ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 563, 2018-02-13 10:00

בצלאל סמוטריץ': חברים, בוקר טוב.

בצלאל סמוטריץ': אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת של ועדת הפנים, במסגרת יום מיוחד כאן בכנסת, לציון 12 שנה לעקירה מגוש קטיף.

בצלאל סמוטריץ': הכותרת שנקבעה לדיון, לבקשת ועד המתיישבים, בהסכמת יושב ראש הוועדה חבר הכנסת קיש, היא קליטת העקורים ברשויות.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שקשה יהיה לחלוק על אמירה שלפיה מדינת ישראל נכשלה במבחן התוצאה בכל מה שנוגע לדאגה, לטיפול ולשיקום - - -

איתן ברושי: ממשלת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': היו הרבה ממשלות מאז, בסדר.

איתן ברושי: זו לא המדינה.

בצלאל סמוטריץ': אתה בתורך תוכל לדייק אותי, אני אשמח מאוד.

איתן ברושי: בוודאי, הייתי שם.

בצלאל סמוטריץ': מדינת ישראל על כלל מערכותיה נכשלה.

בצלאל סמוטריץ': היא הייתה להוטה, עשתה מאוד מהר את הגירוש ועשתה הרבה יותר לאט והרבה פחות ביעילות את משימת השיקום.

בצלאל סמוטריץ': החוק מלכתחילה היה חוק רע מאוד וממילא גם היישום שלו, בעיניי, הוא כתם שחור אחד גדול בספרי ההיסטוריה של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': בתוך החושך הגדול הזה יש גם לא מעט נקודות אור, אני חושב שבראש אלה המתיישבים.

בצלאל סמוטריץ': חלוצים גדולים, שחיפשו לעצמם את המשימות הציוניות והאידיאליסטיות ביום שאחרי, לא נשברו ולא הלכו לחפש פתרונות קלים.

בצלאל סמוטריץ': נקודות אור נוספות אלה ראשי המועצות, שבחלקם נמצאים כאן איתנו, שי, דני, סיגל, יאיר, שאני חושב שעשו לאורך השנים מעל ומעבר בקליטת העקורים.

בצלאל סמוטריץ': אני יכול לומר, אני חושב, בהגינות, אני מניח שהם יסכימו, שהם גם הרוויחו, קיבלו כוחות טובים, חזקים, חיזקו מאוד את ההתיישבות באזורים שלהם אבל התאמצו מאוד ועשו, בעיניי, משימה בלתי אפשרית, התמודדו עם סיטואציות לא נורמליות ולא הגיוניות.

בצלאל סמוטריץ': כמובן, כמובן, כמובן, ואני בעניין הזה לא אובייקטיבי, השר אורי אריאל שמלווה את הסיפור הזה לאורך השנים, עוד בהיותו חבר כנסת ואחר כך בהיותו שר.

בצלאל סמוטריץ': גם הוא, כמו ראשי המועצות, מול מציאות ובירוקרטיה וחוק רעים מאוד כנקודת פתיחה, השתדל לעשות מה שאפשר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ניתן ראשית כל, לאסף יצחקי, מנהל אגף התיישבות במשרד החקלאות ופיתוח הכפר, שאליו נטמעה ונכנסה מנהלת "תנופה", תן לנו, בבקשה, את הסקירה שלכם, לא באריכות גדולה.

בצלאל סמוטריץ': אני רק רוצה לבקש מראש מכל החברים, מכיוון שאנחנו רוצים שהדיון הזה יהיה דיון שהוא לתועלת, אז בואו נתמקד פחות בעבר.

בצלאל סמוטריץ': זה נורמלי, גם אני עכשיו נתתי הקדמת עבר, אז מותר גם לומר כמה מלים, אבל בעיקר תנסו להציב את האתגרים, את הקשיים ואת הצרכים שלכם נכון להיום, כדי לסיים, 13 שנה אחרי, שזה באמת דבר נורא ואיום, יש לנו עוד מבני קבע ומבני ציבור שלא הסתיימו ועוד 160 משפחות, עוד 10%, שעוד לא התחילו את בניית בתי הקבע שלהם.

בצלאל סמוטריץ': אז בואו ננסה להתמקד באתגרים ובצרכים שלכם, מהממשלה ומהכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ואם נצליח נוציא כאן איזשהו סיכום שיהיה לתועלת.

בצלאל סמוטריץ': אסף, בבקשה.

<אסף יצחקי: בוקר טוב.

<אסף יצחקי: מה שאני אציג כרגע זה בעצם סטטוס איפה אנחנו עומדים היום ביחס לאיפה שהתחלנו.

<אסף יצחקי: חשוב לי להדגיש שאנחנו נמצאים בישורת האחרונה, אנחנו תיכף נראה את הנתונים.

<אסף יצחקי: אין ספק שאנחנו כבר נמצאים הרבה מאוד זמן אחרי ההתנתקות ועצם זה שיש עדיין משפחות שלא הגיעו לבתי הקבע זו בעיה ואנחנו לא מתעלמים ממנה, זה מסיבות מגוונות שלא ניכנס אליהן כרגע, אבל אנחנו עכשיו עושים כל מאמץ בשביל לסיים את הטיפול במשפחות המפונות בפרק זמן שאנחנו מקווים ומאמינים שלא ייקח יותר משנתיים.

<אסף יצחקי: אני מחלק את הסקירה לארבעה נושאים: הסכמי העתקה, דיור, ועדות פיצויים ותמיכה ברשויות שקלטו את המפונים.

<אסף יצחקי: נתחיל מהסכמי ההעתקה.

<אסף יצחקי: כפי שאפשר לראות אנחנו מדברים פה על שורה של 20 הסכמים שבעצם הקימו קהילות בכל רחבי ארץ ישראל.

<אסף יצחקי: הרוב נמצא יותר באזורים של מועצה אזורית חוף אשקלון ולכיש, לא מעט גם במועצה אזורית נחל שורק, אבל כפי שאתם רואים, יש לנו מהדרום ועד הצפון, יש לנו קהילות שהפריחו את השממה באזורים שהיו לגמרי - - -

בצלאל סמוטריץ': למה אתה אומר רק 20?

בצלאל סמוטריץ': יש 22, יש 11 יישובים ו-11 הרחבות.

<אסף יצחקי: נכון, נכון, 22 יישובים.

<אסף יצחקי: חשוב לי להדגיש שאנשים הגיעו גם לאזורים שהם אזורי ספר יחסית, כמו החלוציוֹת על גבול מצרים ועד בוסתן הגליל.

<אסף יצחקי: במקביל להעתקות קהילתיות נעשו גם העתקות של מוסדות ציבור שהיו בתוך הגוש.

<אסף יצחקי: אתם רואים פה, למעשה יש פה שבעה מוסדות ציבור שכבר הועתקו וכבר מאוכלסים ופעילים כיום, באשדוד, בנטע, בני נצרים, נווה, בניצן ובנצר חזני.

<אסף יצחקי: יש עוד שלושה מוסדות ציבור שנמצאים עכשיו בהליכים של תכנון לקראת העתקה: ישיבת "נצר מָטַעֲי", "מכון התורה והארץ" ו"ישיבת תורת החיים".

בצלאל סמוטריץ': למה זה לוקח 12 שנה?

<אסף יצחקי: היו הרבה מאוד חילוקי דעות לגבי לאיפה הם יעברו, היה צריך את ההסכמה של הרשויות, את ההסכמה של הנציגים של המוסד.

<אסף יצחקי: בסופו של דבר אנחנו היום נמצאים כבר בתוך המסלול.

<אסף יצחקי: כפי שאמרתי, כבר התחילו לתכנן ואני מאמין - - -

בצלאל סמוטריץ': יש תקציב?

בצלאל סמוטריץ': בשלב הזה, מנחם, אנחנו כבר אחרי כל - - -

<מנחם גרנית: כן.

בצלאל סמוטריץ': רק לפרוטוקול, מנחם גרנית, יושב ראש הוועדה המיוחדת.

<מנחם גרנית: תקציבית הכול מתוקצב, צריך רק לדעת שהעיכובים בשלושת המוסדות האלה נבעו כולם מבעיות של תב"ע, בעיות של הסכמת רשות, בעיות של הסכמה בין הרשות לבין המוסדות עצמם, בתוך המוסדות.

<מנחם גרנית: המִנהלת, מבחינתה, כבר סגרה את העניין לפני מספר שנים, אבל במוסדות עצמם, מסיבות שלא תלויות בנו, למעשה העניין התעכב, אבל כרגע למעשה כולם נמצאים במסלול של תכנון.

בצלאל סמוטריץ': מה עושים עם הפערים?

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שכשאתם סגרתם במִנה

בצלאל סמוטריץ': לת, לפני שש, שבע, שמונה שנים זה עלה איקס, היום תשומות הבנייה עלו - - -

<מנחם גרנית: פיצינו אותם הן בצד שכר הדירה שהם נאלצו לשלם עוד כמה שנים והן בצד עלויות הפרויקט, כך שלמעשה עם כולם אנחנו כרגע בהסכמה מוחלטת.

בצלאל סמוטריץ': כולל באשדוד?

<מנחם גרנית: באשדוד יש כבר מקום שנכנסו אליו וחיים בו והכל בסדר.

בצלאל סמוטריץ': היה שם ויכוח על שכר הדירה מול ראש הרשות.

<אסף יצחקי: לא, מקור הוויכוח בישיבת "נווה דקלים" באשדוד נובע מענייני סטנדרט הבנייה.

בצלאל סמוטריץ': אני מדבר על שכר דירה.

בצלאל סמוטריץ': באתר הקרוונים ראש העיר דורש איזשהו סכום מסוים.

<מנחם גרנית: יש איזה ויכוח בין ראש העיר לבין הישיבה - - -

לאה פדידה: כמה משפחות גרות לא בבתי קבע?

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אנחנו מדברים עכשיו רגע על מוסדות, נשים לשנייה סוגריים למוסדות.

<מנחם גרנית: יש כרגע אי הסכמה בין הישיבה לבין העירייה, אנחנו לא באמצע, לגבי כמה שכר דירה מגיע.

<מנחם גרנית: יש פה ניסיון של העירייה לנצל את הכיס העמוק של המדינה לקבל קצת יותר, אני מניח שנגיע לידי הסכמה, זה לא מעכב שום דבר מבחינת הפעילות השוטפת.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

<אסף יצחקי: רק נראה שבתמונה פה אתם יכולים לראות, זו הישיבה באשדוד, היא כבר מוקמת ונראית מאוד מרשימה.

<אסף יצחקי: נדבר קצת על דיור.

<אסף יצחקי: אז למעשה, היו כ-1,400 משפחות זכאיות לפי חוק ההתנתקות.

<אסף יצחקי: עבור 1,212 משפחות, כפי שפורט מקודם, נחתמו הסכמי העתקה והוקצו להן מגרשים.

<אסף יצחקי: היום אנחנו נמצאים במצב שלמעשה רק 161 משפחות מתוך אותן 1,212 טרם הגיעו לבתי הקבע שלהן - - -

לאה פדידה: מה אתה אומר על הנתון שהתפרסם - - -

<אסף יצחקי: אני אולי רק אשלים את המשפט בהקשר הזה.

<אסף יצחקי: מתוך אותן 161 משפחות, 121 משפחות נמצאות בדיור הזמני, אבל כמעט כולן במסלול.

<אסף יצחקי: למעט 28 משפחות, כולן, בתוך תקופה של שנה, שנה וקצת, יסיימו את הבנייה וייכנסו לבתי הקבע.

<אסף יצחקי: לגבי אותן 28 משפחות, כיום עדיין לא הצלחנו לשכנע אותם להיכנס למסלול.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת הם כולם זכאים ולא מצליחים להגיע איתם להבנה איפה הם יגורו?

<מנחם גרנית: אנחנו מתייחסים רק לזכאים, על אותם 28 אתה שואל, שלא במסלול?

בצלאל סמוטריץ': כן.

<מנחם גרנית: אנשים שלצערנו, הכסף הלך עם השנים ולמעשה אין להם את האפשרות הכלכלית כרגע להרים בית - - -

בצלאל סמוטריץ': היה איזה רעיון שאתם תעבירו את הקרווילה למגרש.

<מנחם גרנית: המדינה הולכת לקראתם ותעמיד על המגרש שלהם משפחתית, נקרא לזה, או קרווילה, בקיצור, מבנה - - -

לאה פדידה: אנחנו קראנו בחודש שעבר שזה 400 משפחות - - -

<אסף יצחקי: אלה המספרים המדויקים, הם נבדקו לקראת הדיון.

<אסף יצחקי: אנחנו לא מסרנו מספר של 400 מעולם.

