ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 329, 2017-01-09 09:00

דוד אמסלם: רבותיי, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה, בחינת ההשלכות של תקנות הכניסה לישראל, אזורים גיאוגרפיים, ונהלי עבודה של הוועדה ההומניטרית לענף הסיעוד במשרד הפנים.

דוד אמסלם: זאת ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: אני רק אתן את הקונטקסט לדיון.

דוד אמסלם: לפני מספר חודשים עשינו את הדיון האחרון בנושא הזה, סיכמנו שמשרד הפנים יגבש איזה שהוא מתווה, יישב עם השר ויעדכן אותנו בעניין, אז הייתי מבקש מכם, משה, תגידו לנו מה עשיתם מאז ועד היום.

<משה נקש: בעניין התקנות הגיאוגרפיות וגם בעניין הוועדה ההומינטרית ישבנו עם שר הפנים, שנתן לנו את הכיוונים שהוא רוצה שנעשה בתיקונים.

<משה נקש: מבחינת התקנות הגיאוגרפיות כבר העברנו למשרד המשפטים את הנוסח המוצע ומבחינת הוועדה ההומניטרית, יש לנו ישיבה עם הייעוץ המשפטי של הוועדה בהמשך השבוע, לפני הישיבה אנחנו נעביר את הנוסח ונתקדם גם בכיוון הזה.

דוד אמסלם: מה ההצעות?

דוד אמסלם: מה, לא גמרתם את זה?

דוד אמסלם: כמה זמן אתם צריכים בשביל זה?

<משה נקש: אז עוד פעם, אני אמרתי איפה זה עומד מבחינת מה שנקרא פרוצדורלית.

<משה נקש: מבחינת המהות של התיקונים, אז מבחינת התקנות הגיאוגרפיות, שוב, כל מה שאני אומר זה סוג של טיוטה, כי עוד אין את האישורים הסופיים לזה, אבל מה הכוונה של השר בעניין הזה, אנחנו ביקשנו, גם בהמשך לישיבה עם כבוד היושב ראש וחברי כנסת נוספים, לעשות תיקון כזה שאומר שעובד זר שמגיע לעבוד באזור גיאוגרפי מסוים ובהנחה שהמעסיק שלו נפטר הוא יוכל להתנייד לכל אזור גיאוגרפי אחר.

<משה נקש: זה השינוי המהותי הגדול והרציני.

אורי מקלב: אתה יכול לחזור?

<משה נקש: עובד זר שהגיע לאזור גיאוגרפי מסוים וסעד את המעסיק שלו עד פטירתו, או עד מעבר לבית אבות, יוכל לעבור אחרי זה לכל אזור גיאוגרפי אחר.

<משה נקש: הרעיון הוא, כמו שאדוני היושב ראש אמר בשיחה פנימית, לא רצינו מלכתחילה להגביל את התנועה של העובדים, רצינו לעזור למטופלים ובזה שאנחנו עושים את השינוי הזה, אנחנו עדיין עוזרים למטופל אליו הגיע העובד, הוא יסעד אותו עד יומו האחרון ולאחר מכן העובד הזה, שלא נוטש אף מטופל, יוכל לעבור לאזור אחר, למטופלים שצריכים אותו באזורים אחרים.

<טלי יצחקי: מה עם סעיף ההעסקה?

<טלי יצחקי: שאסור להעסיק בטרם?

דוד אמסלם: זה הנושא הראשון.

דוד אמסלם: אנחנו גם ביקשנו לתת אינסנטיב לאלה שהולכים דווקא לאזורים הקשים, לאזור 3, אמרנו שאולי צריך לתת להם איזה שהוא צ'ופר, להגיד לו 'תשמע, אם אתה הולך לעבוד באזור 3', שלרוב רובם לא רוצים, 'אנחנו ניתן לך - - -

<שמחה בניטה: דיברנו במושבים, בקיבוצים.

דוד אמסלם: הכוונה אזור 3, לא רק באזור - - -

<שמחה בניטה: זה לא רק 3, לפעמים יש באזור 2 - - -

דוד אמסלם: הבנתי, שמחה, בגדול אנחנו מדברים על האזורים שלא כל כך רוצים להגיע אליהם, קשה מאוד.

