לבית ספר.

יעקב מרגי: כל התחלה טובה מתחילה מכוונות טובות.

יעקב מרגי: במהלך הדרך מישהו יכול לקבל חלישות, עצלות ולהתמקד במדד שאת מודדת אותו.

<רחל אלניר: נכון.

יעקב מרגי: אני לא מזלזל ופוסל.

יעקב מרגי: אני אומר, צריכים להיות לכם עוד מדדי הערכה.

<רחל אלניר: יש לנו.

יעקב מרגי: טוב.

מאיר כהן: לוקאל פטריוטיזם מתפתח, לצערי, רק מתוצאות לימודיות, היום.

מאיר כהן: זה בסדר, זה חשוב להעלות את התוצאות של בית הספר כאמון ההורים שהם חלק, אני מבין, מכל ההבניה החדשה הזאת שלכם.

מאיר כהן: אמון ההורים עולה.

מאיר כהן: הורים יגיעו יותר לבית הספר, ישתפו פעולה אם בית הספר משדר שיש לו עלייה ברף הציונים.

<אסנת מורדו: ושיש לו תדמית טובה.

<אסנת מורדו: יש פה מנהל שיספר לך מה קורה אצלו.

יעקב מרגי: מייד.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יונס.

ואאל יונס: אני רוצה בבקשה ברשותך, אדוני היושב ראש, להגיד כמה דברים חשובים שפשוט זה יקל, וזו שהשיטה שבוחרים בה את מנהל בית הספר ואת המורים.

ואאל יונס: לצערי במגזר הערבי, ואני אתן דוגמא מוחשית.

ואאל יונס: היה בית ספר משגשג, מצליח ומנהל בית הספר הגיע לפנסיה.

ואאל יונס: בואו לראות את המלחמה שהייתה לבחירת מנהל בית ספר.

ואאל יונס: השב"כ מתערב, המועצה מתערבת, כולם מתערבים בשביל לבחור את מנהל בית הספר.

ואאל יונס: ראש המועצה ידע עם מי יש לו עסק וניסה לבלום את בחירת מנהל בית הספר.

ואאל יונס: כמובן כולנו יודעים שהממסד יותר חזק והשב"כ יותר חזק.

ואאל יונס: לצערי נכנס מנהל בית ספר שתוך שנתיים בית הספר הפך להיות תוהו ובוהו, אלימות, פשע בבית הספר, אין שליטה במורים.

ואאל יונס: בית הספר קרס ועכשיו יש בית משפט אפילו.

ואאל יונס: זה אחד.

ואאל יונס: לצערי לא בוחרים את המורים לפי הישגים ולפי תעודות.

ואאל יונס: כנראה בוחרים את המורים לפי הקרבה למפקח או הקרבה למשפחה.

ואאל יונס: זה במגזר הערבי וזה מובהק במיוחד במערכת החינוך.

ואאל יונס: אם לא משנים את השיטה הזאת - - -

יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיונים רבים בנושא הזה של רמתם של המורים במגזר הערבי.

ואאל יונס: זה יעזור ל"מרום" להרים את התוכנית.

יעקב מרגי: גם סבב הקליטה של המורים, בגלל שיש כ-16,000 מורים מובטלים במגזר הערבי, יש ייצור של מורים מוסמכים.

יעקב מרגי: צריך התמודדות, ובלי שום קשר לסוגיה הזו של הלחצים הפנימיים על כל מינוי בתוך החברה הערבית, זה ידוע, זה כפרים קטנים, כל אחד בתוך השני.

יעקב מרגי: אין ספק שזה פרמטר ישיר לפגיעה.

יעקב מרגי: אני רוצה לסיים עם "מרום".

יעקב מרגי: בבקשה.

<אסנת מורדו: אנחנו נתייחס רק לנושא של האקלים.

<אסנת מורדו: אנחנו רואים שיפור גם בנושא של האקלים, גם במדד של מעורבות באירועי אלימות וגם יחסי קרבה ואכפתיות.

<אסנת מורדו: דרך אגב, בתי הספר שלנו הם בתי ספר שמאופיינים ברוב המקרים כסוג של חממות, תחליף של בית ויחסי קרבה ואכפתיות יותר גבוהים.

<קריאה: שהם נמדדו אחרי שנת ההתערבות?

<אסנת מורדו: כן, אחרי שנה או שנתיים של התערבות.

<רחל אלניר: זה עשה פשוט מהפכה.

<אסנת מורדו: כמו שאמרנו, אנחנו בעצם עובדים על הצבת ציפיות גבוהות מהתלמידים, לבוא ולהגיד שאנחנו כמערכת מאמינים שהילדים האלה יכולים להצליח.

<אסנת מורדו: אנחנו מעצימים מאוד את המנהלים.

<אסנת מורדו: אתה אמרת להחליף מפקחים.

<אסנת מורדו: אנחנו שומעים הרבה את המשפט, בואו נחליף את המנהל והכול יהיה בסדר, אבל אנחנו לא רואים - - -

יעקב מרגי: אצלנו שום דבר לא חד משמעי.

יעקב מרגי: אנחנו נוגעים בנקודות שצריך לתת עליהן את הדעת.

<אסנת מורדו: אנחנו מאמינים שאלה המנהלים, ואנחנו את המנהלים האלה צריכים להעצים ולעבוד איתם ועם הצוות שלהם.

<אסנת מורדו: אנחנו לא מחליפים לא מורים ולא - - -

מאיר כהן: היות והייתי גם ראש עיר ומנהל בית ספר 20 שנה - - -

<אסנת מורדו: אני יודעת, היית גם בבית ספר שלי.

<אסנת מורדו: הרצאת לתלמידים שלי לפני שנתיים במקיף - - -

מאיר כהן: מאה אחוז, אז אני אומר דבר כזה, יש מצבים שבהם כן צריך לבוא למנהל בית הספר.

מאיר כהן: מנהל בית ספר יכול להיות המעכב הגדול ביותר.

<אסנת מורדו: נכון.

מאיר כהן: אני אומר דבר כזה, קח את בית הספר עם המורים, הכי בעייתי, עם התלמידים הכי בעייתיים, שים מנהל בית ספר שהוא מחולל שינוי, הדברים קורים.

מאיר כהן: קח בית ספר עם המורים הטובים ביותר, תשים עליהם מנהל שהוא לא טוב ולא מחולל שינוי, הוא יהרוס אותם, לכן הנקודה הזו של המנהלים, והוא צודק, במגזר הערבי, אני כל הזמן בשיח עם משרד החינוך.

מאיר כהן: חייבים לעשות את זה אחרת, לחשוב מחוץ לקופסא.

מאיר כהן: אני שומע אתכם ואני אומר, הלוואי ואתם הייתם כשאני הייתי מנהל בית ספר.

מאיר כהן: אתם באמת איזה משהו יוצא דופן.

מאיר כהן: זה כאילו אני רואה סיירת מטכ"ל של משרד החינוך.

מאיר כהן: חבר'ה שבאים ואומרים, חבריה, זוזו, אנחנו באים לעשות את זה אחרת, ואני גאה בכם, אבל לרגע אל תשמטו את הנושא הזה של ניהול.

מאיר כהן: אתם יכולים בבתי ספר מסוימים, להערכתי אתם צריכים לקבל את הסוברניות לבוא ולהגיד, חבריה, אנחנו נכנסים לבית ספר הבא, למנהל הזה - - -

יעקב מרגי: אין סיכוי שנצליח איתו.

מאיר כהן: אין סיכוי, כי הוא יכול להיות המעכב הכי גדול שלכם.

<רחל אלניר: אתה צודק - - -

<קריאה: זה לא ריאלי.

<רחל אלניר: קודם כול זה ריאלי.

יעקב מרגי: מה זה ריאלי?

יעקב מרגי: זה חייב להיות.

<קריאה: חייב אבל לא ריאלי.

מאיר כהן: למה לא ריאלי?

מאיר כהן: כשרציתי כראש עיר לבוא למנהל בית ספר, להגיד לו, אתה בסוף השנה הולך, הוא הלך בסוף השנה.

<קריאה: כראש עיר, לא כמשרד החינוך.

מאיר כהן: שייקחו את ראשי הרשויות איתם, זו אחת ההצעות שאני רוצה להציע, שראש הרשות יישב בשולחן שלהם ויקשיב, וראש רשות שחפץ חיים צריך לקחת את החבר'ה האלה, לחבק אותם ולהגיד להם, אני לא רק אתכם, אני אחריכם.

יעקב מרגי: אני אגיד לכם מה קורה כאן.

יעקב מרגי: ברגע שאתם האמנתם, המשרד האמין בעצמו שהוא יכול לטפל בבתי הספר האדומים, שידרתם את האמונה הזו למנהלי בתי הספר, לצוות, שהם יכולים, הצוות שידר לתלמידים שהם לא הבעיה, אלא השיטה, דרך הטיפול צריך להיות טיפול נקודתי.

יעקב מרגי: אין ספק שזה מתכון להצלחה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע חוויות של מנהלי בתי הספר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ברלנטי אל חאג': ברלנטי אל חאג', מנהלת בית ספר יסודי - - -

יעקב מרגי: היית בוועדה פעם אצלנו?

<ברלנטי אל חאג': לא.

<ברלנטי אל חאג': מנהלת בית ספר יסודי "איבן סינא" ביישוב ג'דיידה-מכר.