בצלאל סמוטריץ': אתם יכולים לומר כאן בצורה חד משמעית, שלא יהיה אחד שיישאר בלי פתרון, כולל לא אם המדינה תצטרך, כמו שאתה אומר, לשים לו קרווילה על המגרש, כי מה לעשות, הרי הוא אכל את הפיצויים, לא כי הוא נהנה מזה, הוא אכל את הפיצויים כי הוא נשאר מובטל אחרי שגמרו לו את העסק החקלאי שלו, אני יודע מה הוא עשה בגוש.

לאה פדידה: 12 שנה ו-128 משפחות עדיין לא גרות - - -

<מנחם גרנית: לא, 28 - - -

בצלאל סמוטריץ': 161, אבל 28 עוד אין להן, הרוב - - -

לאה פדידה: לא משנה, אבל ל-161 עדיין אין מגורי קבע.

בצלאל סמוטריץ': לאה, זה מאוד מאוד לא הגיוני.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רוצים שנייה אחת להסתכל קדימה, לראות קודם כל שגומרים.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך נעשה ועדות חקירה וכבר היו ועדות חקירה וכולן דיברו על הליקויים והכשלים הגדולים מאוד בעיקר בהיערכות של המדינה לפרויקט הזה של השיקום.

בצלאל סמוטריץ': אבל, שוב, אני רוצה כרגע מבט צופה פני עתיד, אז התחלתם לענות.

<אסף יצחקי: מה שחשוב להגיד ולהדגיש, יש לנו בעצם 28 משפחות בלבד שאין להן מסלול.

<אסף יצחקי: השאר נמצאים בהליכים של בנייה, זה לוקח זמן אבל כולם - - -

בצלאל סמוטריץ': אני מוטרד מה-28, מנחם.

<אסף יצחקי: לגבי ה-28 האלו ופה אני גם רוצה לרתום את כל הגורמים המעורבים, ראשי רשויות, אני רואה שעוד לא הספיקו להגיע, אבל הם בהחלט - - -

<קריאה: שלושה פה.

<נעמה זרביב: מבחינתנו - - -

<קריאה: לכיש, מרחבים, פרג'ון בדרך, יאיר בדרך.

חיים ילין: בדרך כלל הוא מגיע בסוף הישיבה.

חיים ילין: אם אתם רוצים לחכות לו תחכו לו חמש דקות אחרי הישיבה.

<אסף יצחקי: התנצלותי בפני אותם ראשי רשויות שנמצאים.

<אסף יצחקי: אני אגיד שלמעשה אנחנו העמדנו פתרון.

<אסף יצחקי: הממשלה העבירה החלטה שמאפשרת שני סוגים של פתרונות, גם משפחתית, שזה מבנה מתועש וגם קרווילה - - -

בצלאל סמוטריץ': שתונח על המגרש שלהם.

<אסף יצחקי: שתונח על המגרש שלהם, הם לא צריכים להוציא מכספם, הכול ייעשה - - -

בצלאל סמוטריץ': ולמה זה לא קורה?

<אסף יצחקי: הסיבה היא שאותן משפחות כרגע לא מרוצות מהפתרון הזה.

<אסף יצחקי: חלקם עדיין חושב שהוא יוכל לממן בניית בית קבע.

<אסף יצחקי: אנחנו מאוד מקווים, היות שיש לנו יכולת - - -

בצלאל סמוטריץ': אבל למה זה סותר?

בצלאל סמוטריץ': שיקבלו כרגע את המבנה הזה וכשיהיה להם כסף אחר כך שיבנו בית קבע.

בצלאל סמוטריץ': אף אחד לא - - -

<מנחם גרנית: בוא נגיד בצורה יותר ברורה, קצת יותר הולמת.

<מנחם גרנית: מדובר באמת בקצה של הקצה של הקצה.

<מנחם גרנית: אלה אנשים שמקווים לקבל עוד משהו, שאולי יקבלו איזו הטבה בלחץ הזה, שיש להם חלום שהם עוד יצליחו להרים את הארמון שלהם.

<מנחם גרנית: אנשים שבעצם - - -

בצלאל סמוטריץ': היה להם כנראה ארמון.

<מנחם גרנית: כן, חלקם.

<מנחם גרנית: אני רוצה להגיד לכם, יש אנשים - - -

בצלאל סמוטריץ': זה חשוב לומר, אנחנו לא באים ל - - -

<מנחם גרנית: חלקם היה להם, כן - - -

<נעמה זרביב: אני לפחות מכירה אנשים שהם לא מצפים לקבל עוד מהמדינה.

<נעמה זרביב: הם לא יקבלו, הם לא מסודרים בעבודה והם באמת חוששים לעשות את הצעד הזה והם רוצים לחזור לבית יפה, באמת רוצים לחזור לבית.

<מנחם גרנית: היה לו בית יפה, וזה נכון.

<נעמה זרביב: היה לו בית יפה, שתי קומות - - -

<מנחם גרנית: הוא קיבל פיצוי על הבית, והכסף לא - - -

<נעמה זרביב: אני אדבר בתורי.

<אסף יצחקי: תראי את המשפחתית, זו המשפחתית , יש פה מפרט - - -

<נעמה זרביב: אני יודעת מה זה, זה נראה יפה, גם ככה היינו בקרוונים.

<אסף יצחקי: בסך הכול אני חושב שזה נראה מאוד יפה.

<אסף יצחקי: יש שם ממ"ד.

בצלאל סמוטריץ': כמה הגודל שלה?

<אסף יצחקי: 100 מטר עם חיפוי אבן.

<אסף יצחקי: זה נראה כמו בית לכל דבר.

<אסף יצחקי: אני חושב שהיום, בטח במצב הנוכחי של שוק הדיור, אין ספק שזה פתרון טוב.

<אסף יצחקי: כמובן ספציפית, לגבי המסלול של המשפחתית, יש שכר דירה מופחת של 1,500 שקל לחודש ובעתיד, אם ירצו לרכוש את המבנה, יבוא שמאי, יקבע מחיר וזה יימכר.

<אסף יצחקי: יש עוד מסלול של קרווילה שלמעשה הוא בחינם.

<אסף יצחקי: הקרווילה עוברת אליהם, אבל אני אומר, בסוף, אנחנו מבינים - - -

בצלאל סמוטריץ': בסדר, בואו נתקדם.

בצלאל סמוטריץ': מבני ציבור ביישובים החדשים, בהרחבות, בקהילות.

בצלאל סמוטריץ': בתי כנסת, מקוואות, מועדונים.

<אסף יצחקי: בכל הדברים האלה ניתנו תקציבים משלימים לרשויות על מנת להקים את אותם מבני ציבור.

<אסף יצחקי: נבנו בתי כנסת ומקוואות וגם בתחום החינוך סייענו לא מעט.

<אסף יצחקי: תיכף אני אגיע לזה, כשנדבר על הרשויות.

<אסף יצחקי: לגבי ועדות הפיצויים, כי זו סוגיה שחשוב להתעכב עליה.

<אסף יצחקי: החוק למעשה תוקן ארבע פעמים וגם היו מספר עתירות לבית משפט שבסופן המדינה הגיעה להסדרי פשרה, שחייבו לפתוח מחדש פיצויים שכבר ניתנו.

<אסף יצחקי: כך שלמעשה, על אף שיש סדר גודל של כ-1,400 משפחות, ועסקים כמובן, ניתנו עד היום 35,000 החלטות במסגרת ועדות פיצויים.

<אסף יצחקי: זה מספר אסטרונומי - - -

בצלאל סמוטריץ': אני לא מבין, איך אתה, עם 1,600 או 1,700 משפחות מגיע ל-35,000 החלטות?

בצלאל סמוטריץ': אתה סופר החלטת ביניים גם כן?

בצלאל סמוטריץ': תשובת הצדדים זה גם החלטה?

<אסף יצחקי: אתה נותן החלטה ואז עקב - - - אתה נאלץ לתת עוד החלטה, או עקב פשרה שעכשיו קובעת שהשומה צריכה לגדול ב-15%, אתה נותן עוד החלטה, כך שלמעשה אתה מגיע בסופו של דבר לכחמש עד שש החלטות בתיק.

<אסף יצחקי: כמובן שיש עסקים גם בתוך הסיפור הזה, אבל כיום אנחנו נמצאים כבר ממש בסוף של התהליך.

<אסף יצחקי: פחות או יותר 2%, נשארו 719 החלטות, חלקן בוועדת הזכאות וחלקן היותר קטן בוועדה המיוחדת.

<מנחם גרנית: תזכור, יש כאן את אזור התעשייה "ארז", מאות עסקים.

בצלאל סמוטריץ': שהם נמצאים היום אצלך בוועדה המיוחדת?

<מנחם גרנית: הם בתוך ה-35,000 החלטות, הם בתוך הדיונים.

בצלאל סמוטריץ': תגיד מילה על ה-130 ומשהו שעוד אצלך.

בצלאל סמוטריץ': קודם כל, למיטב ידיעתי, הייתה לך בעיית כוח אדם משמעותית בתחילת השנה, עד כדי שאתה עזבת את תפקידך וברוך השם נענית להפצרות לחזור.

בצלאל סמוטריץ': יש לך את הכלים היום שאתה צריך לוועדה כדי לתת החלטות טובות?

<מנחם גרנית: יש לי היום את הכלים ואת הנכונות של המערכת חזרה להתגייס.

<מנחם גרנית: אנחנו גם כרגע באיזשהו מכרזון לקבלת עוד איזשהו תגבור של הייעוץ המשפטי.

<מנחם גרנית: מתוך 130 ומשהו החלטות שמונחות בפני הוועדה המיוחדת, רק מי שלא בקי, הוועדה המיוחדת היא הוועדה שבה דנים לפנים משורת הדין, לא על פי החוק אלא מעבר, בנושאים שהחוק בעצם לא כיסה אותם, מתוכן בערך באזור ה-50 הן ענייני מגורים והשאר זה עסקים, כאשר בעסקים רוב העסקים זה דיון שני, שלישי או רביעי באותו עסק, של אנשים שמערערים.

<מנחם גרנית: אנחנו למעשה משתדלים לא לדחות אף אחד מראש.

<מנחם גרנית: זאת אומרת, גם אדם שכבר היה בוועדה, יש לי מקרה שהוא מגיע אליי עכשיו בפעם ה-11, אנשים שמרגישים שלא מיצו את הזכויות שלהם.

<נעמה זרביב: כל הכבוד.

<מנחם גרנית: בצד החקלאים, צריכים לדעת שאי אפשר לשקם חקלאי בגיל 50 שיתחיל מההתחלה, זו המסקנה שלי.

<מנחם גרנית: כשאני מסתכל היום עם מה אני מתעסק, זו ממש מסקנה, צריכים לדעת את האמת, כסף לא פותר את הבעיה.

<מנחם גרנית: יש גבול מסוים שאדם לא יכול לחזור ולהתחיל מחדש.

<מנחם גרנית: האנשים האלה חוזרים אלי הלוך וחזור משום שהם לא מצליחים למצות את הדברים.

<מנחם גרנית: חלק מהתביעות הן תביעות עסקים במחסום ארז, של בעיות של מה שנקרא ראיות.

<מנחם גרנית: אנשים לא דאגו, שלא באשמתם, לא צילמו, אנחנו לא יודעים בכמה לפצות כי אין לנו ראיה למה שהיה שם, אבל הנושא הזה מתקדם כל הזמן.

<מנחם גרנית: אני, המטרה שלי בגדול היא עד סוף 2018, אי אפשר להגיד לסיים כי תמיד יישארו שאריות ודברים כאלה אבל למעשה, לסיים את החלק שלי.

<מנחם גרנית: אני רוצה - - -

בצלאל סמוטריץ': מנחם, עם יד על הלב, באהבה, באמת באהבה, לא חלילה, אני לא שואל את זה כלפיך, אלא כלפי כל המערכת, בסוף אתה הרי לא עושה מה שאתה רוצה, כמה פעמים עמדת כאן ואמרת "אני רוצה עד סוף השנה לסיים"?

<מנחם גרנית: אני, כשבאתי לתפקיד עבדו עליי ואמרו לי ש"תוך שנה שנה וחצי אתה מסיים".

בצלאל סמוטריץ': באיזו שנה זה היה?

<מנחם גרנית: זה היה באוגוסט 2014 וחשבתי שאני אסיים בסוף 2015.

<מנחם גרנית: לקראת סוף 2015 אמרתי "לא נסיים".

<מנחם גרנית: אני תמיד אומר, אני רוצה להגיע למצב שאני מעביר רק את השאריות.