דוד אמסלם: אנחנו הצענו לתת לו אינסנטיב ולהגיד לו 'תשמע, אתה יודע מה?

דוד אמסלם: אם תלך לשם אז תקבל עוד שנה אופציה'.

<משה נקש: אז לשם עוד לא התקדמנו, לכיוון התיקון הזה.

דוד אמסלם: מתי אתם צריכים להתקדם לשם?

<משה נקש: אני, באופן אישי, וגם דיברנו עם השר, אנחנו לא חושבים שצריכים לעשות את הכול בפעם אחת, אני חושב שאפשר להתקדם פה צעד צעד ולראות.

<משה נקש: השינוי שכרגע הזכרתי הוא שינוי מהותי מאוד, זה הולך לשנות באופן מאוד מאוד משמעותי - - -

<טלי יצחקי: איזה משמעותי?

<טלי יצחקי: עוד פעם אנשים יישבו בבית ויתפללו שאנשים ימותו.

<משה נקש: טלי, את לא מבינה את המהות של הדבר הזה.

<טלי יצחקי: אתה לא מבין מה זה להיות בבית עם אמא קשישה וחולה ולהיתקל בסירוב שלך.

<טלי יצחקי: זה מה שאתה לא מבין.

<משה נקש: יכול להיות, אבל אני עדיין מבין קצת ב - - -

<שמחה בניטה: זה לא העניין - - -

דוד אמסלם: שמחה, טלי, שנייה, תנו לי להבין אני, אחרי זה ניכנס יותר לזה.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על כך, שאני חושב שזה נכון, שעובד שנפטר, המטופל שלו יוכל לעבור לכל אזור שהוא ירצה.

דוד אמסלם: עכשיו אני מתרגם את זה הלכה למעשה.

דוד אמסלם: קודם כל זה טוב, בגלל, כמו שאמרתי, לפעמים יש קרוב משפחה שהמשפחה רוצה לדלג אותו, בגלל שיש כבר קשר משפחתי עם העובד הזה וכו', לא משאירים אותו, זאת אומרת הכושי עשה את שלו, הכושי יכול ללכת ועכשיו אתה מה שנקרא - - -

<טלי יצחקי: כמה מתים כאלה יש בשנה?

דוד אמסלם: טלי, אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת.

דוד אמסלם: קודם כל זה חיובי, עכשיו בואו נראה מה זה עושה.

דוד אמסלם: אזור 3, ניקח את האזורים הקשים, שלא רוצים ללכת לשם, אז לאחר שהחולה נפטר המטפל, סביר, יבוא לאזור 1, למה?

דוד אמסלם: כי הוא יהיה בבאר שבע או בחאר

דוד אמסלם: טאלטנק אם הוא יכול לבוא לתל אביב.

דוד אמסלם: אנחנו מאשרים לו את זה, בכיף.

דוד אמסלם: לכן מה שיקרה, ברירת המחדל תהיה שכולם יבואו לתוך תל אביב.

דוד אמסלם: השאלה היא למה אתה לא חושב שמה שהצעתי קודם, שניתן לו עוד צ'ופר, שאם הוא יישאר באזור אז אנחנו ניתן לו צ'ופר, באיזה צורה?

דוד אמסלם: אני מבין שהארכת השהות שלו בארץ זה המרכיב הכי מרכזי כאן, אז ניתן לו עוד שנה.

דוד אמסלם: נגיד שניתן לו עד ארבע שנים, או כשהמטופל נפטר, ניתן לו עוד שנה, חמש שנים.

דוד אמסלם: מה אתה אומר?

<משה נקש: אני אגיד שלושה דברים בעניין הזה.

<משה נקש: הדבר הראשון, אנחנו כולנו יודעים שאם עובד זר מגיע לעבוד בסיעוד והוא עובד עם מטופל, גם בפריפריה, והוא מגיע לשנתו החמישית, הוא עובד איתו לפחות שנה, הוא יכול להמשיך איתו עד 120, זאת אומרת שהוא יכול להישאר פה גם הרבה שנים אם הוא סועד את אותו מטופל, גם בפריפריה.

<משה נקש: הדבר השני, מה שהצעת מצריך תיקון חקיקה אחר.