<ברלנטי אל חאג': בית ספר "איבן סינא" נמצא במדד טיפוח של 8.37.

<ברלנטי אל חאג': תוצאות שנה שעברה, התוכנית הלאומית של הילדים בסיכון, היו לי 42% תלמידים שנמצאים בסיכון.

<ברלנטי אל חאג': אני מנהלת כשנה שלישית את בית הספר, אני לא מקומית, מחוץ ליישוב ג'דיידה-מכר.

<ברלנטי אל חאג': במקור אני מיפו.

<ברלנטי אל חאג': השליחות שלי זה להכניס את "מרום" לבית ספר.

<ברלנטי אל חאג': כשאנחנו אומרים להכניס את תוכנית "מרום" לבית הספר בשילוב עם תמ"י, התוכנית הלאומית, 360, עם כל השינויים שעושים בתוך בית הספר ועם מנהיגות טובה שמובילה את בית הספר, אני הצלחתי כמנהלת בשנה השלישית, ואני אומרת את במציאות, כבית ספר שאירח שנה שלישית 50 בתי ספר מהמגזרים היהודי והערבי לתוך מכר שהיא שכונת עוני עם מדד סוציו-אקונומי הכי נמוך, עם תלמידים שלא נחשפו לאורחים, שלא נחשפו לשום תוכניות.

<ברלנטי אל חאג': "מרום" הכניס מקצועיות, הכניס תבונה, הכניס אבני דרך עם המשאב של מדריכים מקצועיים לבית הספר, עם יועץ ארגוני שמלווה את בית הספר, ואתם הזכרתם את הנושא של יועץ ארגוני, ויועץ ארגוני זה נחוץ לכל בית ספר לדעתי שיעבוד במקצועיות ויבין את המערכת, איך מתחולל בה השינוי מלמעלה למטה.

מאיר כהן: מסכים איתך.

יעקב מרגי: זה נכון לכל ארגון.

מאיר כהן: בקורסי מנהלים, בסילבוס אין ארגון.

מאיר כהן: זו טעות גדולה מאוד.

מאיר כהן: זה ניהול אמיתי.

<קריאה: נכון.

<ברלנטי אל חאג': נכון, ואני אומרת שזה נחוץ וזה חשוב וזה מיטיב את בית הספר לדרך הנכונה.

מאיר כהן: סוף סוף משהו טוב קורה במשרד החינוך.

יעקב מרגי: יש הרבה דברים טובים.

<ברלנטי אל חאג': אצלי בבית ספר חוויה לימודית, נכון שחשוב לי כבית ספר במיקוד של בית ספר שבמיצ"בים אחרונים היה בית ספר עם הישגים מאוד נמוכים, שלא הגענו אפילו לממוצע של 51, אבל לא התחלתי לעסוק בהישגים, התחלתי לעסוק בשוני תרבותי בתוך בית הספר, שלא היה פשוט.

<ברלנטי אל חאג': זה אחד הדברים המאוד קשים שמחוללים שינוי בבית ספר, שינוי תרבותי-ארגוני עם חינוך לערכים.

<ברלנטי אל חאג': בית ספר אצלי מנגן זו שנה שלישית.

יעקב מרגי: אשאל שאלה.

יעקב מרגי: את באת מיפו לג'דיידה-מכר.

יעקב מרגי: קיבלת ליווי וגיבוי של ההנהגה המקומית?

<ברלנטי אל חאג': קיבלתי.

<ברלנטי אל חאג': אני אענה - - -

יעקב מרגי: הבנתי, ובכל זאת איך הצלחת?

מאיר כהן: עושה רושם של אישה חזקה.

<ברלנטי אל חאג': אני אענה על השאלה וזה מה שרציתי לענות, שהרשות המקומית היא מאוד חשובה, היא משפיעה מאוד על מה שקורה, אבל מי שמחולל את השינוי בבית ספר זה מנהל בית ספר, זה המנהיגות החינוכית שלו בבית ספר.

מאיר כהן: אימא שלי הייתה אומרת, כפרה עליך.

מאיר כהן: כמה את צודקת.

<ברלנטי אל חאג': יכול להיות שראש המועצה יתמוך בי מהיום עד מחר ואין לי התנגדות - - -

יעקב מרגי: אני לא רוצה שיפריע.

<ברלנטי אל חאג': הם לא מפריעים לי.

<ברלנטי אל חאג': אני שומרת על מערכת יחסי כבוד עם ראש המועצה.

יעקב מרגי: הוא לא מפריע.

<ברלנטי אל חאג': הוא לא מפריע לי.

<ברלנטי אל חאג': הוא מנסה, אפילו אם לא עושים - - -

יעקב מרגי: אני מודה על הכנות שלך, רק תמיד היא באה אחרי השאלה שלי.

<ברלנטי אל חאג': מורלית הוא מנסה לעזור לנו.

<ברלנטי אל חאג': הם לא עושים תכל'ס בעשייה.

<ברלנטי אל חאג': מי שעושה את המהפכה הבית-ספרית זו אני והצוות והמורים וההורים בקהילה, שהם היו מאוד מנותקים מבית הספר.

יעקב מרגי: והיום?

<ברלנטי אל חאג': והיום הם חלק בלתי נפרד מהעשייה החינוכית.

יעקב מרגי: אז הצלחת לסחוב את ההורים לשם.

<ברלנטי אל חאג': התחלתי לסחוב את כולם.

<ברלנטי אל חאג': גם את הקהילה שהתנגדה התחלתי לסחוב לבית ספר והיום כשאני עושה אירוע בבית ספר, מראש המועצה, להורים, לכל אנשי המפתח שיש ביישוב, הם נמצאים אצלי בתוך כותלי בית הספר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<לילי הלפרין: לילי הלפרין, יו"ר מרכז אמת לסובלנות.

<לילי הלפרין: מכל הדברים שהיו במצגת, מה הכי סייע לדעתך לגייס את ההורים?

<ברלנטי אל חאג': "מרום", ההשפעה שלו היא מערכתית, היא מנהל, היא הורים, היא קהילה, היא בית ספר, היא העצמת צוות מורים, ואני עסקתי עם כולם ביחד, לא נטשתי אחד ועם אלה כולם אני מגיעה להישגים.

<ברלנטי אל חאג': יש לי עלייה בהישגים, תודה לאל, אבל אני לא אומרת מה ההישגים שלי.

יעקב מרגי: את מפחדת מעין הרע, את אומרת.

<ברלנטי אל חאג': יש לי הישגים תרבותיים.

<ברלנטי אל חאג': מספיק שתלמיד "איבן סינא", האמונה שלי שאני אתן לו הזדמנות כמו בית ספר שכן בנהריה, שיבוא לבית ספר, והוא סוחב את כלי הנגינה, את הסקסופון ואת הפלוט על הגב שלו.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

<ברלנטי אל חאג': זה הישג גדול בשבילי.

<ברלנטי אל חאג': התלמידים שלי שנה שעברה הציגו פה תערוכת אומנות בכנסת וכל כנס ארצי הם משתתפים בו כמו כל תלמיד אחר מהמגזר היהודי.

<ברלנטי אל חאג': אני בחיים משותפים עם שלושה בתי ספר מהמגזר היהודי.

יעקב מרגי: ברלנטי, שאלה לא קשורה ל"מרום".

יעקב מרגי: יש לנו רכבת שלמה של מורים שנוסעת מהצפון לדרום.

יעקב מרגי: לא אמרו לך, מה פתאום מביאים לנו מיפו לצפון מנהלת?

יעקב מרגי: לא אמרו את זה?

יעקב מרגי: את לא חייבת תשובה.

<ברלנטי אל חאג': בעלי מקומי.

יעקב מרגי: אמרת לי מיפו.

יעקב מרגי: בסדר, אוקי.

<ברלנטי אל חאג': אני במקור מיפו.

יעקב מרגי: בגלל זה תהיתי, ואני לא סתם שאלתי.

יעקב מרגי: תודה.

<ברלנטי אל חאג': תרבותית אתה יכול לחולל שינוי תרבותי, שאתה לא נמצא מאותו ישוב ולא מקומי.

<ברלנטי אל חאג': כך אתה בא עם תפיסה שונה.

יעקב מרגי: מסכים איתך.

יעקב מרגי: "אין נביא לעירו", אומרים.

<ברלנטי אל חאג': שהתפיסה הזאת מחוללת שינוי.

מאיר כהן: שתי שאלות, האחת, אתם מתעדים את כל זה?

<ברלנטי אל חאג': הכול מתועד.

<רחל אלניר: כל פגיעה, כל הגעה של אחד מהאנשים שלנו, מתועדת.

מאיר כהן: מהדבר הזה אחרי חמש שנים באמת יכולה לצאת תורה שהיא לאו דווקא לחברה שהם נמצאים בחצר האחורית.

יעקב מרגי: אני חושב שזו שיטה שהיא נכונה לכל בית ספר.

<רחל אלניר: התחלנו השנה ויש לנו כבר תורה כתובה גם למדריך, גם למפקח.

<רחל אלניר: יש לי כאן את החוברות להראות לכם איך התורה סדורה.

יעקב מרגי: רחל, אנחנו רואים שאת מחוברת.

מאיר כהן: תשכפלו אותה.

יעקב מרגי: ג'יהאד אלעמור.

<ג'יהאד אלעמור: שלום, אני ג'יהאד אלעמור מכסייפה, שכן של מאיר, כבודו.