<מנחם גרנית: קיוויתי בסוף 2017, 2017 הלכה לאיבוד כתוצאה מבעיית כוח אדם.

<מנחם גרנית: לחלוטין.

<מנחם גרנית: שתבינו, אם עשיתי בשנה הראשונה 250, 270 החלטות, אז ב-2017, כתוצאה מבעיות כוח אדם וכל מיני חילוקי דעות עם המשרד והמעבר למשרד החקלאות, שהיה טעות גדולה ביותר מבחינתי, עשינו אולי 60 החלטות.

<מנחם גרנית: שתבין את מה שקרה לי.

<מנחם גרנית: למעשה, כל תכנית העבודה שלנו קרסה לחלוטין.

<מנחם גרנית: כרגע, חזרה, אנחנו במצב של עולים בכמות.

<מנחם גרנית: אני, בכל מקרה, לא מתכנן להמשיך אחרי 2018 ולכן אני רוצה להעביר לבא אחריי מצב שלא יהיה כבר צוות שזה מקצועו, שזה תפקידו היחיד, אלא שפעם בחודשיים שלושה ידונו במה שעולה על השולחן, מתוך הנחה שיישארו עוד כמה עשרות אבל בודדות.

<מנחם גרנית: אני מאוד מאוד מקווה, מה אני אגיד לך?

<מנחם גרנית: אם זה יילך או לא, קשה לדעת.

<מנחם גרנית: אל תשכחו, יש לנו תביעות משפטיות, יש לנו תביעות משפטיות שיכול להיות שהמשמעות של תביעה אחת פתאום פותחת לי 20 תיקים, בצורה בלתי צפויה, כך שיש דברים שהם לא רק בשליטתנו.

<מנחם גרנית: בבתי המשפט אנחנו מאוד מנסים להעביר את המסר, שכל החלטה יש לה השפעה רוחבית, אבל - - -

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חיים ילין ראשון, אחר כך מיד - - -

<אסף יצחקי: רק עוד שני משפטים קצרים.

בצלאל סמוטריץ': בזריזות.

<אסף יצחקי: תמיכה ברשויות: בחמש השנים האחרונות וגם בשנה הקרובה, הוקצו כספים לרשויות שקלטו את המפונים.

<אסף יצחקי: רואים פה את הסכומים.

<אסף יצחקי: הממשלה הבינה שצריך לעזור לרשויות כדי להתמודד עם האתגר הגדול שנמצא גם לפתחן ובגלל זה הקדישו.

<אסף יצחקי: כפי שאתם רואים, הסכומים הם לא אחידים כי בכל מועצה יש כמות אחרת של תושבים מפונים.

<אליעזר אוירבך: גם בגלל שבכל מועצה יש, לא רק.

<אליעזר אוירבך: אחר כך אני אסביר.

<אסף יצחקי: אוקיי.

<אסף יצחקי: הדבר שאולי הוא הכי חשוב לי וזה מסר לכולנו, גם לעצמי ולאגף שאני עומד בראשו, שאמור לבצע את המשימה, גם לכל השותפים וגם למפונים עצמם, חברים, אנחנו צריכים לסיים, הגיע הזמן להגיע לסוף האירוע הזה ולהביא את כולם לבתי הקבע.

<אסף יצחקי: 31 בדצמבר 2019 זה היעד ששמנו לעצמנו, יש לנו תכנית עבודה ואני מאמין שאנחנו גם נגיע לזה.

בצלאל סמוטריץ': נשחיל איזו אנקדוטה, מיד אחרי הגירוש דובר על שלוש שנים, נדמה לי, באתרים הזמניים, אז זה 2009, הוספנו עוד ספרה אחת לפני התשע, לא מי יודע מה.

בצלאל סמוטריץ': אם זה לא היה עצוב היינו צוחקים.

חיים ילין: זה מה שנקרא שוטף הכי ארוך שהיה אי פעם במדינת ישראל.

<מנחם גרנית: הרשויות קיבלו אוכלוסייה שהייתה אוכלוסייה נורמטיבית, רובה מבוססת, אנשים שכתוצאה מהגירוש היו צריכים להתמודד עם בעיות אדירות.

<מנחם גרנית: אנשים שהיו אתמול נורמטיביים והיום הם רווחה.

<מנחם גרנית: וזה בכמויות.

<מנחם גרנית: כשנחשפתי למציאות שלא ידעתי עד כמה היא קיימת, אז צריכים להגיד שהרשויות האלו, ההתמודדות שלהן היא מוטרפת.

בצלאל סמוטריץ': תיכף אנחנו נשמע מהם ונראה מה עוד אפשר לעשות.

בצלאל סמוטריץ': חיימיקו.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, מצד אחד אני שמח, מצד שני אני גם עצוב, כי בוא, בחיאת, כל כך הרבה שנים כבר אני לא זוכר, תאמין לי, אין לי אלצהיימר, אבל אני כבר לא זוכר איך נקראה המִנהלת הראשונה.

חיים ילין: תאמין לי, שינו שלוש פעמים את השם ואחרי זה העבירו את זה למשרד השיכון ואחרי זה העבירו את זה למשרד החקלאות והתחלפו כולם וכל פעם היה איזשהו יושב ראש שהייתי אומר, "עוד שנתיים אנחנו מסיימים את הכול".

חיים ילין: אין, אין מצב כזה והסיבה, אני חושב שאני אתחיל מהסוף, היא שלא השכילו במדינת ישראל ובממשלת ישראל, ואני לא בא להאשים, להבין את הצד הרגשי, לא הפוליטי.

חיים ילין: כולם מדברים על העקירה כעל דבר פוליטי, אבל אף אחד לא הצליח להבין מהי המשמעות הרגשית שאנשים עוברים, שמשפחות עוברות, פירוק משפחות, שינוי מקום עבודה, שינוי היומיום.

חיים ילין: הרי מה אנחנו אומרים בחוסן?

חיים ילין: שההרגלים שלנו כבני אדם זה החוסן הגדול ביותר.

חיים ילין: כל עוד שאתה מבצע את ההרגלים שלך ואת הסדר יום שלך ואת היומיום שלך, זה מה שנותן לך את הבריאות.

חיים ילין: ולא סתם סבתא אומרת, "יאללה, קום לעבודה, הכול יסתדר לך בחיים".

חיים ילין: זה לא סתם.

חיים ילין: הם לא, הם לא ואת זה צריך להבין.

חיים ילין: זה פן אחד.

חיים ילין: הפן השני, שאני גיליתי אותו, לא במחקר, כן?

חיים ילין: זה שבעצם הם הקריבו משהו ואף אחד לא הכיר בזה.

חיים ילין: זה הצד הזה שבא ואומר: תקשיבו, אנחנו בנינו את גוש קטיף וזה התחיל עוד מרבין וזה התחיל בכלל מממשלה מסוימת, פינו אותנו, עקרו אותנו בצורה אחרת לחלוטין ואף אחד לא הזדהה איתנו על זה.

חיים ילין: עוד פעם, אני מנסה לדלג על הצד הפוליטי, כי בצד הפוליטי כולם יכולים להתווכח, אבל בצד הרגשי לא יכול להיות שיש ויכוח.

חיים ילין: ברגע שלא השכילו אז המהלך הזה לקח כל כך הרבה שנים.

חיים ילין: זאת הטענה הבסיסית שלי.

חיים ילין: תראו, הזרוע המבצעת פה בסוף לא הייתה ממשלה, זה האנשים שיושבים פה, זה השלטון המקומי.

חיים ילין: בלעדיהם אנחנו היינו היום במקום אחר לחלוטין.

חיים ילין: הצד השני של המטבע הוא שהתיישבות, קהילה, שרצתה להרים ראש ולהמשיך קדימה אז היא עשתה את זה.

חיים ילין: אני אומר לכם, נווה, בני נצרים, הם השכילו להביא 18 משפחות מצד אחד, 20 משפחות מצד שני, להקים יישובים והביאו איתם קהילות של עוד 80.

חיים ילין: זאת אומרת, הם בנו קהילות.

חיים ילין: הם השכילו להבין בדיוק את מה שאף אחד לא הבין, שהתרופה הטובה ביותר לפירוק הקהילה זה הקמה, הקמת קהילה מחדש, וכמה שיותר מהר, בלי התבכיינות, בלי שום דבר.

חיים ילין: מה לעשות שלא כולם היו קהילות, היו כמה אנשים פרטיים.

בצלאל סמוטריץ': היו קהילות שהבירוקרטיה העמיסה עליהם.

בצלאל סמוטריץ': עד שקיבלו שבי דרום - - -

חיים ילין: תקשיב, הכול נכון, אבל אני לא אשכח את הישיבה שהייתה לי עם כל המתיישבים ועם כל האגפים במועצה וקבענו, אין, must, דצמבר 2010 אין אף אחד, לא ביבול ולא ביתד.

חיים ילין: אין אף אחד, מפנים את כולם.

חיים ילין: כמה אתה יכול לפנות משפחות?

חיים ילין: אתה מבין מה שאני אומר לך?

חיים ילין: תסתכל מה האמירה, עברו ליישוב זמני, מיישוב זמני לעוד יישוב זמני ומיישוב זמני עכשיו לקבע ובתוך הקבע לבית שהוא זמני.

חיים ילין: חבר'ה, בואו, אני אומר לכם את זה - - -

בצלאל סמוטריץ': אבל מי אשם בזה, חיים?

בצלאל סמוטריץ': למה זה קרה בכלל?

חיים ילין: תקשיב טוב, יש מחלה שאף אחד לא מכיר אותה, שזה ילדי שגרירים.

חיים ילין: אף אחד לא מכיר את התופעה הזאת, שאין להם שום בית קבוע במשך 18 שנה, לילדים האלה, אין.

חיים ילין: זו התחושה בפרק זמן מאוד קצר וזה עוול.

חיים ילין: לא השכילו להבין.

חיים ילין: אם היו שמים בתוך כל הדברים האלה פחות פוליטיקאים, אני אומר לא להבא, אלא להבין גם היום, יותר עובדים סוציאליים, יותר פסיכולוגים, אני אומר לך, היו שומרים את הקהילה והיו מטפלים באנשים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

חיים ילין: זאת המסקנה.

חיים ילין: עכשיו אני חייב להגיד אמירה פוליטית.

חיים ילין: תראו, אי אפשר - - -

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, בסדר, אנחנו אנשים פוליטיים.

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה להתנצל בשם הממשלה?

חיים ילין: לא, אני יכול להגיד את דעתי כי אני נואם היום.

חיים ילין: מאז שאני בכנסת ביום המיוחד הזה אני נואם.

בצלאל סמוטריץ': חברים, הוא פה.

בצלאל סמוטריץ': לצערי, חברים שלי לא פה.

חיים ילין: אני נואם ואני אומר את הדברים כמו שהם.

חיים ילין: מדינת ישראל הבינה, ואני מקווה שגם ראשי ממשלות, בעבר ובהווה ובעתיד, שאין שום צעד שמדינת ישראל עושה לבד.

חיים ילין: אין חיה כזאת.

חיים ילין: כל נכס, סנטימטר קרקע, בית אחד בודד, זה מתוך הסכמה והסכמים.

חיים ילין: נקודה.

חיים ילין: שתיים, קוראים לזה התנתקות, אין שום התנתקות.

חיים ילין: אנחנו הכי מחוברים לרצועת עזה היום, יותר ממה שהיה בעבר, יותר מאשר היה בעבר, דרך הביוב, דרך החשמל, דרך הקס"מים, דרך כל מה שאתם רוצים, והמנהרות, בכלל, יש לנו רכבת תחתית מדהימה, מדהימה.

חיים ילין: למה אני אומר את הדברים האלה?

חיים ילין: כי בסוף, כבוד היושב ראש, זה לדעתי המסר הכי חשוב, גם שם הם לא רוצים להודות, גם בתוך רצועת עזה לא רוצים להודות במה שאני אגיד עכשיו.

חיים ילין: כל עוד הייתה התיישבות יהודית בתוך רצועת עזה, רמת החיים ואיכות החיים של כולם הייתה גבוהה פי כמה וכמה.

חיים ילין: לפני 40 שנה רמאללה הסתכלה על רצועת עזה בקנאה, בקנאה.

חיים ילין: היום עזה מסתכלת על רמאללה בקנאה.

חיים ילין: זאת אומרת, בואו נלמד קצת כולנו ביחד כשאומרים, כן ארץ ישראל השלמה, לא, שתי מדינות, יהודית דמוקרטית, נבין בדיוק את בני האדם, לא את הפוליטיקה.