<משה נקש: אנחנו כרגע עסקנו בתיקון התקנות.

<משה נקש: זה מצריך תיקון חקיקה של חוק הכניסה לישראל, תקני אותי אם אני טועה.

<משה נקש: חוק הכניסה לישראל, אפשר ללכת גם בכיוון הזה, אפשר לחשוב גם על הכיוון הזה, זה תהליכים, כמו שאתה מכיר יותר טוב ממני, שייקחו הרבה יותר זמן, לכן העדפנו להתקדם עם מה שאפשר להתקדם באופן יחסית מהר, שזה תיקון התקנות.

דוד אמסלם: לא, משה, אני אגיד לך איך אני עובד.

דוד אמסלם: בגדול אני בדרך כלל חושב, ככה אני חושב שצריך לעבוד, אנחנו בונים את החבילה הנכונה ואחרי זה אנחנו מפרקים אותה.

דוד אמסלם: אנחנו בודקים מה הולך בציר של תקנות, מה בציר - - - אני לא מפחד משינוי של חקיקה, נהפוך הוא, אנחנו עושים פה - - - דרך אגב, הדיון הבא שיהיה זה שינוי חקיקה, לכן אל תירתע מזה, זה בסדר.

<משה נקש: לא, אני לא נרתע מזה, אני רק אומר שזה הליך מקביל, זה לא באותו הליך.

דוד אמסלם: אני אגיד משהו.

דוד אמסלם: אני קודם כל בא ברמת המהות, שים פרוצדורה בצד.

דוד אמסלם: דרך אגב, מאז הדיון האחרון ועד היום אנחנו בכנסת העברנו עשרות חוקים בקריאה ראשונה, שנייה ושלישית, ודיונים בוועדות פה ומה שאתה לא רוצה.

דוד אמסלם: אז אל תפחד, זה בסדר.

דוד אמסלם: אם אנחנו לוקחים כמשימה, תוך חודש וחצי אני מביא לך את האירוע הזה.

<שמחה בניטה: לפעמים זה במשרד המשפטים חצי שנה.

דוד אמסלם: לא להפריע לי, שמחה.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש, קודם כל בואו נסגור את מה שצריך, בואו נסגור את הקונספט ואחרי זה נפרק אותו.

דוד אמסלם: מה עמדתך לגבי הנושא הזה, של לתת - - - הרי אנחנו בסוף צריכים לייצר תמריץ לעובד להישאר באזור 3, הרי זה הרעיון.

<משה נקש: אז אני אתחבר רגע לדבר השלישי שרציתי להגיד מקודם - - -

<גלעד קרן: צריך לזכור שהיום למטפל אין ברירה אלא להישאר באזור 3, אלא אם יתקנו את התקנות.

דוד אמסלם: לא, לאחר מה שהוא תיקן.

<גלעד קרן: אבל גם אחרי התיקון המספרים שעליהם הם מדברים זה כמה עשרות בשנה, זה לא הכמות שתשפיע על היחס בין הפריפריה למרכז.

דוד אמסלם: אתה מדבר כרגע על ברגע שהמטופל נפטר, זאת אומרת מה התחלופה?

<גלעד קרן: כן.

דוד אמסלם: מה שאומר גלעד, שבמספרים בסוף, גם אם אנחנו הולכים על העסק הזה, אז כמה כבר מטופלים בשנה שנפטרו והמטפלים שלהם - - -

<טלי יצחקי: באזור 3.

דוד אמסלם: באזור 3, אנחנו מדברים רק על אזור 3.

<משה נקש: בשנה, אני לא יודע כרגע לפי אזורים כמה נפטרו, אבל אני יודע שבשנה נפטרים בעלי היתרים, מעל 10,000.

<משה נקש: בשנה, כל שנה.

<טלי יצחקי: אבל זה מאוד חשוב, בטח רובם באזור 1.

<משה נקש: אני לא יודע.

אורי מקלב: אולי אתה יודע כמה יש באזור 3, אותו יחס.

<משה נקש: נכון, זה באופן יחסי לכמות שהם מתקיימים בארץ, אני מניח שזה מתפלג שווה.

אורי מקלב: אז 10,000 מתוך כמה?