<ג'יהאד אלעמור: אני שנה שלישית בבית הספר, שנה שנייה ב"מרום".

<ג'יהאד אלעמור: רציתי לדבר באמת על מה ששומעים, על מדד טיפוח 9, מה זה מדד טיפוח 9 ומה זה לנהל בית ספר עם תלמידים כאלה.

<ג'יהאד אלעמור: 95% של התלמידים שלי הם מוסעים מהפזורה הבדואים, ששייכים לאל קסום.

<ג'יהאד אלעמור: הם שייכים לאל קסום אבל בית הספר נמצא בשטח שיפוט של כסייפה, שייך לרשות של כסייפה.

מאיר כהן: כמה מתוכם?

<ג'יהאד אלעמור: 95%.

<ג'יהאד אלעמור: כולם מוסעים.

יעקב מרגי: כמה תלמידים יש לך בבית הספר?

<ג'יהאד אלעמור: אני בשש-שנתי.

<ג'יהאד אלעמור: בחטיבת ביניים 450 תלמידים.

יעקב מרגי: ציירו לכם את השעה 8:00 בבוקר, מה קורה ברחבה.

יעקב מרגי: אני מאמין שאין חניה עם סככות ועוטף תחנות ועם שילוט.

<ג'יהאד אלעמור: זה לאסוף את התלמיד הרעב בבוקר ולתת לו מענה שהוא לא אכל מאז אתמול בצהריים.

<ג'יהאד אלעמור: זה שהולך 3-4 קילומטר בבוקר בחורף ובקיץ עד האוטובוס כי ההסעות אל קסום לא נכנסות בפנים.

<ג'יהאד אלעמור: זה להתמודד עם תלמיד שההורים שלו עסוקים בפרנסה שלהם כי הוא בסך הכול מקבל 3,000 שקל ויש לו שבעה תלמידים בבית הספר ועשרה תלמידים.

<ג'יהאד אלעמור: להתמודד עם תלמיד שאין לו שום חוג ומסגרת חינוכית, לימודית, חברתית אחרי בית הספר, כי אף אחד לא מסבסד את ההסעות של אחר הצהריים, לא ברמה רשותית ולא ברמה של יישוב.

<ג'יהאד אלעמור: זה בלי כתובת, בלי שום משחק אחרי הצהריים.

<ג'יהאד אלעמור: להתמודד עם תלמיד כזה ולהגדיל אותו ולחנך אותו להתמודד אחרי י"ב, ילד בגרותי שהולך לשוק עם תלמיד מהרצליה.

יעקב מרגי: אז איך עושים את זה?

יעקב מרגי: ספר לי.

<ג'יהאד אלעמור: עושים את זה ברמה מערכתית.

<ג'יהאד אלעמור: אנחנו חיבקנו את התלמידים האלה.

<ג'יהאד אלעמור: התדמית הייתה מאוד קשה על בית הספר כחדש, שעברו מבית ספר ביישוב ופתחנו את בית הספר הזה.

<ג'יהאד אלעמור: אספנו את ההורים.

מאיר כהן: אפשר לבוא לבקר אצלך?

<ג'יהאד אלעמור: בכייף.

<ג'יהאד אלעמור: אני מזמין אותך.

יעקב מרגי: זה בית ספר בנוי?

<ג'יהאד אלעמור: זה בנוי היום, בשלבי גם בנייה עתידית.

יעקב מרגי: הרחבה?

<ג'יהאד אלעמור: הרחבה יש.

<ג'יהאד אלעמור: עדיין שלבי בנייה אבל יותר טוב ממה שהיה בעבר.

<ג'יהאד אלעמור: קרוואנים לפחות אין לנו עם מבנים ארעיים.

<ג'יהאד אלעמור: אנחנו עושים את כל המאמץ לשים את התלמיד במרכז.

<ג'יהאד אלעמור: היום מבקרים אצלי הורים שלא ביקרו אף פעם בבית הספר.

<ג'יהאד אלעמור: פעם לא היו יודעים באיזו כיתה הילד שלהם.

<ג'יהאד אלעמור: היום יש לנו ועד הורים שהוא שיתופי.

<ג'יהאד אלעמור: לא היה לי קל להיכנס לבית הספר, גם אני כמנהל.

<ג'יהאד אלעמור: נלחמו בי שנתיים-שלוש שנים.

<ג'יהאד אלעמור: קיבלתי ליווי הכי משמעותי ממשרד החינוך.

מאיר כהן: אתה מכסייפה?

<ג'יהאד אלעמור: אני מכסייפה, אבל אתה יודע את השבטיות של כסייפה.

מאיר כהן: כן, כן.

<ג'יהאד אלעמור: מי כמוך יודע.

מאיר כהן: מכיר כמו את כף היד.

<ג'יהאד אלעמור: בדיוק.

<ג'יהאד אלעמור: אני באתי עם הייעוץ החינוכי.

<ג'יהאד אלעמור: אני יודע מה זה התלמיד.

<ג'יהאד אלעמור: היום אנחנו מתייחסים לכל תלמיד ומתן הזדמנות לכל תלמיד איפה שהוא נמצא בדיוק, ולא איפה נמצאת הכיתה כולה.

<ג'יהאד אלעמור: מתייחסים פרטני.

<ג'יהאד אלעמור: המערך הדיפרנציאלי עוזר לנו הרבה.

<ג'יהאד אלעמור: המחוז לא חוסך שום דבר והליווי שלו זה מה שמחזק אותנו.

מאיר כהן: יפה מאוד.

<ג'יהאד אלעמור: אנחנו רוצים עוד תמיכה ועוד תמיכה עד שנגיע לחנך תלמיד באמת שישתלב בחברה הישראלית בצורה נכונה ויהיה חלק.

יעקב מרגי: כמה שנים אתה מנהל את בית הספר הזה?

<ג'יהאד אלעמור: אני שלוש שנים, שנתיים ב"מרום".

<ג'יהאד אלעמור: אני מתמודד עם תלמידים, 60% אחרי מבחן עמי"ת, שלא קוראים ולא כותבים, מגיעים לכיתה ז' והם נבחנים בכיתה ח' במיצ"ב חיצוני.

יעקב מרגי: זה הישג, אין ספק.

<ג'יהאד אלעמור: זה סבל אחד גדול.

<ג'יהאד אלעמור: אני מגבש את המורים והמורים כל כך רוצים לתרום ולעשות שינוי, אבל תכל'ס גם מורה בחטיבת ביניים שמוכשר דרך מכללה כלשהי בישראל והוא מוכשר לחטיבת ביניים, ופתאום הוא מתמודד עם ילדי שילוב וילדים אנאלפאביתים, זה גם לא פשוט.

יעקב מרגי: זה אחד מהשינויים שאנחנו עושים בחוק החינוך המיוחד, שהמורים שיוכשרו.

יעקב מרגי: נכון להיום אם אתה לא מורה לחינוך מיוחד, אתה לא מוכשר בחינוך מיוחד.

יעקב מרגי: אין לי מושג אפילו איך מתנהג ילד בהתפרצות או ילד עם בעיית קשב.

<ג'יהאד אלעמור: נכון.

<ג'יהאד אלעמור: אני אתייחס ל"מרום" במיוחד, מה עשה לי "מרום" בבית הספר.

<ג'יהאד אלעמור: "מרום" גיבש לי את צוות המורים, הירתמות למטרה אחת ויחידה.

מאיר כהן: יש מורים יהודיים אצלך בצוות?

<ג'יהאד אלעמור: יש לנו ארבעה מורים מהמגזר היהודי.

<ג'יהאד אלעמור: יש לנו נוצרים ויש לנו מהצפון.

<ג'יהאד אלעמור: מחצית מהמורים, מהצפון.

<ג'יהאד אלעמור: יש לנו כ-20 מורים שהולכים הביתה כל יום.

מסעוד גנאים: הבעיה שכולם רוצים העברות.

<ג'יהאד אלעמור: בדיוק.

מסעוד גנאים: הבעיה למשל שלי, שאני לא עוזר לאף אחד שהוא טוב והמנהל רוצה אותו, והוא מרכזי בבית הספר שלו, אני אומר לו, אל תעבור, תישאר שם.

יעקב מרגי: כל הכבוד לך.

<ג'יהאד אלעמור: אני מחזק אותך וכל הכבוד.

מסעוד גנאים: באמת זו המדיניות שלי.

<ג'יהאד אלעמור: כי אנחנו גם סובלים מתחלופת מורים שעוברים לצפון פתאום והם ממלאים תפקידים משמעותיים בבית הספר.

יעקב מרגי: התלמידים לוקחים את ההזדמנות הזו?

<ג'יהאד אלעמור: התלמידים היום, אני אומר לך, הפסיקו לנשור מבית הספר בכיתה ז'.

יעקב מרגי: עזוב בנות, הבנים.

<ג'יהאד אלעמור: גם בנים.

יעקב מרגי: אני מכיר את המגזר, סיירתי עם הוועדה כמה פעמים.

יעקב מרגי: הבנים לוקחים את ההזדמנות?

יעקב מרגי: מאמינים בהזדמנות?

<ג'יהאד אלעמור: בכל האמצעים.

<ג'יהאד אלעמור: הם לא חוסכים שום דבר.

<ג'יהאד אלעמור: הפסיקו להיעדר גם הבנים.