חיים ילין: אם אנחנו נצליח להבין את זה אז אנחנו נוכל לעשות צעדים עתידיים בהסכמה, בהסכמה, בצלאל, תקשיב טוב מה שאני אומר לך, בתוך מדינת ישראל, גם עם הצד השני.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חיים.

בצלאל סמוטריץ': יותר התנצלות מזה לא היינו צריכים לבקש.

בצלאל סמוטריץ': אני רק אבקש מהדוברים הבאים קצת לקצר כדי שנוכל - - -

חיים ילין: אני הולך עכשיו, אתה יודע למה אני הולך עכשיו?

חיים ילין: על צו הדגים בוועדת כספים, לדאוג שהצפון לא יתרסק לי, אתה מבין?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ניתן לאליעזר אוירבך, יושב ראש ועד המתיישבים, אני רק באמת מכולם קצת לקצר כדי שכל היושבים סביב השולחן שכמובן רוצים, גם יספיקו לומר את דברם.

<אליעזר אוירבך: תודה רבה.

<אליעזר אוירבך: אני אקצר.

<אליעזר אוירבך: משפט פתיחה אני רוצה להגיד שמאז שהעסק עבר לאורי אריאל, הסיפור של המִנהלת, העסק התקדם בצורה הרבה יותר מהירה וחבל שזה לא היה כמה שנים קודם.

בצלאל סמוטריץ': באיזו שנה זה היה?

בצלאל סמוטריץ': כשהוא נהיה שר שיכון?

<אליעזר אוירבך: כשר שיכון, ברור.

<אליעזר אוירבך: לגבי המספרים, אין מחלוקת בינינו, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם אנשי משרד החקלאות.

<אליעזר אוירבך: הוויכוח היחידי או הנתון היחידי שאנחנו לא מסכימים עליו, אבל זה רק עניין של - - - 1,700 משפחות, 1,700 משפחות, אנחנו מתייחסים גם לאלה שלא היו זכאים, הם מתייחסים רק לזכאים.

<אליעזר אוירבך: היו 1,700 משפחות, 1,400 משפחות המשיכו ביישובי הקבע, דבר המראה על חוסן, על החוסן הקהילתי של היישובים.

<אליעזר אוירבך: לגבי המצב כיום, אנחנו, כמו שאני אומר, קשר מצוין איתם, אנחנו מנסים לראות איך אפשר באמת לקצר את התהליכים למשפחות.

<אליעזר אוירבך: סיפור לא פשוט.

<אליעזר אוירבך: אמנם רק 161 משפחות אבל כל משפחה היא עולם ומלואו.

<אליעזר אוירבך: היינו ביחד עם אורי אצל משפחה, לצערנו הם התגרשו אחרי הגירוש, והיא יש לה חלומות והיא צודקת בחלומות שלה, האישה, היא לא רוצה קרווילה.

<אליעזר אוירבך: אפשר להבין אותה מצד אחד.

<אליעזר אוירבך: מצד שני, אין לה עבודה, היא לא יכולה לקחת משכנתא.

<אליעזר אוירבך: כל פרט כזה זה סיפור של עולם ומלואו וצריך לראות איך מתייחסים לזה.

<אליעזר אוירבך: לגבי התיקים, אני לא יודע, אני רואה 2%, זה משגע אותי.

<אליעזר אוירבך: קחו עשרה עורכי דין, תגמרו את זה ביומיים, אני לא יודע, זה נהיה לא נורמלי.

<אליעזר אוירבך: סליחה שאני אומר, אולי אני עם הארץ, לא מבין כלום בנושא הזה אבל זה נראה, 2%, רק 588 תיקים בוועדת זכאות, 131 תיקים בוועדה המיוחדת.

<אליעזר אוירבך: לא יודע, בואו ניקח את - - -

<מנחם גרנית: לגייס משרד עורכי דין נוסף, כמה זמן אנחנו עוסקים בזה?

<מנחם גרנית: כמה חודשים, המכרז עוד לא באוויר.

<אליעזר אוירבך: אתה מבין?

בצלאל סמוטריץ': מנחם, זה בלתי נסבל, אני לא מפנה את האצבע אליך, אבל הבירוקרטיה הזאת היא בלתי נסבלת.

בצלאל סמוטריץ': אין לנו פה, רגע, נציבות שירות המדינה, משרד המשפטים, מי צריך לתת תשובה על המחדלים האלה?

<אליעזר אוירבך: בוא אני רוצה לצטט ברשותכם.

<אליעזר אוירבך: לפני כמה שנים, חמוטל?

<אליעזר אוירבך: שבע, שש, שנים?

<אליעזר אוירבך: הייתה ועדת חקירה ממלכתית שהמדינה הקימה, הכנסת הקימה, אני אצטט שני ציטוטים.

<אליעזר אוירבך: "המדינה כשלה במילוי חובותיה להעמיד לטיפולה במפוני חבל עזה", בעקורי חבל עזה, הם כתבו מפונים, "כמשימה לאומית דחופה".

<אליעזר אוירבך: לאחר תיקוני חקיקה ב-2007 נאמר "- - - זה אינו מורה על כך שנעשה צדק, צדק מושלם.

<אליעזר אוירבך: להיפך, נתוני הפתיחה של החוק המקורי היו גרועים כל כך שהמאמץ הרב היה בגדר טיפול חלקי בלבד".

<אליעזר אוירבך: אלה שני ציטוטים, אפשר לקחת עוד הרבה ציטוטים שהמדינה באמת כשלה ואנחנו מדברים עכשיו על סגירת 12, 13 שנה אחרי הגירוש.

<אליעזר אוירבך: זה כולה 8,000 תושבים.

<אליעזר אוירבך: לצערנו הרב, חצי פוליטיקה פה, עוד חודש מדברים על עקירה מ"נתיב האבות", כמה משפחות?

<אליעזר אוירבך: 40 משפחות שם, מה הם יעברו?

<אליעזר אוירבך: הם יעברו, לדעתי, אותו סבל כמו שעברנו ועוברים היום.

<אליעזר אוירבך: אז זה עוד פעם - - -

איתן ברושי: אני חייב ללכת.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני רוצה שראשי המועצות ידברו.

<אליעזר אוירבך: עוד משפט אחד לגבי העתיד.

לאה פדידה: חכה, 12 שנה עד כשנחליט בין מקרקעי ישראל לבין המדינה מתי תדבר.

<אליעזר אוירבך: עוד שני משפטים.

בצלאל סמוטריץ': מה אתה רוצה?

בצלאל סמוטריץ': לא הבנתי.

בצלאל סמוטריץ': יצאת החוצה, חזרת.

איתן ברושי: אתה יודע מה אני רוצה.

לאה פדידה: תרגיע, אני אתן לך, אני אתן לך.

איתן ברושי: יש איזה גבול.

<אליעזר אוירבך: עוד שני משפטים לגבי העתיד.

<אליעזר אוירבך: אנחנו, כמו שחיים אמר, אנחנו בנינו 11 יישובים חדשים ו-11 קהילות הצטרפו ליישובים קיימים.

<אליעזר אוירבך: הקמנו שני חבלי ארץ גדולים בחבל לכיש ובחבל אשכול.

<אליעזר אוירבך: לפני שנתיים וחצי, בינואר 2016 אישרו תקציב מוניציפלי לרשויות, תקציב תלת שנתי, להתמודד עם הקליטה הגדולה לוויסות ההתיישבות.

<אליעזר אוירבך: הרציונל אמר שעד סוף 2018 היישובים יקומו והכול יהיה סבבה כמו שאומרים, לצערנו הרב, במיוחד בלכיש וגם בחוף אשקלון וגם במרחבים, המצב הוא לא כזה.

<אליעזר אוירבך: אנחנו בשלב א' עדיין לא גמרנו.

<אליעזר אוירבך: לכן, לדעתנו, חייבים תקציב לעוד שנתיים נוספות , לפי פרמטרים שאפשר לקבוע אותם, זו לא בעיה.

<אליעזר אוירבך: היה עוד סעיף שהיה עוגני תמיכה ליישובים, שזה דבר חשוב מאוד.

<אליעזר אוירבך: אני, בתור יושב ראש קהילת נווה דקלים, זה נותן לנו קצת אפשרות להעמיד את היישוב על הרגליים.

<אליעזר אוירבך: אני אומר, שנתיים זה סביר, אני לא רוצה להתחייב שלא נצטרך עוד שנתיים, אבל אני מוכן בשנתיים כרגע להסתפק.

<אליעזר אוירבך: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': לאה, את מוותרת לו?

לאה פדידה: כן, האמוציות פה חזקות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: התחייבתי להיות בוועדת כספים על נושא שהעליתי אני.

איתן ברושי: אני רוצה לומר, אדוני היושב ראש, חברים לדיון, הייתי ביום ראשון בניצן ולא היה לי ספק עד הביקור והתחזקתי יותר, כמה זה כישלון של הממשלה, הטיפול בפינוי, וכמי שמאמין שאין מנוס מעוד פינוי, יותר גדול, אין מנוס מעוד פינוי יותר גדול, גם אם אתם תשתלטו על הממשלה, אני חושב שהכישלון של הניהול של הפינוי של גוש קטיף הוא ביקורת קשה, גם על משרד החקלאות, שהיה אחראי קודם על "תנופה", הוא לוקח איתו לכל מקום את האחריות ואת הכישלון על הפינוי.

<קריאה: משרד החקלאות - - -

איתן ברושי: אל תפריע לי.

איתן ברושי: גם ראשי המועצות יודעים.

איתן ברושי: הייתי בניצן, מצד אחד בנו את ניצן החדשה, היא לא מושלמת, אבל היא יפה והתארחתי שם, ראיתי את הדברים מקרוב, בתוך בית, אבל מה שנשאר בניצן הישנה זה כישלון שאי אפשר לתאר אותו בצורה יותר דרמטית.

איתן ברושי: אני לא יכול לבטא במלים את מה שראיתי שם.

איתן ברושי: איזו הזנחה, איזה ביזיון, 150, 200 משפחות ללא פתרון ולא יהיה להן פתרון אם לא תהיה התערבות של ממשלה.

איתן ברושי: לכן התעקשתי לדבר, כי הייתי שם עם ראש המועצה ופגשתי אנשים.

איתן ברושי: אני לא מאמין שבישראל של היום יש דבר כזה.

איתן ברושי: אין מקום כזה לפי דעתי בישראל וגם בעולם השלישי.

איתן ברושי: איך זה יכול להיות?

איתן ברושי: זאת ממשלה ימנית שעושה היום טקס ו"יום" ויש גם הצעות של חברי כנסת, הצעות הזויות, לחזור לגוש קטיף.

איתן ברושי: תדאגו לאנשים.

איתן ברושי: מה אתם מסיתים את הציבור עכשיו לחזור לגוש קטיף?

איתן ברושי: אוקיי, יש מוזיאון, אני בעד יום, אני אהיה בכנסת היום - - -

בצלאל סמוטריץ': זה הפתרון הכי טוב.

בצלאל סמוטריץ': אמנם טוב להם גם במועצות שלהם, אבל - - -

איתן ברושי: אבל מה זה הדבר הזה?

איתן ברושי: אתם מוכרים אשליה של לחזור לגוש קטיף ומפקירים את האנשים בניצן או במקומות אחרים.

איתן ברושי: איזו מדיניות זו?

איתן ברושי: לכן באתי לכאן.

איתן ברושי: אני מתייחס לזה כאל חקלאים, כאל מתיישבים, כאל מי שנפגע מהחלטה של המדינה שלא היה מנוס ממנה, אבל הוויכוח הוא לא על ההחלטה עכשיו, הוויכוח הוא מה שקרה מאז ועד היום.

איתן ברושי: שנים של ממשלה ימנית, ממשלה שדואגת, כאילו.

איתן ברושי: אז הצילו את עמונה ועכשיו את חוות גלעד, למה לא?

איתן ברושי: לפזר, להפריח באוויר כל מיני אמירות שאין להן כיסוי ולהשאיר פה אנשים חסרי אמצעים וחסרי יכולת להתמודד עם מה שיהיה פה מחר, לא בעוד עשרות שנים.

איתן ברושי: אני יודע שגם - - - בתפיסה של לדאוג לאנשים.

איתן ברושי: אני מכיר פה את רוב האנשים, כמובן את ראשי המועצות.

איתן ברושי: אני אומר לכם, אני יצאתי בתחושה מאוד קשה מהביקור ביום ראשון, ולא סתם הייתי שם, הייתי גם במקומות אחרים.

איתן ברושי: אני אומר לכם, זו בושה למדינת ישראל.

איתן ברושי: לכן זה לא כישלון של המדינה, זה כישלון של הממשלות שאתם חלק מהן ואם כך הן דואגות לכן תחשבו איך הן דואגות לאחרים.