<משה נקש: מתוך כמעט 60,000.

אורי מקלב: היושב ראש, אפשר להגיע למספר מאוד בקלות.

אורי מקלב: תיקח בחשבון 10,000 מתוך כמה, קח את הפריפריה, אזור 3, מתוך כלל ההיתרים כמה הם, בהנחה שבפריפריה לא נפטרים יותר ולא נפטרים פחות משאר האזורים אתה תגיע מאוד מהר למשוואה.

אורי מקלב: גם מי שלא למד ליבה יגיע, רק תן את הנתונים.

<טלי יצחקי: אתה יודע על כזה דבר, אתה לא מסתכל על המספרים?

<טלי יצחקי: זאת שאלה אלמנטרית.

דוד אמסלם: טלי, רמת המספרים - - -

אורי מקלב: אני מניח שמדובר כאן על - - -

<טלי יצחקי: זו שאלה אלמנטרית, כמה היתרים - - - באזור 3 כתוצאה ממוות של המטופל?

אורי מקלב: כל הנפטרים מתוך בעלי ההיתרים, 10,000 מתוך כמה?

<טלי יצחקי: לא, אתה עכשיו מנחש, זה בערך.

<שרי גבאי: אנחנו לא מנחשים, אלה נתונים שקיימים - - -

<משה נקש: טלי, יש לי את הנתונים, את יכולה לזרוק סיסמאות, הכול בסדר, אבל אני יודע את הנתונים ואנחנו יכולים לבדוק אותם.

<משה נקש: לא רוצה לזרוק סתם דברים.

דוד אמסלם: משה, אומר אורי, בסך הכול אנחנו מדברים בגרוסו מודו על 50,000 עובדים?

<משה נקש: 60,000 היתרים.

אורי מקלב: אז זה 17% בערך.

דוד אמסלם: 17% בערך, אני מניח שמדובר באזור 3 בסך הכול פחות - - -

אורי מקלב: כמה זה?

אורי מקלב: אתה יכול לתת לי, כמה פריפריה מתוך כלל ההיתרים?

<משה נקש: לא, עוד פעם, יש לי את הנתונים של כמה עובדים זרים מועסקים כרגע בפריפריה.

<משה נקש: לצורך העניין, מתוך 46,000 עובדים חוקיים היום 8,137 זה בפריפריה.

אורי מקלב: מתוך כמה, 60 או 46?

אורי מקלב: מי אמר 60?

<משה נקש: 60,000 בעלי היתרים, 46,000 עובדים מועסקים חוקיים.

<משה נקש: מתוך העובדים.

<משה נקש: זה היחס פחות או יותר.

<משה נקש: אין פה הבדל, אני מניח, מהותי, בין הנפטרים בפריפריה, זה מתפזר באופן יחסי, כמות ההיתרים היא באופן יחסי לכל אחד מהאזורים, כמות הנפטרים בכל אחד מהאזורים וכמות המעסיקים באזור, אין פה משהו שונה בין אזור לאזור.

דוד אמסלם: לא שהנתונים הם חשובים, הם חשובים, אבל תפיסת העולם לא נגזרת מהנתונים, קודם יש תפיסת עולם ואחרי זה אתה מחבר את הנתונים, אבל לפעמים אתה רוצה לדעת מה משמעות תפיסת העולם שלך עם הנתונים, האם זה נותן איזה שהוא משהו חריג או משהו מינורי.

דוד אמסלם: אז אני חושב שבסופו של דבר צריך לתת לאנשים, כמו שיש במדינת ישראל, להבדיל אלף אלפי הבדלות, לפריפריה או למקומות קשים אתה נותן הטבות כאלה ואחרות כדי שאנשים יבואו לשם.

דוד אמסלם: זה קשה לחיות שם.

<משה נקש: זו המטרה של התקנות, הטבות למטופלי הפריפריה.

<צבי רם: אבל מה זה פריפריה, משה?

<טלי יצחקי: ראשון.

<צבי רם: מושב ישעי בבית שמש זה לא פריפריה?

דוד אמסלם: צביקה, אני לא רוצה להוציא אותך.