<ג'יהאד אלעמור: הבנים היו נעדרים לפני הבנות גם במגזר הבדואי.

<ג'יהאד אלעמור: אנחנו התחלנו עם 9% של נשירה בבית הספר.

מסעוד גנאים: יש אחוזי האלימות למשל?

<ג'יהאד אלעמור: בדיוק זה מה שרציתי להגיד.

<ג'יהאד אלעמור: כשגיבשנו את "מרום" והתחלנו ליישם את "מרום" בבית הספר, איבדנו את בעיות המשמעת והאלימות בבית הספר.

יעקב מרגי: פתרת, לא איבדת.

<ג'יהאד אלעמור: מתברר שתלמיד שלא יודע לקרוא ולכתוב, הוא משתמש באלימות.

<ג'יהאד אלעמור: הוא ילד אלים.

יעקב מרגי: זו דרך ההבעה שלו.

<ג'יהאד אלעמור: הוא ילד שרוצה תשומת לב ורוצה שתסתכל עליו בעיניים, כי משעמם לו שבע שעות ביום מבלי להבין על מה מדובר.

<ג'יהאד אלעמור: "מרום" נתנה לי תפירת חליפה מאוד מותאמת לבית הספר ואנחנו ממשיכים בזה.

<ג'יהאד אלעמור: גם אם יסתיימו השלוש או חמש שנים של "מרום", אני אמשיך ב"מרום".

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רחל, שאלה.

יעקב מרגי: מאיזה מדד טיפוח אתם נכנסים עם "מרום"?

<רחל אלניר: מ-6 עד 10.

יעקב מרגי: כמה בתי ספר נמצאים מ-6 עד 10 ברחבי הארץ?

<רחל אלניר: 456 בתי ספר בתוכנית כרגע.

<רחל אלניר: בשנה הבאה זו הפעימה האחרונה של כניסת בתי ספר.

<רחל אלניר: אנחנו נכניס סדר גודל של בין 150 ל-200 בתי ספר מתוך המדד הטיפוח - - -

יעקב מרגי: לא כולם היו למרות ש - - - ?

<רחל אלניר: נכון, כי כל אחד, אתה יודע - - -

יעקב מרגי: זה תהליך, אוקי.

<רחל אלניר: בדיוק.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<אבנר קובי: בוקר טוב, שמי אבנר קובי, אני מנהל בית ספר ממלכתי-דתי יסודי, "אוהל מאיר" בעפולה.

<אבנר קובי: אנחנו בית ספר של 234 תלמידים, והתרומה מבחינתי המשמעותית של תוכנית "מרום" - - -

יעקב מרגי: בגבעת המורה או בעפולה?

<אבנר קובי: בעפולה תחתית, בשדרה, בית הספר המרכזי.

<אבנר קובי: דרך אגב, בית הספר הראשון של עפולה.

<אבנר קובי: אבי ליכט, סגן היועץ המשפטי למד בו.

<אבנר קובי: הרבה אנשים ותיקים בעיר למדו בו.

יעקב מרגי: של השנים שכולם היו ביחד.

<אבנר קובי: בדיוק.

<אבנר קובי: התרומה מבחינתי של "מרום" זה קודם כול שאני יכול לבוא לפה היום ולהגיד, אנחנו בית ספר חזק.

<אבנר קובי: אנחנו לא מסכנים, אנחנו יכולים, אנחנו יודעים היום לשים סדר בתהליכים החינוכיים שלנו, אנחנו יודעים להציג מטרות, אנחנו יודעים לקחת את בית הספר למקום איכותי יותר.

<אבנר קובי: ברשותך, אתייחס לסוגיה הזאת של המיצ"ב כי אני עסוק בה מאוד בחצי שנה האחרונה, ואני יכול להגיד לך שדעתי הייתה כמוך עד לפני ארבעה חודשים.

יעקב מרגי: אין לי דעה, אני רק התייחסתי למה שהיא אמרה בפתיח.

יעקב מרגי: המיצ"ב הוא לא תכלית הכול אבל הוא חשוב.

<אבנר קובי: חשוב לי להגיד מה התהליך פה.

<אבנר קובי: אני ראיתי את זה כמועקה.

<אבנר קובי: פתאום צריך לדרוש, צריך לעשות סדר, לבנות תהליך, והתלמידים שלנו לא הצליחו.

<אבנר קובי: אני אסבר לך את האוזן.

<אבנר קובי: הציון שלנו באתר מדלן, שזה המדד שראש עיר בודק, 18 מ-100.

<אבנר קובי: מביש, אבל אנחנו היום יודעים ועשינו תהליך של למידה, ומכאן אני מגיע לנקודה הכי חשובה מבחינתי, עם צוות המורים, כי התלמידים שלנו נהדרים, ההורים שלנו נהדרים ואנחנו רותמים אותם לתהליך, אבל עשינו תהליך ביחד עם תוכנית "מרום".

<אבנר קובי: הגדרנו את המטרה, שאנחנו רוצים להצליח.

<אבנר קובי: הגדרנו תוכנית עבודה עם דרכי פעולה להצליח במיצ"ב, מאנגלית עם ארבע-חמש סימולציות של מיצ"ב.

מאיר כהן: אני אשאל אותך שאלה קשה.

מאיר כהן: לפני ש"מרום" הגיעו אתה היית מנהל בית ספר.

מאיר כהן: למה לא עשית את ההגדרות האלה?

מאיר כהן: זה הדבר הבסיסי של כל מנהל בית ספר.

<אבנר קובי: כשאתה מנהל בית ספר בשנה הראשונה - - -

מאיר כהן: אתה רק שלוש שנים?

<אבנר קובי: אני שלוש שנים.

מאיר כהן: הבנתי, סליחה.

מאיר כהן: אני חוזר בי מהשאלה.

<אבנר קובי: אבל אני יכול להגיד לך שאם לא היו עוצרים אותי ושואלים אותי לפני כל פגישה, וזה ייאמר לזכותה של המלווה הפדגוגית שלנו, קרן.

<אבנר קובי: היא אומרת לי, מה המטרה שלך?

מאיר כהן: בסדר גמור.

<אבנר קובי: היום אני יודע להגדיר מטרה לכל מפגש.

<אבנר קובי: אנחנו יודעים להגדיר מה הצרכים שלנו, יודעים להגדיר תוכנית עבודה.

מאיר כהן: תרבות ארגונית.

<אבנר קובי: אני רוצה רגע להגיע לנקודה.

<אבנר קובי: בסופו של דבר לא עוד איקס שעות של 100 שעות, 2,000 שעות של שעות הוראה ינצחו, אלא המרכיב האנושי של טיב המורים שלנו, ואנחנו בתהליך בנייה של צוות מורים איכותי.

<אבנר קובי: המסר או הבקשה שלי אליכם, תנו לנו, המנהלים, אחריות, סמכות להיות לא רק מנהלים פדגוגיים אלא גם מנהלים שיוכלו להשפיע.

<אבנר קובי: אצל החברים שלי במגזר הערבי זה עוד יותר חריף, גם במרכיב כוח האדם, כי אנחנו יודעים איך להשביח את כוח האדם שלנו, איך ליצור מצב שהשרשרת תעבוד יותר.

יעקב מרגי: אמרת משהו חשוב.

יעקב מרגי: אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: מתוך הניסיון שלך, כמה מורים כן הצלחת לטייב בתוך התהליך הזה?

יעקב מרגי: כמה מורים שאתה יודע בינך לבין עצמך, עם אלה אי אפשר לעשות משהו.

<אבנר קובי: אתה יכול לקחת, אני מעריך עכשיו, סדר גודל של 30% מהמורים אפשר לקדם אותם, אפשר לעשות שינויים מבניים בתוך בית ספר, בתוך חדר המורים.

יעקב מרגי: והשאר, למה לא?

<קריאה: 70% לא?

<אבנר קובי: שאלה טובה.

יעקב מרגי: אתה לא יודע להגיד לי?

<אבנר קובי: אני יודע.

יעקב מרגי: הבנתי.

<ברלנטי אל חאג': המורים שאתה לא מצליח לקדם, להצמיח או לפתח אותם, הם בעצמם לא רוצים והם בעצמם תקועים במקום.

יעקב מרגי: השאלה אם הם רק לא רוצים או גם לא יכולים?

<ברלנטי אל חאג': לא רוצים.

<ברלנטי אל חאג': יכולת, אתה יכול להעצים, אבל הם לא רוצים.

<אבנר קובי: כשאני אומר 30%, יש לי גם מתוך זה עוד 30%-40% של מורים טובים שאני יכול לקדם ולהשביח.

<אבנר קובי: אני יכול לקחת מרמה בינונית, כמו שאני לוקח תלמיד לרמה גבוהה, ואני מגיע היום לרוב מוחלט של מורים איכותיים.

<אבנר קובי: אני רוצה להגדיל את זה.

<אבנר קובי: אני רוצה להביא ולהגיע עם כל כוח ההוראה שלי שיהיה מקצועי, שיהיה איכותי.

<אבנר קובי: דיברו פה על לראות את התלמיד, על להיות מקצועיים.

<אבנר קובי: אלה המרכיבים שכרגע אנחנו לפעמים נתקעים - - -

יעקב מרגי: צוות הליווי של "מרום" נותן לך מענה לזה?

<אבנר קובי: בהחלט.

יעקב מרגי: עשית מקצה שיפורים?