איתן ברושי: אני מתנצל על הביקורת, אבל אני אומר לכם, זה לא בסדר.

איתן ברושי: וזה לא משנה עכשיו מה כל אחד מאתנו מצביע בקלפי, אנחנו מאוחדים בדאגה למציאות שהיא לא מחויבת המציאות.

איתן ברושי: צריך לשנות אותה ועכשיו.

איתן ברושי: וזה תפקיד הממשלה.

איתן ברושי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': מי פותח מראשי המועצות?

איתן ברושי: אני מתנצל שאני הולך.

בצלאל סמוטריץ': את רוצה לדבר?

בצלאל סמוטריץ': בכבוד, חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: אני חייבת להגיד - - -

בצלאל סמוטריץ': בעזרת השם.

לאה פדידה: זהו, רציתי לפתוח בזה שכנראה לא אמרת מספיק בעזרת השם.

לאה פדידה: לפני שאנחנו עולים למליאה הוא תמיד אומר בעזרת השם.

לאה פדידה: אני חייבת להגיד, המילה התנתקות היא מילה קשה וכנראה שהמדינה לקחה אותה צעד רחוק מדי ובאמת התנתקה מהאנשים.

לאה פדידה: אני חייבת גילוי נאות, אני מאוד התנגדתי להתנתקות, השתתפתי בכל ההפגנות, אני לא בעד התנתקויות - - -

<קריאה: אולי תגידי גירוש, זו מילה יותר הולמת.

לאה פדידה: את תגידי מה שאת רוצה, יקירה.

<קריאה: היא אומרת שהתנתקות זה כבר מילה קשה.

לאה פדידה: מילה קשה בעיניי, אבל יותר קשה לי לשמוע את כבודו אומר לי ש-12 שנה היה לו קשה לקבל תב"ע, היה לו קשה לקבל אישורים, זאת מדינה?

לאה פדידה: מישהו לא יכול היה להושיב סביב שולחן אחד - - -

בצלאל סמוטריץ': Welcome to Israel.

לאה פדידה: אי אפשר היה להושיב סביב שולחן אחד את מינהל מקרקעי ישראל - - -

<קריאה: המוסדות עצמם - - -

לאה פדידה: סליחה, אפשר לקבל את זכות הדיבור?

לאה פדידה: אי אפשר היה לשבת במקום אחד סביב שולחן אחד, להושיב את מקרקעי ישראל, להושיב את משרד השיכון, משרד התחבורה, משרד החקלאות ולתת פתרון הולם לאנשים שניתקנו אותם מהבית?

לאה פדידה: זה מטורף.

לאה פדידה: 12 שנה, 168 או 161 משפחות עדיין לא מצאו את מקומן וההסבר שאתם יושבים מולנו כאן, שזה בירוקרטיה?

לאה פדידה: בירוקרטיה היא לא תשובה הולמת ל-12 שנים של עשייה ומשפחה.

לאה פדידה: כשמדינה רוצה, המדינה פינתה, ממשלת ימין עשתה, 12 שנה היא נמצאת כאן, היא צריכה להושיב את כל הנוגעים בדבר בחדר אחד עד שייצא עשן לבן ולכל משפחה יהיה את הפתרון ההולם.

לאה פדידה: אי אפשר להפיל את זה על ראשי הרשויות.

לאה פדידה: מי כמוני, שבאה מרשות מקומית.

לאה פדידה: ראש רשות יודע לעשות הכול, אם תיתנו לו את הכלים הנכונים, ואל תתקעו אותו בבירוקרטיה.

לאה פדידה: הוא יאהב שיבואו אנשים חדשים, אבל לא שיהפכו לעול, שיהפכו לנכס, שיבואו יחד עם תשתיות, יחד עם אזורי תעשייה ואז יכולנו לצעוד קדימה.

לאה פדידה: לא ייתכן, היושב ראש, שאנחנו עדיין עם 168 משפחות שלא מצאו את מקומן.

לאה פדידה: אנחנו, כצו מצפוני, חייבים להמשיך ולעשות את זה שיהיה פתרון מהיר.

לאה פדידה: אם אתה רוצה לפרוש אז כמה שיותר מהר.

<מנחם גרנית: זאת הכוונה.

לאה פדידה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, לאה.

בצלאל סמוטריץ': חבל שנכנסת לכנסת רק עכשיו, אין לי מלים אחרות.

בצלאל סמוטריץ': כן, שם לפרוטוקול.

<דני מורביה: דני מורביה, ראש מועצה אזורית לכיש.

בצלאל סמוטריץ': אני רק בפתח הדברים אומר לכם באמת תודה רבה רבה לשלושת ראשי המועצות שפה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שבשם מדינת ישראל, בשם המתיישבים, בשמנו, בשם מדינת ישראל, אתם באמת עושים מעל ומעבר, אבל תציבו כאן גם את - - -

<דני מורביה: קודם כל, אנחנו, כמועצה אזורית לכיש, מאוד שמחנו לקלוט את התושבים.

<דני מורביה: להם זה היה כאב, אנחנו הרווחנו, כמו שאמרתָ בתחילת הדברים, הרווחתי אנשים טובים ואין ספק, זה חיזק את המועצה והביא אותנו, לפחות מבחינה קהילתית, למקום אחר וקדימה.

<דני מורביה: איך אומרים?

<דני מורביה: 13 שנה, יש לזה סיבה, כי כמעט שש, שבע שנים לא עבדו בכלל עם הרשויות בתחילת הדרך, אלא המדינה ניסתה לנהל את זה.

<דני מורביה: רק ב-2013 המדינה הבינה שהיא צריכה לעבוד, או אולי ב-2012, היא התחילה להבין שצריך לעבוד גם עם הרשויות.

<דני מורביה: ובאמת מאותו זמן היו תקציבים, גם למבני הציבור, גם לרשויות עצמן, סיוע כספי, אבל אין מה לעשות, אני אתמקד במהות, ברור שכשאתה קולט לתושבים, עם כל האהבה, כשאתה קולט אותם, לקלוט תושבים זה גם עולה כסף כדי לתת שירות מוניציפלי, עוגנים כלכליים, גם לרשויות, גם ליישובים, אלה תהליכים שלוקחים זמן.

<דני מורביה: וכמו שהוא אמר, הבעיה הגדולה זה הבירוקרטיה האחרת.

<דני מורביה: אני, כרשות מקומית, נָתַנו תחזית מה זה אומר שאנחנו נקים את היישובים ולא אמרנו, לא רוצים הסכמי גג ולא כלום, קודם כל קולטים, אחר כך רואים איך מתמודדים.

<דני מורביה: מבחינה תקציבית היה ברור - - -

לאה פדידה: אגב, להסכמי הגג יש מסלול ירוק, לא 12 שנים.

<דני מורביה: בדיוק, אז אני אומר, אני לא ביקשתי אפילו הסכמי גג, קלטנו ישירות, במסלול ירוק קלטנו.

<דני מורביה: מצד שני, היה ברור לנו לאן אנחנו הולכים אם לא נקבל סיוע.

<דני מורביה: וכן הממשלה באה והחליטה ונתנה תקציב, בהתחלה תלת שנתי ואחר כך עוד שלוש שנים, כמו שהיה בגרף קודם.

<דני מורביה: אין ספק, זה סייע והעמיד אותנו במקום טוב בשנים האלו, גם מול המתיישבים שהתהליכים שלהם עדיין בקליטה.

<דני מורביה: אצלי במועצה אני מקווה שעד 2019, אנחנו רוצים סוף 18' - - -

בצלאל סמוטריץ': כמה יישובים יש בלכיש?

<דני מורביה: יש ארבעה, אבל שלושה עבור מפוני גוש קטיף ואחד שנכנס ביחד, יישוב מעורב, אליאב.

בצלאל סמוטריץ': איפה אתה עומד היום עם מבני ציבור?

<דני מורביה: מבני ציבור, אני מקווה שעוד שנה שנתיים, נסיים את כל מבני הציבור.

<דני מורביה: אנחנו במצב לא רע, רק התחלנו את הכול, איך אמרתי?

<דני מורביה: שש שנים באיחור.

<דני מורביה: הבעיה הגדולה שלנו זה מבחינה מוניציפלית.

<דני מורביה: היה ברור שהרשות, כדי להמשיך לתת שירותים לתושבים, אנחנו צריכים להגדיל, איך אמרתְ?

<דני מורביה: אזורי תעסוקה.

<דני מורביה: כמועצה, חייבים לחזק את ההכנסות מדברים אחרים.

<דני מורביה: הבירוקרטיה של מדינת ישראל, אנחנו מקדמים אזור תעסוקה בצומת שדה משה על כביש 35, כביש 6 קריית גת, אנחנו שבע שנים ומעכבים אותנו בגלל בירוקרטיה.

<דני מורביה: היה ברור שאנחנו צריכים עד 18' לסיים את זה.

<דני מורביה: בינתיים משרד השיכון מקדם בכלל אסטרטגיה חדשה של קליטת עוד מיליון תושבים במרחב שלנו, זה נקרא קידום נפת אשקלון, זה אומר שעוצרים הכול וחושבים.

<דני מורביה: בינתיים אתה תקוע ולא מתקדם.

<דני מורביה: אני מגיע לוועדה המחוזית ואומרים לי, "דני, תמתין, נראה לאן המדיניות והתחזית של המדינה ואז ניתן לך להמשיך להתקדם".

<דני מורביה: בינתיים אנחנו מתעכבים בעניין הזה.

<דני מורביה: אותו הדבר יש עם ועדת חלוקת הכנסות, אומרים: עכשיו יש בחירות ואי אפשר להחליט אז זה יידחה בעוד שנה שנתיים.

<דני מורביה: זה אומר שאתה עדיין דורך במקום, לא בגללנו - - -

לאה פדידה: אפשר להחליט שלא להחליט.

<דני מורביה: בדיוק, זה מה שקורה.

<דני מורביה: מה שקורה בעצם, אם הייתי צריך עד 18' להיות במצב שמקבל הכנסות נוספות אז בין היתר גם שינו את "עיר עולים", קיזזו לנו גם סכום כסף לא קטן.

<דני מורביה: לא שאני בא לבכות, עד היום היה בסדר, אבל עם זה צריך למצוא את הדרך איך אנחנו נמשיך לתת את השירות כמו שנתנו לפחות בשנים האחרונות, אל"ף גם תקציב מוניציפלי וגם תקציב עוגנים ליישובים.

<דני מורביה: כמו שאמרתי, זה כרגע מתעכב ואני כן חושב שכמדינה צריך, לא שנתיים, אני טוען מניסיון, הלוואי ובעוד שנתיים נסיים ונהיה במקום אחר, לפחות שלוש שנים נוספות, תקציב מוניציפלי עם עוגנים, גם לרשות, זה עבור התושבים.

<דני מורביה: אנחנו עובדים, לפחות אצלי במועצה, בשקיפות מלאה עם נציגות היישובים והכול בעבודה טובה.

<דני מורביה: אני חייב להגיד שגם מול מִנהלת "תנופה" בשנים האלו יש עבודה, באמת מסלול ירוק וטוב, אבל מה לעשות, בגלל העיכובים הקודמים - - - אני כן חושב שצריך לתת עוד שלוש שנים לעניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': סיגל, את צריכה לפרש את המשפט שאמרת באמצע.

<סיגל מורן: אני אפרש.

<סיגל מורן: קודם כל, אנחנו קלטנו חצי מקהילת עצמונה בשומריה, אז אני אתחיל בהבחנה בין הזכאים לבין אלה שהגיעו.

<סיגל מורן: אלינו הגיעו 52 משפחות, ברשימה כתוב 29.

<סיגל מורן: אני כרשות מוניציפלית קיבלתי 52 משפחות ואני רוצה להתחיל ולומר שאנחנו מאוד מאוד מאוד שמחים על ההצטרפות של קהילות עצמונה ושומריה אלינו.

<סיגל מורן: אנחנו החלטנו לקחת ולמנף את העניין הזה, לחיבור אמיתי.

<סיגל מורן: שומריה, יישוב השכן ליד הקיבוץ להב, אני יכולה להגיד כאנקדוטה שאם בהתחלה הייתי עסוקה כל היום בגישורים ביניהם, אז היום, מכיוון שאני לא ממשיכה לעוד קדנציה, אז היום, אחד המועמדים מקיבוץ להב, מי שתומך בו זה שומריה.

בצלאל סמוטריץ': עשיתם עבודה טובה.

<סיגל מורן: אז אני חושבת שלצד הטרגדיה שעברה על המפונים – ולי יש הסכם עם החבר'ה שהם אומרים מגורשים ואני מפונים ואנחנו נשארים חברים וזה בסדר גמור – אז אני חושבת שעם ישראל הרוויח דבר מהעניין הזה.