דוד אמסלם: אני אומר, בגדול, אנחנו מדברים על זה שבאזורים היותר קשים אנחנו ניתן לעובד אינסנטיב להישאר, אחרת הוא לא יישאר, הרי עכשיו אנחנו פותחים את זה, למה שמישהו יישאר בדימונה?

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אז הוא יעבור לאן שהוא רוצה.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים להגיד לו, 'תשמע, דווקא תישאר באזורים האלה, אם אתה עובד טוב תישאר', אז אנחנו נותנים לו איזה שהוא צ'ופר, מה שדיברנו.

דוד אמסלם: עכשיו, אומר גלעד, זרקת נתונים, אבל לפי מה שאתה אומר אם אנחנו מדברים בסך הכול על 8,000 עובדים שנמצאים באזור 3 אנחנו מדברים בגרוסו מודו בין 15% ל-20% - - -

<יריב שוריין: בערך 1,700 נפטרים בפריפריה.

דוד אמסלם: אמרנו, זה בסביבות ה-1,500, אפילו פחות, בגלל שאם אני עושה 10,000 מ-60,000 אני מקבל בסביבות 17%, אם אני עושה פה 17% אני מקבל בסביבות 1,400.

דוד אמסלם: בחלקם ממילא ירצו להישאר שם, אולי, אז אנחנו מדברים בגרוסו מודו לדעתי על בסביבות 1,000 איש.

דוד אמסלם: זו התנועה.

דוד אמסלם: בכל מקרה אני אומר, משה, תחשבו, אני לא אומר תחשבו, בואו תתקדמו עם העסק הזה, אני לא רוצה כל דיון לבוא ולהגיד לך 'תחשבו'.

דוד אמסלם: אנחנו בדיון האחרון סגרנו גם את הפינה הזו ואמרנו שאתם תייצרו איזה שהוא אינסנטיב - - - אורי, אתה מפריע לי, או שאתה מציע משהו אחר עכשיו?

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, בפעם הקודמת, הצעת שמי שיתמיד יוכל לקבל אשרה יותר ארוכה.

דוד אמסלם: זה מה שאני אומר לו, על זה אנחנו מדברים.

אורי מקלב: וזה עדיין לא - - - אבל מי שנפטר יוכל לעבור, זה ברור.

<טלי יצחקי: מה עם איסור ההעסקה שמגיע לוועדה?

דוד אמסלם: כבר אנחנו נדבר על זה.

דוד אמסלם: עכשיו, אני אומר בגדול, תחשבו על הדבר הזה.

<משה נקש: אני אומר, אדוני היושב ראש, נביא בפני השר את ההצעה הזאת.

<משה נקש: עוד דבר שצריך להגיד, נכון שתהיה תנועה של אותם עובדים שהמטופלים שלהם נפטרו מהפריפריה לתל אביב ולמרכז, נכון, אותם עובדים שנפטר להם מטופל, עכשיו הוא יכול לעזוב, אבל עדיין יש מטופלים בפריפריה ויש לשכות שיכולות להביא עובדים מחו"ל, הם יכולים להביא עובדים זרים לפריפריה.

<משה נקש: אני מניח שאם תקרה תופעה כזאת יותר עובדים יגיעו לפריפריה מחו"ל.

<משה נקש: זה ייתן את המענה לצורך.

דוד אמסלם: זה ברור שהכיסא המוזיקלי מתחיל.

דוד אמסלם: דרך אגב, יכולנו להגיד גם עכשיו שיעזוב אותו ואנחנו נביא לו עוד אחד חדש, זה לא הרעיון, הרעיון הוא שהעובדים הטובים גם יישארו בדימונה, שלא כולם יבואו רק לתל אביב ומה שנקרא הבְּרַרָה יישארו שם, כי אף אחד לא רוצה אותם פה.

<טלי יצחקי: אתם עושים כאילו בתל אביב זה איזה שהוא פיקניק כל היום עם אומן 17, רוקדים.

<טלי יצחקי: הנכה בתל אביב הוא כמו הנכה בפריפריה.

<טלי יצחקי: זה אותו טיפול מורכב.

דוד אמסלם: טלי, לא, לא הבנת - - -

<טלי יצחקי: אני הבנתי.