<אבנר קובי: כן.

יעקב מרגי: 60% הצלת.

יעקב מרגי: ה-40%, איך אתה מודד איתם?

<ברלנטי אל חאג': עם מקום אתה מגיע ל-70% ו-80%.

יעקב מרגי: אני אדם פרקטי.

יעקב מרגי: לא תמצא אלי פילוסופיה.

יעקב מרגי: גם כשיש משפט פילוסופי כבד, ממחיש אותו במוצרים גשמיים.

יעקב מרגי: אני בא ושואל אותך שאלה עכשיו.

יעקב מרגי: עכשיו אתה כבר שנה שלישית ב"מרום", אתה רואה כבר את התמורות, אתה יודע לאן אתה הולך.

יעקב מרגי: אתה אומר, סליחה על הביטוי, קיבינימט, עם אלה אני לא מצליח.

יעקב מרגי: אתה בא עכשיו לצוות שמלווה אותך במשרד החינוך, אומר לו, שמע, תקשיב, א', ב', ג', ד', אני לא יכול להביא את היעדים שהצבתי לעצמי, מה שהצבתם לבית הספר, איתם.

יעקב מרגי: איזה מענה אתה מצפה מהם?

יעקב מרגי: או שיניידו אותם לבית ספר אחר או שיגידו להם, שנה הבאה אצלי הם לא.

יעקב מרגי: יש לך מענה?

<אבנר קובי: זה לא במנדט של "מרום", להבנתי.

<אבנר קובי: זה לא התפוקות שאנחנו - - -

יעקב מרגי: אתה מחר לא מצליח לייצר את התפוקה.

יעקב מרגי: אתה אומר למלווה שלך.

יעקב מרגי: אם לא, אתה פושע בזה.

יעקב מרגי: אתה חייב להעביר לו מה לא.

<אבנר קובי: ולכן תפקידי לעבוד קשה יותר, ליצור עם בעלי התפקידים בבית ספר את התהליכים שירתמו עוד ועוד אחוזים ולא לוותר ולא להשאיר את המצב כמות שהוא.

<אבנר קובי: זו המחויבות שלנו.

<ברלנטי אל חאג': זה לא המנדט של "מרום" אבל "מרום" יכול לסייע המון.

יעקב מרגי: רחל, אני אשאל אותך.

יעקב מרגי: אני מנהל ב"מרום", לא אחד מהנבחרת שהבאת לכאן.

יעקב מרגי: אני שנה שלישית, לא מצליח להגיע ליעד שהצבת לי.

יעקב מרגי: אני עדיין עולה, אבל מדשדש בעלייה, ואנחנו מנתחים את זה ואנחנו מזהים ששתי כיתות אני לוקה בחסר במורה.

יעקב מרגי: כמה שהרבצתי בו ציונות, הרבצתי בו תורה, דחפתי אותו מאחור, נתתי לו זריקות עידוד, שיחות מוטיבציה, שלחתי אותו להשתלמויות, לשיחות ריענון, לא הלך.

יעקב מרגי: אני אומר לך כמנהל, הנה, זה המקסימום שאני יכול לעשות כל עוד יש לי את שני המורים האלה בצוות.

יעקב מרגי: איזה כלים יש לך?

<רחל אלניר: קודם כול, אני לא רוצה לחכות לשלוש שנים האלה ולחכות לתוצאה הזאת.

מסעוד גנאים: אם הוא קבוע או מושרש או מקובע או מקושר.

<רחל אלניר: אנחנו לאור כל הדרך, אמרה את זה אסנת, אנחנו עובדים עם המחוז, אנחנו עובדים עם המפקחים.

<רחל אלניר: אנחנו כל הזמן מרימים את הדגלים האדומים האלה לאורך כל הדרך.

<רחל אלניר: להגיד לך שאנחנו מצליחים בכול?

<רחל אלניר: לא.

<רחל אלניר: עכשיו אני אגיד לך איפה תהיה ההצלחה שלי אם אני אצליח ב-70%.

<רחל אלניר: אם אני אצליח ב-70% - - -

יעקב מרגי: את לא עונה לי.

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אני מצפה.

יעקב מרגי: דווקא התחלת טוב.

יעקב מרגי: אנחנו עובדים עם המחוזות.

יעקב מרגי: שאלתי אותך אם קל לך עם המחוזות וענית לי בכנות.

יעקב מרגי: אני חושב שהמחוז חייב להיות קשוב לזה, לא שעכשיו מחפשים להביא לך 100% מבית הספר האדום הזה, להפוך אותו ורוד או תכלת או כחול שמיים, מה שתרצי לצייר, אבל פה את מזדהה תוך כדי התהליך שעשית עכשיו, על דרך הניתוח שעשית, תהליך הבראה, תהליך הריענון הזה, מצאת עכשיו לקונה.

יעקב מרגי: הרי ה"מרום" הזה, ברגע שהוא כבר לא יהיה במדד טיפוח, הוא ירד לך למדד 4.

יעקב מרגי: תגיד לו להתראות, מרגע זה אתה עצמאי.

<רחל אלניר: לא, זה לא קשור - - -

יעקב מרגי: רגע, חי נושא את עצמך.

יעקב מרגי: לו יצויר, הוא הגיע לרמות שמוריד אותו למדדי טיפוח נמוכים.

יעקב מרגי: את זיהית כבר על הדרך פה כשל.

יעקב מרגי: אני חושב שבית ספר כזה ששמתם אותו בתעדוף, אני חושב שאתם צריכים להעביר את זה הלאה, לעזור להם, אבל זה על הדרך כפועל יוצא מהשיחה.

מאיר כהן: אני רוצה להוסיף משהו, אדוני היושב ראש.

מאיר כהן: ככל שאני מתעמק, אני מנסה לחשוב.

מאיר כהן: הם לא יכולים להחליף את המנהל.

יעקב מרגי: לא.

מאיר כהן: אני דווקא חושב שזה נכון שהם יתעסקו ב'עשה טוב'.

מאיר כהן: סור מרע, שמנהל בית ספר יתעסק אם יתנו לו גיבוי.

מאיר כהן: עכשיו אני רוצה להגיד משהו היות והייתי מנהל בתקופה שהיא הרבה יותר טעונה.

מאיר כהן: אין מורה בבית הספר, לא טוב, שמנהל לא יכול לסלק אותו.

מאיר כהן: זאת אגדה אורבנית.

מאיר כהן: אתם, לצערי הגדול, המנהלים, מוצאים אליבי.

מאיר כהן: אני אומר את זה לגנותכם, מוצאים אליבי בכך שאתם באים, מגלגלים עיניים ואומרים, המורה הזה תקוע אצלנו, לא יכולים לעשות איתו.

מאיר כהן: זה קשקוש מקושקש.

מאיר כהן: ראה, אם מנהל בית ספר מחליט שהמורה הזה, כמובן ייתן לו את כל האפשרויות, אנחנו עסקינן בבני אדם ובפרנסה, אבל רואה שהוא הגיע לקו האדום, כל מה שמנהל בית הספר צריך לעשות, זה להיכנס פעם בשבוע לשיעור של המורה.

מאיר כהן: אתה יכול להיכנס מתי שאתה רוצה, ועל פי משרד החינוך לבנות תהליך פדגוגי פשוט.

מאיר כהן: משרד החינוך לא יעמוד בפני מנהל בית ספר וועד ההורים אם אתה תכתוב בסופו של יום שהמורה הזה פוגע בהתקדמות של תלמידים, אינו מתאים.

מאיר כהן: יוציאו אותו, ויהיה 40 שנה במערכת, וגם ארגון המורים וגם הסתדרות המורים לא יבואו לקראתו של המורה הזה.

מאיר כהן: אתם לא מבינים שברגע שאתה סוגר את הדלת, אתה אימפרטור בבית ספר שלך.

מאיר כהן: אני מבין אתכם.

מאיר כהן: מנהלים, יש להם כל כך הרבה על הראש שהם אומרים, מה עכשיו אני, גם המורה הזה, אני אתחיל, ואם זה ישוב קטן, מה תגיד האימא שלו ותגיד אשתו ומה יגידו השכנים.

מאיר כהן: להיות מנהל זה להיות אמיץ ולקבל החלטות מאוד אמיצות.

<ברלנטי אל חאג': בתחילת דבריך אמרת משפט מאוד חשוב, שזה המפקח.

<ברלנטי אל חאג': המפקח, אם הוא מפקח מקצועי לחלוטין, מקפיד על מקצועיות של המנהל מבחינה חינוכית, תרבותית, זה המשולש של "מרום".

<ברלנטי אל חאג': "מרום" – מפקח מקצועי ובית הספר, ומפקח יכול לעזור למנהל להשאיר מורים איכותיים ולהעצים אותם, ומורה שהוא לא רוצה להתקדם ותקוע, הוא יכול לעזור לו גם.

מאיר כהן: בוודאי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אבנר, סיימת?

<אבנר קובי: אני רציתי רק להגיד שבסופו של דבר התהליך של מורה הוא מעצים אותי כמנהל, מעצים את בעלי התפקידים בבית ספר ומשאיר את המפתחות, שזה הכי חשוב, אצלנו.

יעקב מרגי: מאה אחוז, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

<מירב סעדון: שלום לכולם, אני מירב סעדון, מנהלת בית הספר חמ"ד, "הרב קוק" בתלמים, בפריפריה, אזור לכיש.