<סיגל מורן: אני הרווחתי באופן אישי הרבה מאוד חברים שקודם לא הכרתי.

<סיגל מורן: אלה החלקים הטובים.

<סיגל מורן: אני רוצה לומר כמה דברים לגבי שומריה.

<סיגל מורן: זה דבר מאוד מעניין.

<סיגל מורן: דרך אגב, אני הייתי מהגרעין שייסדה את קיבוץ שומריה, גרתי בשומריה, הייתי חברת שומריה 17 שנה, וכשאני מסתכלת היום על שומריה אני מאוד שמחה בה.

<סיגל מורן: אני רואה יישוב פורח וכיום בשומריה מתגוררת אוכלוסייה של כ-1,000 נפשות.

<סיגל מורן: רק קרו כמה דברים.

<סיגל מורן: האחד, הגיעו 52 משפחות ב-day one, ליישוב שהייתה בו אוכלוסייה של 70 נפשות והוא לא הוכר מעולם כיישוב חדש כי לכאורה היה שם יישוב.

<סיגל מורן: לכן מהיום הראשון שומריה תוקצבה בחוסר ביחס לכל היישובים האחרים.

<סיגל מורן: היישובים של דני, שנמצאים קילומטרים ספורים משם - - -

בצלאל סמוטריץ': הוקמו מחדש ולכן - - -

<סיגל מורן: הוקמו מחדש ולכן זכו לכל התקציבים.

<סיגל מורן: עד כדי כך האבסורד, כיוון שקהילת עצמונה היא קהילה שיודעת לקחת אחריות, ולשמחתי הרבה החיבור בינינו, שכנראה הוא לא מקרי, בינם לבין מועצה אזורית בני שמעון, חיבור של אנשים שלוקחים אחריות ולא עסוקים בלקטר, קרה דבר מעניין, המדינה ראתה שיש מי שלוקח אחריות – זזה אחורה.

<סיגל מורן: אמרה, הם מסתדרים.

<סיגל מורן: קהילת עצמונה ושומריה קלטה לכמה שנים את החבר'ה שהיו מיועדים לנטע, החצי של כפר דרום, הם לקחו על עצמם כזה כמשימה.

<סיגל מורן: מה קרה?

<סיגל מורן: הרי במדדים של אזור עדיפות לאומית היה מדד של קצב צמיחה, הם נרשמו כתושבים בשומריה אז ביטלו לשומריה את אזור עדיפות לאומית.

<סיגל מורן: נאבקנו, הצלחנו להחזיר.

<סיגל מורן: היישוב החדש שומריה עלה למדינה בערך רבע מההקמה של היישובים ליד ונהדר, אני חושבת שזה win-win לכולם המהלך הזה.

<סיגל מורן: יחד עם זה, באמת יש שם דברים הזויים.

<סיגל מורן: היום, בימים אלה, שומריה נדרשת לכסות חוב של הסוכנות מימי שומריה דאז, לרכוש את הבתים מעמידר, דברים באמת מוזרים, שלא קשורים אליהם, וכל זה בגלל שהם חסכו למדינה לכאורה כסף.

בצלאל סמוטריץ': מי הגורם שאחראי על זה בממשלה?

בצלאל סמוטריץ': מי אמור לפתור את זה?

<סיגל מורן: לא יודעת, אולי - - -

בצלאל סמוטריץ': אם זה קשור לחובות של הסוכנות משומריה הקודמת אז זה לא בידיים שלכם.

בצלאל סמוטריץ': מצד שני, את ההסכמים מול הקהילות אתם עשיתם.

בצלאל סמוטריץ': מי עשה את ההסכם בין הקהילה של עצמונה לבין שומריה?

<קריאה: צריכים לראות את הסכם ההעתקה.

בצלאל סמוטריץ': אסף, אתה יכול לבדוק את זה, לתת לנו תשובה כתובה אחר כך, ספציפית על הנושא הזה של שומריה?

<סיגל מורן: אני רוצה לומר עוד שני דברים.

<סיגל מורן: תראו, הבעיה הכי גדולה היום בשומריה היא מבני ציבור.

<סיגל מורן: למה?

<סיגל מורן: הרי משרד השיכון לא מתקצב את המועצות האזוריות במבני ציבור.

<סיגל מורן: זאת אומרת, מילא, היו נותנים לנו כמועצה ואומרים לי, "תעשי סדרי עדיפויות, חשוב שם", הייתי מייעדת לשם, אבל אנחנו - - -

בצלאל סמוטריץ': רב תכליתי מקבלים ממשרד השיכון, לא?

<קריאה: לא נותנים כבר.

<סיגל מורן: כלום.

בצלאל סמוטריץ': לא נותנים?

<סיגל מורן: מקבלים, יש לנו טלפון מהשר באיזה שהוא שלב, "אני שמח לבשר על 500,000 שקל לכל המועצה, לשנה".

<סיגל מורן: בקיצור, לנו אין תקציב למבני ציבור.

<סיגל מורן: מאידך, כמו שאמרתי, מכיוון ששומריה לא הוכרה כיישוב חדש אז כל התקצוב שלהם, גם היום אין בית כנסת בשומריה שיכול להכיל את כל התושבים.

<סיגל מורן: עכשיו הם בכוחות משותפים ואנחנו, מהיקב והגורן, מסיימים לבנות בית כנסת, כמעט כמו בית המקדש הוא נראה - - -

<קריאה: לא כמעט.

<סיגל מורן: כן, באמת יופי של בית כנסת, באמת, מהיקב ומהגורן, אנחנו השגנו.

<סיגל מורן: אתמול אני ישבתי עם איש יקר מאוד, עם הרב ראובן נתנאל, באמת אדם מדהים, ישבתי איתו אתמול שעתיים, אני עכשיו התגייסתי, ובצלאל, השם שלך עלה אתמול בפגישה הזו כמה פעמים, כדי לעזור להקים את הישיבה התיכונית בשומריה שנמצאת היום במבנים, באמת שאלוהים ישמור.

<סיגל מורן: צריך שמשרד החינוך, יש לזה איזה פרויקט בָּשל לתקצוב, שמשרד החינוך ייתן לזה עדיפות ויתקצב, פשוט שיתקצב את מה שהוא צריך.

<סיגל מורן: אחר כך לראות אם יש אפשרות, אני לא יודעת אם תהיה עוד החלטה, אם יהיה עוד תקציב, לסייע להם במבנים התומכים של הישיבה.

<סיגל מורן: אתמול התייעצתי איתם בערב לקראת הדיון ואמרתי להם, "על מה אתם רוצים שאני אשים את הפוקוס מבין כל הדברים?", אז דרך אגב, הם לא דיברו איתי על ההסכם עם הסוכנות ולא על עמידר, למרות שזה באמת הזוי ואמרו לי, "המשימה שלנו", הם גם בלחץ מזה שאני מסיימת ומי ידאג להם אחר כך, "המשימה שלנו היום בשומריה היא להקים את הישיבה התיכונית".

<סיגל מורן: ישיבה מדהימה שהרב ראובן נתנאל הקים, קולטת תלמידים מכל רחבי הארץ ומבחינתי זאת המשימה היום.

<סיגל מורן: אני חושבת שמדינת ישראל, במה שקורה שם, יכולה להיות מאוד מאוד שמחה, גאה בשמנו, בשם העבודה שאנחנו עשינו.

בצלאל סמוטריץ': תודה סיגל.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לבקש, אסף או מנחם, נדמה לי שיותר אסף, קחו רגע את שומריה, תבנו אותה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שמה שסיגל העלתה עכשיו, אמנם אפשר להבין למה הוא קרה בירוקרטית, אבל הוא לא הגיוני, הפער בין הגדרה של יישוב חדש לבין יישוב שהוא אמנם לא חדש, אבל תכלס הוא חדש, כי זו קהילה שבקושי נשאר ממנה משהו ופתאום הפכה להיות משהו מאוד גדול, ולראות איך נותנים לדבר הזה מענה.

בצלאל סמוטריץ': תנסו להעביר אלינו לוועדה עמדה שלכם ואז אנחנו נראה אם יש לנו כוח לעזור לכם ולפנות למי שצריך לפנות כדי שהדבר הזה יקבל טיפול.

בצלאל סמוטריץ': אחרי הישיבה אנחנו נדבר.

בצלאל סמוטריץ': שי, בבקשה.

<שי חג'ג': בוקר טוב, שי, ראש מועצת מרחבים.

<שי חג'ג': קודם כל, זה שסיגל מדברת על ישיבות זו כבר שמחה גדולה ואני מתרגש, אז כל הכבוד.

<דני מורביה: אחרי חיים ילין וסיגל התבלבלנו בין שמאל לימין עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': אחד הדברים היפים שזכו להם אנשי גוש קטיף זה שעל גבם נוצרה אחדות גדולה מאוד בעם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': לא יודע, אולי לשם הקב"ה לוקח את זה.

<סיגל מורן: כשנפסיק להתבלבל בין מה זה שמאל וימין יהיה לנו יותר קל.

<סיגל מורן: זה לא קשור לשמאל וימין.

<שי חג'ג': נכון, יפה, זה מה שאני אומר.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכרח לומר לך שהסופרלטיבים, אני מכיר כמה אנשים משומריה ההיסטורית, אנשים שהיו גרים בעצמונה הישנה, והסופרלטיבים שהם מדברים גם על סיגל הם גבוהים, זה באמת לא קשור לא לימין שמאל, ברוך השם.

<שי חג'ג': אני אתחיל מזה שבאמת, זו ברכה גדולה לקלוט את עקורי-מפוני-מגורשי כפר דרום אצלנו, תושבי דרום, אבל לצד זה, צריך להבין שיש לא מעט בעיות בקליטה של אנשים מקסימים כאלה.

<שי חג'ג': אחרי כל כך הרבה שנים שהם הסתובבו באשקלון ובבאר שבע, ובדיור ולא בדיור, ראיתי את הטבלה שהמדינה נתנה לרשויות קודם, מרחבים קיבלה שם מיליון וחצי על פני כל כך הרבה שנים.

<שי חג'ג': תבינו כמה רשות משקיעה באוכלוסייה הזו כדי שבכלל יוכלו להקים קהילה.

<שי חג'ג': זה אחד משני היישובים שעדיין לא הגיע למבני הקבע.

<שי חג'ג': עכשיו מתחילים לבנות את מבני הקבע.

<שי חג'ג': קורים פה דברים שהם הזויים.

<שי חג'ג': משרד החינוך, יש פרויקטים זמינים לתקצוב, במקום לתת עדיפות ליישובים האלה, זה נדחה.

<שי חג'ג': יש לנו בית ספר בנים, בית ספר בנות, ממלכתי דתי, תורני, יש פרויקטים זמינים לתקצוב.

<שי חג'ג': גני ילדים, הכסף לא מגיע, ההרשאות לא מגיעות.

<שי חג'ג': ואנחנו מדברים איתם - - -

בצלאל סמוטריץ': אפשר לקבל על זה מכתב מסודר?

<שי חג'ג': כן, זה במשרדים שלנו.

<שי חג'ג': אני בכוונה אומר.

בצלאל סמוטריץ': תפרט לי.

<שי חגג': אני אפרט לך את זה.

בצלאל סמוטריץ': שי, אני רוצה לעבוד, תן לי מכתב מסודר, איזה דברים מחכים, תקועים.

<שי חג'ג': מבני ציבור, בירוקרטיה, אני חושב שמדינת ישראל הייתה צריכה לעשות החלטת ממשלה עכשיו, כל המועצות שקלטו מפוני גוש קטיף, ואני מדבר בכאב לב כי יש לי גם אחות שפונתה מגוש קטיף ואני מכיר את הכאב שלה באופן אישי, אני חושב שהמדינה צריכה להקצות משאבים למועצות האלו ברמה של אישורים לאזורי תעשייה.

<שי חג'ג': אנחנו לא צריכים כסף, אישורים לתכנון.

<שי חג'ג': אפילו את זה הם לא נותנים שזו בדיחה רעה, כי קח את האזורים שלנו, אין פה אפשרות להתפתח יותר מדי - - -

בצלאל סמוטריץ': זה משרד הכלכלה?

<שי חג'ג': משרד הכלכלה.

<שי חג'ג': אישורים לתכנון, זה הכול.

<שי חג'ג': ותאמין לי, עם זה אנחנו נעשה הרבה יותר ממה שהמדינה יודעת לעשות.

<שי חג'ג': אנחנו יודעים לעשות את הדברים לבד הרבה יותר טוב, מסתבר.

<שי חג'ג': אני באמת רוצה לסיים בנימה חיובית כי סך הכול בנינו מקווה בשבי דרום, אני חושב שזו זכות גדולה שלנו, יחד עם הרבה תרומה של היישוב וכו'.

<שי חג'ג': הולכים לבניית בית הכנסת בעזרת השם בקרוב, שזו באמת זכות גדולה שנפלה בחלקנו, לבנות בית כנסת בארץ ישראל, ולבנות את יישוב הקבע.

<שי חג'ג': חסרים לנו מבני ציבור, חסר לנו - - - כל מה שקשור לבירוקרטיה, צריך לעשות פה איזשהו תהליך יחד עם המנהלת, ולקצר את העניינים של הבירוקרטיה.

בצלאל סמוטריץ': אסף, אתם מכירים את זה?

בצלאל סמוטריץ': כל סוגי מבני הציבור, שאלתי אותך קודם, לא קיבלתי תשובה.

<אסף יצחקי: אני לא מכיר שיש בעיות שם.

בצלאל סמוטריץ': מה זה "בעיות"?

בצלאל סמוטריץ': אם בסוף אין מבנים - - -

<שי חג'ג': אין בעיות, אבל יש 12 שנים שהחבר'ה לא שם.

בצלאל סמוטריץ': אם אין מבנים, אני לא יודע אם זה נקרא בעיה או לא, אין מבנים, זאת עובדה.

<שי חג'ג': בשורה התחתונה, אם אין לי בית ספר ויש שם בית ספר שכולו מתפרק מפריקסטים ששמו שם לפני כמה שנים, אז מישהו צריך לעזור לנו לקדם את זה.

בצלאל סמוטריץ': גם בתי כנסת.

בצלאל סמוטריץ': המדינה כמדינה לא בונה בתי כנסת בכלל, אבל כאן יש סיטואציה ייחודית, הרי כשהאנשים האלה היו ביישובים שלהם בגוש קטיף, היה להם בית כנסת, היה להם מקווה, היה להם מועדון.

<שי חג'ג': זו לא טובה, אנחנו לא מבקשים טובות, חבר'ה.

<אסף יצחקי: הסיטואציה שאנחנו מכירים, למעשה הייתה החלטת ממשלה בנושא הזה, יותר מאחת, והם תוקצבו.

<אסף יצחקי: אני לא מכיר את המקרה הספציפי אז בואו תציפו את זה בצורה מסודרת, שנתייחס פרטנית - - -

בצלאל סמוטריץ': שי, תציפו את זה, תנו לנו עותק.

בצלאל סמוטריץ': תציפו את זה מסודר.

<שי חג'ג': אני ראיתי מה מרחבים תוקצבה במהלך השנים האלו, במיליון וחצי שקל, אני חושב שזו בדיחה רעה, אבל אתה יודע מה?

<שי חג'ג': לא רוצה מכם כסף, תעזרו לנו בבירוקרטיה, תנו לנו לבנות את מבני הציבור שצריך לעשות, זה הכול.

<שי חג'ג': אנחנו נסתדר, באמת שאנחנו נסתדר, אבל צריך לעזור לנו.

בצלאל סמוטריץ': שי, אני מציע מעשית שתעביר להם פנייה מסודרת עם כל החוסרים האלה, בוודאי עכשיו בקהילות חדשות כמו שבי דרום, תעביר לנו עותק כוועדה, אנחנו בלי נדר ננהל על זה מעקב.

בצלאל סמוטריץ': לא נחכה ליום ציון בשנה הבאה, ננהל על זה מעקב ונראה שזה נפתר.

<שי חג'ג': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': שם לפרוטוקול.

<נעמה זרביב: נעמה זרביב, אני חברת מזכירות ביישוב כרמי קטיף.

<נעמה זרביב: הייתי בעבר מזכיר היישוב, מזכ"לית, אין מילה למזכיר בעברית.

<נעמה זרביב: אני רק רוצה לגעת בכמה נקודות שהן פרקטיות.

בצלאל סמוטריץ': כרמי קטיף זה קהילה מאיפה בגוש?

<נעמה זרביב: קטיף.

<נעמה זרביב: היישוב קטיף.

<נעמה זרביב: אני עדיין בקרווילות, האמת שרציתי לפתוח בזה שבעזרת השם השבוע אנחנו חוגגים 25 שנות נישואין, מתחילה לבנות את הבית שלי השבוע ולוקחת משכנתא עד גיל 80.

בצלאל סמוטריץ': עד 120.

<נעמה זרביב: זה נקרא עד 120.

<נעמה זרביב: רציתי להתייחס לכמה נקודות.

<נעמה זרביב: אחת, לגבי מה שהיה, רק מבחינה חוקית, משהו שלא מספיק נאמר ונכתב לגבי העתיד.

<נעמה זרביב: אחת הטעויות הקריטיות בעיניי, זה ההחלטה האווילית, שהיה חוק לגרש יישובים ובגלל תמ"א 38 לא היה חוק להקים יישובים.

<נעמה זרביב: לכן התחיל כל התהליך של צמודי הדופן וכל השנים האלו זו בעצם מן מכבסת לחצים של היישובים צמודי הדופן, זה חפץ חיים, גני טל, זה אנחנו, אמציה.

<נעמה זרביב: בעצם היישוב השכן אמר, "אה, להם עושים אז גם לי תעשו".

<נעמה זרביב: אנחנו הקפדנו לנסות להישאר ביחסי שכנות כל השנים, אמרנו להם, "תהיו אתם מול המדינה, אנחנו מול המדינה וננסה להישאר שכנים".

<נעמה זרביב: אני לא יכולה להגיד שזה לא עלה פה ושם על - - - אבל באמת הודות לדני, שבאמת, אין מה לומר, דני מכיר את הערכתנו והוא עושה בכל כוחותיו ואני באמת מודה על זה.

<נעמה זרביב: אז זו נקודה שצריך ללמוד אותה להבא.

<קריאה: אין "להבא".

בצלאל סמוטריץ': לא יהיה להבא.

<נעמה זרביב: אין להבא, לא יהיה להבא, אבל הִמציאו מן המצאות לפעמים שהם - - -

<אליעזר אוירבך: ברושי אמר שמדינה לומדת מהלקחים, היא לומדת לקחים.

<נעמה זרביב: היא לומדת?

<נעמה זרביב: אם היא הייתה לומדת אז עמונה לא היו כל כך הרבה זמן בזה.

<נעמה זרביב: דבר שני, אני מודה למנחם גרנית כי קצת נכנסתי בך בנושא של הקרוואנים והפתרון של המשפחתיוֹת, אבל אני חושבת שזה פתרון שיכול להציל משהו.

<נעמה זרביב: הוא לא יפתור, אבל אני כן מברכת על העבודה של הוועדה, שלא ישתמע שאני רק אומרת את השלילי.

<נעמה זרביב: עכשיו כמה נקודות שהן מאוד חשובות, גם ברמה היישובית שלנו.

<נעמה זרביב: דבר ראשון, הנושא של זכאים ולא זכאים ומי שגר היום ביישוב.

<נעמה זרביב: היישוב הגיע עם כמות של משפחות, סיגל אמרה את זה נהדר, יש זכאיות ולא זכאיות, אני אומרת יותר מזה, אנחנו מחכים היום לשלב ב'.

<נעמה זרביב: המדינה עושה בדיוק את אותה הטעות, היא לא מתחילה שלב ב' עד שלא רשומות 25 משפחות.

<נעמה זרביב: 25 משפחות, אין להן איפה לגור אצלנו.

<נעמה זרביב: יש משפחות שמחכות ורוצות לבוא אלינו, עם חמישה ילדים וארבעה ילדים, אין לנו איפה לשים אותם.

<נעמה זרביב: יש משפחות שנכנסו עכשיו עם שישה ילדים ליחידות הדיור שמאופשרות בתוך הבנייה, אז משפחה עם חמישה ילדים גרה ב-40 או 60 מטר, זה לא הגיוני.

<נעמה זרביב: זאת אומרת, גם בדבר הזה אנחנו רוצים להמשיך להתפתח כיישוב.

<נעמה זרביב: אז צריך לחשוב איך מקימים מהר - - - איך לוקחים את הקרווילות ושמים אותן באיזשהו שטח.

<נעמה זרביב: ויש אצלנו שטח, יש אצלנו מה שנקרא מגרש 700, צריך להחליט שמפשירים אותו מהר, מעבירים אליו קרווילות.

<נעמה זרביב: הערת סוגריים, הנושא של הריסת הקרווילות, בעצם עוד לא סוגריים, קודם עוד משהו חשוב.

<נעמה זרביב: אני מבקשת אם אפשר, אני יודעת שאפשר להגיע עם אמציה להסכמים וזה תלוי במדינה, להשאיר את הקרווילות - - -

בצלאל סמוטריץ': חייבים לקצר, טוב?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו תיכף צריכים לסגור את הדיון ויש עוד אנשים שרוצים לדבר.

<נעמה זרביב: אני מבקשת שישאירו לנו את הקרווילות עד סוף 2018.

<נעמה זרביב: זה מאוד לא נעים שמשפחה שמתחילה לבנות היום - - -

בצלאל סמוטריץ': זה תלוי בכם?

<נעמה זרביב: כן, זה תלוי בהם, כי אמציה - - -

<אסף יצחקי: רק שנגיד ונבהיר, כרמי קטיף נמצאת בצמוד לאמציה, אותן משפחות שאמורות להיכנס ולבנות את בתי הקבע שלהן בכרמי קטיף נמצאות באתר זמני באמציה ולמעשה כל משפחה שמסיימת לבנות את בית הקבע, נכנסת אליו והיא מחזירה למדינה את הקרווילה שלה.

<נעמה זרביב: יופי, אז אני דיברתי עם אמציה ואפשר להסיר את ההתנגדות שלהם ולהשאיר לנו לחיות עד סוף השנה כמו בני אדם.

<נעמה זרביב: אני לא חושבת שזה הגיוני שבאתר שלנו משפחה אחת חד הורית תחיה לבד, ירימו סביבה את כל הקרווילות, עוד משפחה אחרת - - - לי לא אכפת, לגור בחוות בודדים זה סבבה, אבל - - -

<אסף יצחקי: יש לנו בעיה קשה של פולשים למבנים שנשארו - - -

<נעמה זרביב: זו בדיוק נקודה שהמדינה מסתכלת מלמעלה כמו שהיא הסתכלה כל הזמן.

<נעמה זרביב: היישוב לקח אחריות בכל תהליך וכשהיישוב התחייב לא להכניס, משפחה אחת פלשה לחודש, שלא יעשו מזה סיפור.

<נעמה זרביב: היישוב לא מכניס, היישוב לא ייתן להיכנס לקרווילות.

<נעמה זרביב: הוא לא יעשה את זה, יש לנו אחריות כמזכירות.

<נעמה זרביב: מה שאנחנו מתחייבים, אנחנו עד היום עמדנו בכל מילה שלנו, מי שלא עמד זה - - -

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש שתבדקו את זה, חבר'ה, בסוף זה בעיה אנושית - - -

<מנחם גרנית: תעבירי פנייה, צריכים ליזום ישיבה עם מִנהלת פינוי אתרים במשרד האוצר ולראות אם אפשר להגיע איתם להסכמה, הם מאוד מאוד - - -

<נעמה זרביב: הם מאוד קשוחים בדבר, אבל זה בדיוק, מנחם, למה זה - - -

<דני מורביה: מנחם, אצלנו זה שונה מחוף אשקלון, לפעמים משליכים ממה שבחוף אשקלון.

<נעמה זרביב: כולם אצלנו בתהליך בנייה.

<נעמה זרביב: תוך 18 - - -

<מנחם גרנית: אנחנו ניזום את הישיבה.

<דני מורביה: אצלנו היישוב זה בתיאום, מול המועצה, מול היישוב אמציה, אפשר להגיע.

<אסף יצחקי: רק צריך להגיע שנכון להיום, אני ישבתי עם יוסי גורן השבוע, שהוא המזכיר של אמציה, והעמדה של אמציה היא שהם לא מעוניינים בקרווילות האלו.

<אסף יצחקי: אז זה עניין פנימי גם בתוך - - -

<נעמה זרביב: בסדר, אז הם לא מעוניינים - - -

בצלאל סמוטריץ': נעמה, אני מציע שזה ייבדק, לא נסגור את זה פה.

בצלאל סמוטריץ': אסף, מנחם, תבדקו את העניין.

<נעמה זרביב: דבר נוסף שחשוב זה הנושא של מחירי המגרשים אצלנו.