יעקב מרגי: שכנים שלי.

<מירב סעדון: הגעתי לבית הספר בשנה שעברה, שנה שנייה בניהול.

<מירב סעדון: הגעתי למקום שמדד האקלים - - -

מאיר כהן: של הממ"ד?

<מירב סעדון: ממלכתי-דתי, שהאקלים החינוכי שלו והנתונים הפדגוגיים היו נמוכים מאוד.

<מירב סעדון: איך אמרת, מהמיצ"בים, אדומים.

מאיר כהן: כמה תלמידים יש לך?

<מירב סעדון: התחלנו ב-120 תלמידים.

<מירב סעדון: היום אנחנו עומדים על 172 תלמידים ותיכף אני אספר.

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

יעקב מרגי: כי האליטיסטים לא באים לשם.

יעקב מרגי: התופעה שקרתה אצלנו בחרדים, התחילה - - -

מאיר כהן: הולכים לישיבות.

<מירב סעדון: אבל חשוב לי שתבינו את הרקע של בית הספר, כשאני נכנסתי לתפקיד ב-30 באוגוסט הייתי צריכה ללמוד את הנתונים בין לילה, ללמוד את המערכת, לנתח את המיצ"בים הקודמים, לדעת מי האוכלוסייה שאני מגיעה אליה, מורים שפופי קומה, תלמידים שלא מאמינים ביכולת, יחסים רעועים בין אוכלוסיית ההורים לבין התלמידים, וב-1 בספטמבר בכנס של סיום היום הראשון ללימודים, מגיע ראש המועצה ואומר למורים, בית הספר הזה, יש לכם רק דרך אחת, או להצליח או לסגור אותו בסוף שנה, ועם האמירה הזאת אני בתחילת דרכי צריכה להתמודד.

<מירב סעדון: היום אנחנו נמצאים במקום אחר לגמרי משום שהתפיסה הבסיסית שלי כמנהלת זה שכל פרט בבית הספר יכול להצליח, ובכוונה אני אומרת כל פרט, כי פרט מבחינתי זה גם מורה וגם תלמיד וכל באי בית הספר.

<מירב סעדון: מה שאנחנו עשינו בליווי של תוכנית "מרום", אגמנו את כל המשאבים שיש לנו בבית הספר, כל התוכניות הפדגוגיות, כל המשאבים לרבות הנחיה.

<מירב סעדון: הזכרתם הנחיית מנהלים, אז כמנהלת שעברתי באבני ראשה, אני מקבלת גם הנחיה אחת לתקופה ממנהלת חונכת, ממקום אחר, מבית ספר - - - .

<מירב סעדון: היא פרשה מבית ספר מבוסס ומצליח ויחד בנינו תוכנית לבית הספר.

<מירב סעדון: היתרון העצום של תוכנית "מרום" זה שבשנה הראשונה כמנהלת הייתי צריכה להתמודד בזירה מול הרבה תחומים, כשאני ידעתי שהליווי המקצועי מלווה אותי בארגון התשתית הבסיסית.

<מירב סעדון: אצלי תוכנית "מרום" נכנסה במסלול המתון לשלוש שנים.

<מירב סעדון: בשנה הקודמת התמקדנו בכיתת המיצ"ב.

<מירב סעדון: את כל המשאבים השקענו בשכבה ה' ועשינו תפנית מדהימה.

<מירב סעדון: 0% אלימות בבית הספר, ילדים חשים מוגנים, 89% מהתלמידים מדווחים על יחסי קרבה ואכפתיות ותחושה נעימה בבית הספר.

<מירב סעדון: מבחינה פדגוגית קפצנו מהעשירון רביעי לעשירון עשירי בשפה.

<מירב סעדון: במתמטיקה השגנו את היעד של עצמנו ובאנגלית חוללנו מהפכה, מעשירון אחד, כי יותר נמוך מזה לא יכולנו להגיע.

<מירב סעדון: שינינו את האווירה, בנינו תוכניות ויחד עם רכזת אנגלית הובלנו מהלך לקידום הלמידה באנגלית וייצור סביבה איכותית ללמידה, שתלמידים באו ואמרו, רוצה אני.

<מירב סעדון: פתחנו תוכנית שנקראת after school, שבפירושה היא אחרי הלימודים, והמורה התמודדה עם שעות הפנאי של התלמידים, וילד, כדי להיכנס לתוכנית היה צריך לומר, רוצה אני, והצלחנו והגענו לעשירון שמיני.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לכם, אני ממש מתרגש.

יעקב מרגי: אני גם.

מאיר כהן: אני באתי מדימונה וסיימתי תיכון עם תעודת לידה, כי לא היו לי מורים כאלה כמוכם.

מאיר כהן: אתם חלון הראווה של משרד החינוך, כי לא זו חוכמה להצליח בבית ספר טוב.

מאיר כהן: הילדים בבית ספר טוב שהוא לא הטרוגני, הוא הומוגני, הילדים מצליחים למרות שאנחנו שם, כי לפעמים אנחנו סתם מפריעים להם.

מאיר כהן: האתגר הגדול ביותר של צמצום הפערים, שאני חושב שהוא האתגר, אני וגם היושב ראש, כי באנו מאותו רקע, זה אתם, ואני אומר לכם שאני פשוט מתרגש.

יעקב מרגי: את יודעת מה הבעיה עכשיו?

יעקב מרגי: בדיונים אחרים יושבת הילה פה.

יעקב מרגי: כשאני מתמלא זעם על משרד החינוך, במקרים מסוים, למה?

יעקב מרגי: כי מכירים את התורה, מכירים את השיטה, מכירים את הדרך ויודעים איך מצליחים.

יעקב מרגי: מצד אחד אני גאה, מתפלא כמו שמאיר אמר, כי לא שחידשתם לי כלום.

יעקב מרגי: הנה, סליחה, אגיד לכם, תנחתו.

יעקב מרגי: אני לא פדגוג, לא ניהלתי בית ספר.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אם היו שואלים אותי איך מטפלים בבית ספר אדום, הייתי אומר לכם בדיוק מה שאתם עושים.

יעקב מרגי: זה רק אומר לי, אם משרד החינוך יודע שכך מצליחים, למה לא עושים את זה בפס רחב?

יעקב מרגי: לצאת מהקופסה, לא 6, לרדת עד מדד טיפוח 4, משם להתחיל לדחוף את כולם.

יעקב מרגי: השיטה ידועה, וזה שוב, להאמין ביכולת.

יעקב מרגי: אדם שעובד עם פלסטיק, שהוא לא מצליח, הוא לא מאשים את הפלסטיק.

יעקב מרגי: הוא בא לעבוד כפלסטיקאי עם פלסטיק.

יעקב מרגי: סליחה על ההשוואה.

יעקב מרגי: התלמיד הוא תלמיד.

יעקב מרגי: בכל מקרה הוא תלמיד.

יעקב מרגי: כשמביאים אותך לעבוד עם תלמיד, אתה צריך לדעת להביא אותו מאיפה שהוא לאן שאתה יכול לקחת אותו, עם הרבה אמונה, הרבה אמון בעצמו, הרבה אמון בעצמך, הרבה אמון במערכת והנה זה קורה.

יעקב מרגי: לא הבאתם שום תורה, לא מפינלנד ולא ממדינה כזו או אחרת.

יעקב מרגי: לקחתם את מה שכולם יודעים ועשיתם אותם במרוכז, בפיקוח ובקרה.

יעקב מרגי: לשבת, זה מה שאמרנו תמיד.

יעקב מרגי: נתתם שעות?

יעקב מרגי: תבדקו אם זה לא עוד מאותו דבר, תבדקו אם זה מגיע לתכלית הראויה, וזה קורה.

יעקב מרגי: אני שמח וטוב שזה כך, ואני חושב שכך מתמודדים עם צמצום פערים.

יעקב מרגי: דעו לכם, רבותיי, הנה אני אומר את זה לחבריי, אנחנו לא במקום טוב בטבלת הפערים בחינוך.

יעקב מרגי: הפערים במדינת ישראל בחינוך הם פערים גדולים מאוד.

יעקב מרגי: ראמ"ה פה מציג לנו פעם-פעמיים בשנה את הפערים בחינוך.

יעקב מרגי: הם מזעזעים, הם מפחידים, הם מביאים לכאב לב כלפי אותן אוכלוסיות שנמצאות למטה.

יעקב מרגי: אני שמח לקבוצות שהן למעלה, אבל רוב העם נמצא מהקבוצה למטה עד לעשירונים העליונים, וזה האתגר שלנו, להביא את כולם כלפי מעלה.

יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים להוריד את אלה שלמעלה, רוצים להרים את כולם כלפי מעלה ואז אחת המשימות.

יעקב מרגי: מישהו יודע לומר לי מה סדר גודל של תקציב "מרום"?

<רחל אלניר: אני מדברת על תקציב הליווי.

יעקב מרגי: בלי השעות.

<רחל אלניר: בלי השעות.

<רחל אלניר: התקצוב הדיפרנציאלי זה משהו אחד.

<רחל אלניר: הליווי זה כ-160 מיליון שקל לחמש שנים.

יעקב מרגי: שווה, רואים תמורות ורואים תפוקות.

יעקב מרגי: אם לא היה ליווי, אז גם אותם מאות מיליונים שהולכים על השעות, היו הולכים לטמיון.