<נעמה זרביב: אם יצליחו לקבע, היה בזמנו מישהו שקיבע את זה באיזשהו חוק שלא תהיה מכירה איקס שנים, אם היו מאפשרים את זה אז יכול להיות שהמגרשים לא היו מגיעים פתאום להון עתק והיינו יכולים לקלוט את שכונה ב' בנוחות.

<נעמה זרביב: היום כבר מדברים על שכונה ב' שמגרש יעלה 700,000, ברגע שאנשים טיפה ימכרו, וזה כשיש איסור מכירה, כשמוכרים מתחת לשולחן, ברגע שיהיה היתר למכור - - -

<קריאה: רשות העתיקות זה גם גוף של המדינה - - -

<נעמה זרביב: לא, הם יעלו כמו ביד בנימין, יהיה לנו 1.6 מיליון למגרש ולא נוכל לקנות.

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות שצריך לעשות דיון מסודר על המחירים, ואגב, זה נכון בכל היישובים, על כל ההרחבות.

בצלאל סמוטריץ': נעמה, אני חייב להתקדם.

בצלאל סמוטריץ': עוד רגע יסגרו לי את הדיון.

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

בצלאל סמוטריץ': ממש בקצרה, אבירם צברי, יש לך דקה.

בצלאל סמוטריץ': אבירם צברי, שבי דרום.

<אבירם צברי: אבירם צברי, מלווה את היישוב שבי דרום.

<אבירם צברי: שלוש נקודות קצרות.

<אבירם צברי: הראשונה היא, באמת הדבר הראשון שהעלו פה, צריך לדעת לאיזו רשות ליפול.

<אבירם צברי: אני אומר את זה לצערי.

<אבירם צברי: נפלנו לרשות המקומית מרחבים שבראשה עומד שי חג'ג'.

<אבירם צברי: הבירוקרטיה מהמועצה כלפי מעלה הייתה קשה והרבה פעמים תקעה אותנו.

<אבירם צברי: אם המועצה לא הייתה שמה לנו קצת 'שמן' כדי לתת ליישוב לחיות לא היינו מצליחים לעמוד איפה שאנחנו נמצאים היום.

<אבירם צברי: לכן הנושא הבירוקרטי הוא דבר שאנחנו נשמח מאוד אם יהיה אפשר לתת לו קצת יותר שחרור.

<אבירם צברי: הנושא השני, תקצוב.

<אבירם צברי: המדינה החליטה שהיא מפסיקה את התקצוב בשנת 2018.

<אבירם צברי: אני לא יודע אם היא הייתה מחוברת למציאות - - -

בצלאל סמוטריץ': זה עלה, זה עלה כאן.

בצלאל סמוטריץ': נתייחס לזה.

<אבירם צברי: הדבר השלישי הוא כל מבני הציבור, כמו שכבר עלה, גם איתם אנחנו נשמח להתקדם ולסיים את הדבר הזה.

<אבירם צברי: ברוך השם, לפני כחודש וחצי-חודשיים בערך, אושר סמל יישוב ליישוב.

<אבירם צברי: אנחנו נמצאים בתהליכים של היתרי בניה ושל הכול.

<אבירם צברי: אנחנו נשמח שיתנו דגש לקדם את כל מבני הציבור ואת כל הדברים שלנו ביישוב.

<אבירם צברי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חמוטל שפירא.

<חמוטל שפירא: המדינה ידעה לעקור בלוחות זמנים מאוד ברוריםף אבל כדי לשקם מתנהלים בלו"ז הבירוקרטי הרגיל.

<חמוטל שפירא: כנראה שלא פשוט לעקור בן אדם מהבית שלו.

<חמוטל שפירא: הבדיחה הידועה זה שאם משרד הבינוי היה אחראי על השיקום ומשרד הביטחון על הגירוש, אז כנראה - - -

בצלאל סמוטריץ': הפוך.

בצלאל סמוטריץ': אם משרד השיכון היה אחראי על הגירוש ומשרד הביטחון על השיקום.

<חמוטל שפירא: נכון, כנראה שהיו לנו הרבה בתים חדשים במדינה ו - - - היו נשארים במקומם.

<חמוטל שפירא: בסופו של דבר, למרות תיקוני חקיקה רבים של השר אורי אריאל, שהוביל את השדולה לאורך כל השנים, ולמרות כל הרעיונות היצירתיים של משפחתית וכו', אנחנו רואים שהרכבת נוסעת לאט מדי והבירוקרטיה לוקחת זמן ולכן המשפחות האחרונות הן תמיד יהיו בסוף.

<חמוטל שפירא: כרמי קטיף זו דוגמה מצוינת לאיך הבירוקרטיה בסופו של דבר, אם זה הפקעות ואם זה הרפת שמצאו שם ואם זה צד ג' שהיה מעורב והרבה דברים שלא תלויים באף אחד, בסופו של דבר לקחו זמן.

<חמוטל שפירא: אני חושבת שלקחת את זה כהגדרה של משימה לאומית, עדיין לא מאוחר.

<חמוטל שפירא: ולמרות שאנחנו באמת בסוף, צריך לבוא ולסיים את הסיפור הזה.

<חמוטל שפירא: לוחות הזמנים שכל הזמן זזים הם לא לטובת אף אחד.

<חמוטל שפירא: צריך להקצות לזה את המשאבים שצריך וצריך שתהיה פה אמירה ברורה של המדינה, לא לזרוק את זה לאחריות של השר היחידי שאכפת לו, אלא להשאיר את זה תחת האחריות של ראש הממשלה ובוודאי לא להאשים את אנשי גוש קטיף, כמו שברמיזות עלה פה, קצת על זה שהם קצת מתמהמהים או דברים כאלה, הזמן הוא בוודאי לא באחריותם והגיע הזמן לסיים את הנושא.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': עינת קורמן, ממש בדקה, עינת, טוב?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו חייבים לחתוך את הדיון.

<עינת קורמן: תודה רבה על ההזדמנות.

<עינת קורמן: הפורום המשפטי שהוקם לפני 13 שנים, הוקם בעיקר כדי לטפל בבעיות שהיום אנחנו רואים שהן באמת קיימות.

<עינת קורמן: היו הרבה מאוד לקונות בחוק שהצבענו עליהן, חלק תוקנו בבג"ץ, חלק לא ואת ההשלכות שלהן אנחנו רואים היום.

<עינת קורמן: אנחנו בפורום המשפטי ממשיכים ללוות את התושבים ואת המפונים בכל מה שהם צריכים, אבל שוב, אני קוראת מפה לכל מי שאחראי, ובראש ובראשונה לראש הממשלה, לפתור את הסוגיה הזאת אחת ולתמיד, תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': אני ברשות

בצלאל סמוטריץ': כם אסכם.

<אברהם פרחן: ברשותך, אפשר שני משפטים?

בצלאל סמוטריץ': שני משפטים, אבי, כן.

<אברהם פרחן: קודם כל אני מצטרף לדבריה של נעמה.

<אברהם פרחן: יש לנו את אותה סוגיה של צמוד דופן בנווה ים.

<אברהם פרחן: אנחנו, אני חושב, בקהילה האחרונה שנמצאת בשלבים הכי פחות מתקדמים.

<אברהם פרחן: אמנם ברוך השם התחיל סוף סוף פיתוח התשתיות.

<אברהם פרחן: מה שאני מבקש, ליווי ולהיות עורכי דין, סנגורים שלנו מול המועצה, זה כמובן המִנהלת וגם אתם, חברי הכנסת.

<אברהם פרחן: אני לא רוצה להיכנס להיסטוריה.

<אברהם פרחן: קיצור הליכי אישור תכניות.

<אברהם פרחן: היום הבנתי שיש היום, שאפשר להכניס איזו תוכנה, להעביר את כל המשרדים בעולם, עד היום לא קיבלנו את התשריט וכבר כל שבוע אומרים, "שבוע הבא, שבוע הבא", שאני אוכל לגשת למתכנן, להתחיל לתכנן את הבית.

<אברהם פרחן: זה נדחה ונדחה, מסיבות שאני לא יודע, יש פה משהו עקום.

<אברהם פרחן: וגם כשנקבל את התשריט, עד שנלך למתכנן ועד שאני אגיש את זה, הוועדות שם ישחקו אותנו, אלא אם כן יהיה ליווי, גם של המִנהלת, תודה לאל עכשיו בהרכב חדש, וגם שלכם, חברי הכנסת.

<אברהם פרחן: ללוות את הקהילות, לא נגמר הסיפור.

<אברהם פרחן: הממשלה סגרה את המִנהלת כאילו, כמו בת יענה, נגמרה הבעיה, נפתרה הבעיה.

<אברהם פרחן: לא, הבעיה לא נפתרה, אנשים נמצאים בלי בית עדיין ועוד לא התחילו לבנות את ביתם.

<אברהם פרחן: אני בגיל 72, מתי אני אכנס לבית קבע?

<אברהם פרחן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': וברוח הקריאה המהדהדת שלך אני אתן סיכום שהוא כמובן לא ממצה.

בצלאל סמוטריץ': ראשית, אני שוב רוצה להודות לנקודות האור הטובות והחשובות בתוך החושך הזה, שעושות לילות כימים לטובת העניין, גם מנחם, אסף, אנשי המִנהלת, כמובן ראשי הרשויות.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים שבמרוץ, כל אצן יודע שב-100, 200 מטר האחרונים, הוא נותן את הפוש הכי גדול כדי לסיים.

בצלאל סמוטריץ': אז אתם רצים למרחקים ארוכים ובכל זאת אני כן רוצה לקוות שסוף סוף, אפרופו השקל שעומד לנו מול העיניים, אנחנו כבר על הישורת האחרונה, אז תנו כאן איזה פוש גדול, כל אחד בתפקידו.

בצלאל סמוטריץ': הוועדה כמובן קוראת לכלל המשרדים הרלבנטיים, בדגש על משרד החינוך, כלכלה וחקלאות, כפי ששמענו כאן, להתגייס, כל אחד בחלקו, כדי לתת את אותו פוש גדול בסוף המסלול.

בצלאל סמוטריץ': תראו, חברים, אני רוצה לומר את זה בצורה חד משמעית.

בצלאל סמוטריץ': המדינה אשמה והיא נושאת באחריות, נקודה.

בצלאל סמוטריץ': בשום מצב, בשום שלב, אף מתיישב לא יהיה אשם גם אם הוא מעמיס את החלומות הכי - - - ואללה, מותר לו לחלום.

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שהיה לו, היו לו חלומות מוגשמים כאלה ואחרים לפני שהמדינה, ועוד פעם, אני לא נכנס כרגע לשיח הפוליטי בכלל, אבל אל מולו המדינה היא זו שפינתה אותו מביתו, המדינה היא זו שמחויבת לקחת אחריות על גורלו, גם על שיקום הבית, גם על שיקום הקהילה, גם על שיקום הפרנסה.

בצלאל סמוטריץ': אנשים שבמשך כל השנים האלה נאלצו לאכול את כספי הפיצויים כי נשארו בלי פרנסה, כל הסיטואציה הזאת כולה מונחת על כתפיה של מדינת ישראל והיא זו שנושאת באחריות.

בצלאל סמוטריץ': לכן בַּקָשתי, ואפילו תחינתי בעניין הזה, בשם כל הוועדה, לכל הגורמים המעורבים, משרד החקלאות, אגף התיישבות, מועצה אזורית חוף אשקלון, ועד המפונים וראשי הקהילות, לעשות כל מאמץ על מנת להביא לכך שכל משפחה תשתלב במסלול שיביא אותה לבית הקבע בהקדם האפשרי, וזה ברמה של טיפול נקודתי.

בצלאל סמוטריץ': אמרת, מנחם, לפנים משורת הדין, זו כנראה ההגדרה המשפטית, החוקית, שהוגדרה לוועדה המיוחדת, מבחינתי זו שורת הדין ואין בלתה.

בצלאל סמוטריץ': הוועדה ממליצה לכנס ועדת שרים להתנתקות, על מנת להעביר החלטה על הארכת תקופת התמיכה ברשויות הקולטות עד סיום הטיפול במפונים, כאמור בסעיף א', כמובן בדגש גם על כל הנושא הקהילתי, לרבות מבני ציבור, לבקשתם של ראשי הרשויות, נדמה לי שהם אנשי המקצוע המבינים ביותר בעניין, לתקופה של שלוש שנים, בשים לב לצרכים המיוחדים שנותרו לרשויות, בקשר עם הקהילות שנקלטו ונקלטות ביישובי הקבע.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לכולם.

בצלאל סמוטריץ': הלוואי וזו הישיבה האחרונה שבה נצטרך עוד לדון בסטטוס בעניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.