<רחל אלניר: אני חייבת לומר, אני לא יודעת אם זה נכון שאני אומרת ועוד משדרים את זה.

<רחל אלניר: זה ללכת נגד הזרם.

יעקב מרגי: טוב מאוד.

<רחל אלניר: זה לשחות נגד הזרם, זה להוכיח שאנחנו יכולים.

יעקב מרגי: שאלתי אותך בהתחלה אם קל עם המחוזות, נכון?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מועצת תלמידים.

יעקב מרגי: כדי לא לסבך אותך, עצרתי אותך פה.

<יובל פלג: בוקר טוב, תודה לכל מי שדיבר.

<יובל פלג: באמת רואים שאכפת.

<יובל פלג: שמי יובל פלג, אני פה עם שחף ויובל.

<יובל פלג: אנחנו נציגי מועצת התלמידים והנוער הארצית.

יעקב מרגי: מאיפה אתה?

<יובל פלג: אני מכפר ביל"ו במועצה האזורית גזר.

<יובל פלג: הנקודות המרכזיות שהיינו רוצים להוסיף ולהעלות הן מהנושא כמו שהצגת, של איגום משאבים.

<יובל פלג: בעיקר בבתי ספר שקרובים זה לזה אנחנו רואים שבתי הספר של תוכנית "מרום" מרוכזים בצפון ובדרום בעיקר, עם קרבה מסוימת, עם אוכלוסיות שמכירות אחת את השנייה הרבה פעמים, מאותה תפיסה תרבותית ויש צורך באיגום משאבים, בהנחיה מרחוק בתוכנית שמבוססת על יותר בחירה וחקר גם בכיתות הנמוכות כדי לאפשר למקומות שאין המון משאבים, גם עם התקציבים של משרד החינוך, יותר מרחב אוטונומי של התלמיד ושל המורה, אם זה בתוך ההסעות.

<יובל פלג: התקצוב הדיפרנציאלי הרבה פעמים לא נכנס לתוך מערך ההסעות דרך המשרדים המתאימים ואפשר לראות את זה אחר כך בקסום כמו שהצגת ובמועצות האזוריות שאנחנו עובדים איתן ועם יישובים מאוגדים בתוך בית ספר אחד.

מאיר כהן: תפרט למה אתה מתכוון.

<יובל פלג: הייתה ועדה - - -

יעקב מרגי: אם כיוונתי למה שאתה אומר, כמועצה אזורית הוא מתוקצב לרוב לפי מדד סוציו-אקונומי של המועצה.

יעקב מרגי: במועצה הזו יכולים להיות שמונה ישובים חזקים ושני ישובים שכולם נמוכים.

יעקב מרגי: בגלל שבמדד הם גבוהים, לא זוכים.

<יובל פלג: המון פעמים הם נופלים מייד בין הכיסאות.

מאיר כהן: במקרה של אל קסום זה לא קורה.

<יובל פלג: במקרה של גזר זה גם קורה.

יעקב מרגי: מרחבים, כל המועצות האזוריות, ודע לך, אני מנסה לשנות את התפיסה הזאת כי המדינה יודעת.

יעקב מרגי: במפת ההטבות של היישובים הצליחו לעבוד לפי ישוב.

יעקב מרגי: אין שום סיבה שפה לא יעבדו לפי ישוב.

<יובל פלג: הייתה פה ישיבה על האוטובוסים הצהובים למועצות האזוריות.

<יובל פלג: מתוך משרד האוצר מאוד מקשים על זה למרות שיש גידול מאוד חד בתלמידים ולא מאפשרים לאוטובוסים צהובים, וצריך את זה לאחרי הצהריים כמו שאומרים.

<יובל פלג: אין אופציות לתלמידים לתוכניות אחרי הלימודים, כי האוטובוסים הצהובים לא יוצאים.

<יובל פלג: הרבה פעמים אלה חברות בתוך המגזר הערבי שמקבלות מכרז על ההסעות, מכרז מכור הרבה פעמים.

<יובל פלג: שמעתי את זה מחברים ב - - - למשל או במועצות אזוריות נוספות.

<יובל פלג: מה שקורה, זה הסעות שלא מטיבות עם התלמידים, לא מטיבות עם הילדים, אוטובוסים שנסעו בהם עובדים שעישנו, דברים כאלה, וכהנה וכהנה.

יעקב מרגי: יש גם גיל מקסימלי לאוטובוס שמסיע לתלמידים.

<ג'יהאד אלעמור: במגזר הבדואי אין אכיפה.

יעקב מרגי: אין גיל, יש תוחלת חיים ארוכה.

<ג'יהאד אלעמור: גם הרבה שילובים.

<ג'יהאד אלעמור: זה לא מסודר, כל העניין של ההסעות.

יעקב מרגי: יטופל.

יעקב מרגי: נכנס את זה.

<ג'יהאד אלעמור: עד הקורבן הראשון לא יהיה, אבל משלמים את המחיר עד הקורבן הראשון.

מאיר כהן: אני נסעתי אחרי אוטובוס כזה.

מאיר כהן: ירדתי מכביש 25 ונסעתי.

מאיר כהן: נדהמתי.

מאיר כהן: לא האמנתי שילדים נוסעים בכזה דבר.

מאיר כהן: אגב, משרד החינוך משלם.

יעקב מרגי: הון תועפות להסעות.

<ג'יהאד אלעמור: הון של כסף.

<קריאה: הוא אמר לך, מכרז מכור.

<ג'יהאד אלעמור: חודש אני נלחם כדי לנצל את המשאב של שעות החומש לקראת מיצ"ב, בהסעה אחת אחרי הצהריים.

<ג'יהאד אלעמור: כל אל קסום עמדו על הרגליים, לא רצו לתת לי אוטובוס אחד אחרי הצהריים להוביל את התלמידים הביתה רק בחזור.

מאיר כהן: מי זה שם ראש המועצה?

<ג'יהאד אלעמור: ג'אבר אבו כף.

יעקב מרגי: טוב, רבותיי, אני חייב לסיים.

יעקב מרגי: תסכם.

<יובל פלג: הנושא של איגום המשאבים, אפשר לראות את זה הרבה פעמים בפתיחה של מגמות שלא חשבנו שבכלל יתקיימו במקומות כאלה ואחרים, ובית הספר ימצא תלמידים באוכלוסיות מוחלשות.

<יובל פלג: הרכבת סלי התרבות בעיקר בחטיבות הביניים יכולה להיעשות בשיתוף עם התלמידים, שזה משהו שאנחנו שואפים אליו והוא מאוד מעצים את התחושה שלהם.

<יובל פלג: זה תכנים שרלוונטיים אליהם הרבה פעמים.

<יובל פלג: אנחנו תומכים בריכוז פעילות בבתי הספר כמו שאמרתם, תוכנית after school, מחזקים את בית הספר כמוקד חברתי מעשיר ומפתח, אם זה מרכז חברתי אחרי בית הספר, לפתוח שם קן תנועת נוער אזורי הרבה פעמים, לימודיה בהפעלת תלמידים, שאלה יוזמות של תלמידים הרבה פעמים, והדרכה על בסיס תוכנית למחויבות אישית, של בני נוער מאותן השכונות ומאותם היישובים, שירגישו מועצמים, שיצורפו מהתיכון לתלמידי חטיבת הביניים ביסודי לחונכות.

<יובל פלג: זה יוצר תחושה מקומית מאוד חזקה וזה מצמיח את בית הספר לאורך זמן.

<יובל פלג: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים.

<יובל פלג: אני רק רוצה להתנצל, לא התכוונתי למועצה אזורית כזו או אחרת.

<יובל פלג: אני לא רציתי לסמן אף רשות.

<יובל פלג: זה קורה בהמון מקומות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

מסעוד גנאים: אני מנהל את מנהלי בתי הספר, ג'יהאד וברלנטי.

מסעוד גנאים: באמת יש לנו התרוממות רוח עכשיו כאשר שמענו מכם.

מסעוד גנאים: כמורה לשעבר וגם כמי שמאמין שבאמת החינוך הוא ההזדמנות, הוא המנוף לשינוי, אני מאמין בסוף כפי שאמרתם, המנהל והמורה.

מסעוד גנאים: ההתחלה בלבחור במנהל הטוב והמוכשר ולבחור במורה הטוב והמוכשר.

מסעוד גנאים: אחרי שני הדברים האלה, השאר יבוא לפי דעתי.

מסעוד גנאים: מה אנחנו צריכים בסוף?

מסעוד גנאים: מנהל, יש לו את השיגעון הזה, את השאיפה הזו, (הרפתקן) שהוא רוצה להפוך עולמות, רוצה לשנות.

מסעוד גנאים: כאשר הוא מאמין בזה, הוא יכול להוביל את כולם אחר כך אחריו.

מסעוד גנאים: בקשר למורים, גם אני מאמין בזה.

מסעוד גנאים: אני מאמין במורה שהוא הציר המרכזי, הוא הדינמו בסוף.

מסעוד גנאים: כל מנהל יכול לפי דעתי, רוב המורים, לעניין אותם, להניע אותם להיות טובים.

מסעוד גנאים: נכון, שיתוף הפעולה המשולש הזה של בית הספר, של ההורים, של התלמידים, של הרשות גם, הוא חיוני מאוד, אבל בסוף כוח האדם הוא שעושה את השינוי לפני הכסף ולפני המבנים.

מסעוד גנאים: בקשר למורים הלא טובים, מאיר, נכון מה שאתה אומר שאם יש מורה לא טוב, שהוא מזיק אפילו, צריך להעביר אותו, לתת לו מקום מתאים, אבל לא תמיד זה עוזר.

מסעוד גנאים: אני יודע, מנהל בית ספר אמר לי, מה נעשה?

מסעוד גנאים: עשיתי את הכול, אבל לפחות נותן לו מקצועות שלא יזיק להם כל כך, לצערי הרב.

יעקב מרגי: את יודעת לומר לי, רחל, שיעור ההצלחה בין כלל בתי הספר שנמצאים ב"מרום"?

<רחל אלניר: לאיזה הצלחה אתה מתכוון?

יעקב מרגי: לפחות ביעדים שהצבתם.

יעקב מרגי: תראי, הבאת פה ארבעה מנהלים שהביעו את הסיפוק, והמגמה בעלייה.

יעקב מרגי: אם את בוחנת את כלל בתי הספר שנמצאים בתוכנית "מרום", את יכולה לומר לי, אנחנו ב-100% הצלחה, עם 80% מבתי הספר הצלחנו, 50%?

<רחל אלניר: אני יכולה להגיד סדר גודל של בין 70% ל-75%.

<רחל אלניר: התשתיות שאנחנו מדברים עליהן, מה שדיברו כאן, הן כבר מתחילות להתמסד ולקבל עומק.

<רחל אלניר: בעיקר הדבר הכי חשוב זה האמון של מנהלי בתי הספר בעצמם ובצוות שלהם ובתלמידים וגם ברשות.

יעקב מרגי: זה הבנו.

<רחל אלניר: לא, אני אומרת, זו אחת ההצלחות.

יעקב מרגי: את כמתכללת, כמנהלת העל של זה, את יכולה לומר לי שבין 70% ל-75% מבתי הספר שנמצאים ב"מרום", את מזהה את העלייה.

<רחל אלניר: כן, ואם נצליח עם 25% מתוך ה-100, אני אגיד תודה רבה.

יעקב מרגי: אל תתפשרי.

מאיר כהן: מה קורה עם ה-25%?

<רחל אלניר: וה-25% נצטרך לדעתי לעשות תוכנית אחרת ולחשוב עליה אחרת ממה שאנחנו חושבים על זה עכשיו.

יעקב מרגי: כנראה שם המאפיינים הם יותר קשים.

<רחל אלניר: ששם זה מנהלים - - -

יעקב מרגי: תודה.

מאיר כהן: אתם רשאים במסגרת "מרום" לעשות נניח טיפול דיפרנציאלי ואותם 25%, להיכנס עם משהו אחר או עם משהו נוסף, אבל בכדי לא לייצר מצב שמוציאים אותם מהתוכנית, שזה להערכתי לתת להם מכת מוות - - -

יעקב מרגי: צריך להוציא פקטורים מסוימים, לא את בתי הספר.

<אסנת מורדו: התוכנית היא כרגע שנה שלישית וזו השאלה כרגע שאנחנו שואלים, מה קורה עם בית ספר שהוא למשל המודל המתון והוא סיים והוא לא התקדם.

<אסנת מורדו: אנחנו ממשיכים איתו עוד - - -

יעקב מרגי: מה קורה אם מועמד למשרה בכירה שניגש לבחינות פילת ולא הצליח?

יעקב מרגי: הוא לא מתקבל, פחות?

יעקב מרגי: שאלתי אותך שאלה כללית.

<אסנת מורדו: ברור.

יעקב מרגי: לו יצויר, הייתי עכשיו מתמודד על משרה, שלחו אותי לבחינה.

יעקב מרגי: לא הצליח, לא מתקבל.

יעקב מרגי: הבנת את ההמשך?

יעקב מרגי: צריך לשאוף לשם, אין מה לעשות.

<אסנת מורדו: בהחלט.

יעקב מרגי: או שניקח אותם לבתי ספר טובים, שם אין סיכוי שיקלקלו.

יעקב מרגי: גבירתי, בקצרה.

<סיגל אשר: סיגל אשר מהפורום למאבק בעוני.

<סיגל אשר: אנחנו חושבים שאנשים שחיים בעוני, יש להם גם יכולת לדעת איך אפשר לעזור להם.

<סיגל אשר: אני שמעתי את הדברים שלכם וזה באמת מעורר השראה, כל הדברים שנאמרו כאן.

<סיגל אשר: מה שלא שמעתי זה איפה ההורים שותפים בתהליך בקביעת המטרות, לא מתי הם מתגייסים אחרי שכבר התחילו.

יעקב מרגי: גבירתי, אני חולק עלייך.

<קריאה: שותפים באופן מתמיד.

יעקב מרגי: סליחה, אני מבין את הרגישות שלך ואני מסכים איתך.

יעקב מרגי: לא בהכרח כל מי שמוחלש, הוא לא יודע מה טוב לו.

יעקב מרגי: מסכים איתך.

יעקב מרגי: אסור לקחת אותם כמובנים מאליהם ולהוביל אותם, אבל עם כל הכבוד, אני לא רוצה להטיל אשמה באף אחד, שלא ישתמע ממני.

יעקב מרגי: יש פה פרויקט שהליבה שלו זה טיפול מערכתי בתשתיות.

יעקב מרגי: חלק מהתשתיות זה גם ההורים והם אמרו את זה והדגישו.

יעקב מרגי: אמרה ברלנטי שהיא סחפה את ההורים.

יעקב מרגי: ההורים הם חלק מהתהליך.

יעקב מרגי: מכיר את האמירה החד המשמעית, אבל - - -

<ברלנטי אל חאג': ועד הורים חזק בבית ספר מגייס את כל ההורים של כל היישוב.

יעקב מרגי: סיסמאות, לא תמיד אפשר ללכת איתן למכולת.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

<לילי הלפרין: לילי הלפרין, יו"ר מרכז אמת לסובלנות.

<לילי הלפרין: מהניסיון שלי בעבודה עם קהלים שאתם עובדים כרגע, ואורך השנים ליוויתי בהמשך כיועצת ואחר כך כחוקרת את נושא צמצום הפערים והקשר גם בין קשיים לימודיים לבין התנהגות אלימה, מה ששמענו פה היום זה ממש מדהים, מעורר השראה.

<לילי הלפרין: אני יודעת שיש המון מחלקות ואגפים במשרד החינוך, כמו אגף שח"ר וכדומה, שכנראה עובדים במשהו מקביל.

<לילי הלפרין: מעניין יהיה לשמוע איפה אתם ואיפה הם.

יעקב מרגי: שח"ר יקבל את מה שהם לא הצליחו, בעוד כמה שנים.

<לילי הלפרין: טוב, אני לא יודעת, אבל נראה לי גם בין היתר באופן שהנשים כאן עומדות בראש התוכנית.

יעקב מרגי: אנחנו בהעצמה נשית במשרד החינוך.

<לילי הלפרין: הן משדרות המון אמונה וזה חלק מאוד חשוב בעניין הזה.

<לילי הלפרין: ממה שראינו בממצאים אחרי שנה או שנתיים, זה פשוט מדהים.

יעקב מרגי: תגידי, ברלנטי נראית לך אחת שצריכה העצמה?

יעקב מרגי: לקחה את ג'דיידה-מכר, נכנסה שם בכל הכוח.

יעקב מרגי: נראה מישהו שיפריע לה.

<לילי הלפרין: יש המון פרטים מעניינים לדעת הלאה.

<לילי הלפרין: השאלות שמאיר שאל, אני חושבת שלא יכולות להיות מכוונות אליהם, אלא בדרג אחר במשרד, לגבי השאלות שדיברנו בהתחלה.

מאיר כהן: אני מסכים איתך.

מאיר כהן: גם אני וגם היושב ראש, יש לנו הרבה מאוד ניסיון בחינוך.

מאיר כהן: זה באמת רגע של עדנה לפגוש את התוכנית הזאת.

<לילי הלפרין: נכון, נכון.

מאיר כהן: ואני חושב שהתוכנית הזאת חייבת להפוך לחלון הראווה, כי התוכנית הזאת במעט שלמדתי אבל לפעמים רואים את הדברים מהר מאוד.

מאיר כהן: אני מבטיח לך שאני מחר ניגש לשר החינוך ואני אומר את הדברים האלה, כי אני בא ממקום שתמיד העצים וכיבד.

מאיר כהן: אני עפר לרגלם של אנשי חינוך שמבינים שחינוך זה צמצום פערים.

יעקב מרגי: ועושים.

מאיר כהן: ועושים את זה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני חושב שהדברים שמאיר כהן אמר הם סיכום של הדיון וככה ייכתב בסיכום.

מאיר כהן: אני רוצה שתדעו, אנחנו חברי כנסת.

מאיר כהן: אנחנו מטיילים בין הוועדות, אבל לשבת בוועדת חינוך כמו של מרגי, הנושאים שהוא מביא לכאן והדיונים, זה המקום הטוב ביותר בכנסת, לבוא ובאמת לדון על הסוגיות האזרחיות, פה בוועדת הרווחה.

<קריאה: כל הכבוד.

יעקב מרגי: בנוסף לסיכום שאמר מאיר, בסוף אני אוסיף ברכות, תודות ולא להירדם, להמשיך, לשאוף, לחתור למעלה.

יעקב מרגי: תודה.