דוד אמסלם: אני אומר, יש שני חלקים, יש את החלק של הטיפול, בוודאי זה אותו טיפול, כמו שאת אומרת, אבל יש גם את החיים של אותו מטפל, גם הוא עצמו, יש לו את החיים שלו - - -

<טלי יצחקי: תן לו כרטיסייה חינם.

דוד אמסלם: והוא עצמו, יש לו גם את ההעדפות שלו.

דוד אמסלם: כמו שאנחנו בארץ, בלי קשר לזה, מעדיפים את מקום מגורינו גם סביב הנוחות שלנו, לכן אני מבין את זה.

דוד אמסלם: זה מה שדיברנו כל הזמן על אזור 3, בגלל זה גם עשו את האזורים, יש בזה היגיון.

דוד אמסלם: זו גם הייתה דרישה של הסיעודיים, הם הבינו ש - - - לכן אנחנו סיכמנו אז את שתי הנקודות האלה, שאתם תייצרו אינסנטיב להישאר שם, כל סוג של אינסנטיב, לא משנה, אבל כמו שחבר הכנסת מקלב אמר, שאולי ניתן לעובד צ'ופר בשהות שלו בישראל בגלל שזה הדבר הכי חשוב לו מבחינת הצ'ופר וברגע שיש את המעברים אז אין בעיה.

דוד אמסלם: עכשיו, שאלה טלי, ברגע שאנחנו משחררים את המעבר, זאת אומרת עד היום הייתה לנו בעיה, היינו צריכים לקבל אישור להעסיק אותו, אם נניח יש לנו מטופל שנפטר באזור 3 והיה לו מטפל ועכשיו המטפל עזב אותו, אז עד עכשיו כדי לבוא לאזור 1, נניח שהוא בא לתל אביב, לא חשוב, תל אביב, אזור המרכז, אז הוא היה צריך לקבל אישור לעבוד אצל אותו מטופל.

דוד אמסלם: היום, אם אנחנו משחררים את זה אז למה הוא צריך אישור?

דוד אמסלם: הרי באוטומט הוא צריך לחפש לו מטופל.

<משה נקש: לא אמרתי אישור, אמרתי באוטומט.

<משה נקש: מי שהמטפל שלו נפטר אוטומטית - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת הוא לא צריך לעבור את הפרוצדורה - - -

<משה נקש: הוא לא צריך לעבור ועדה ולא צריך שום דבר.

<קריאה: רק אם הוא יותר מחמש שנים.

אורי מקלב: אז חסר לך בתוך הפאזל, אדוני היושב ראש, מה שאתה ביקשת, עוד משהו למי שלא נפטר - - -

דוד אמסלם: שנייה, אני אתן לך לדבר.

אורי מקלב: עדיין ההצעה, אני לא יודע למה אין את התשובה הזו, או משהו אחר.

אורי מקלב: מי שכן נשאר ולא נפטר, שתהיה לו מוטיבציה, או שנפטר והוא ירצה להישאר הלאה באזור 3, לתת לו עוד משהו.

<משה נקש: אז אמרתי, אנחנו נביא את זה בפני השר.

אורי מקלב: אבל על זה כבר דיברנו, משה, זה היה לפני - - -

<משה נקש: אני אמרתי גם קודם לפני - - -

דוד אמסלם: משה, אני אגיד לך מה נעשה, בסיכום.

אורי מקלב: הם לא רגילים שהיושב ראש מקיים ישיבות מעקב ואז - - -

דוד אמסלם: לא, אבל אני אגיד לך מה נעשה - - -

אורי מקלב: צריך להגיד להם - - -

<משה נקש: לא, זה בסדר, הבאנו את זה בפני השר, השר בחר להתקדם באפשרויות המהירות יותר ולהציע את הפתרונות האלה בשלב הזה.

<משה נקש: נביא את זה שוב, נעלה את זה שוב ונקבל את ה - - - נגיד לו שזו עמדת יושב ראש הוועדה.

דוד אמסלם: משה, בסופו של דבר אנחנו לא מעלים כאן איזה 4,000 נושאים, מתקדמים 1,000 ועוד שמים בצד.

דוד אמסלם: כולה דיברנו על שניים-שלושה נושאים, על מה אנחנו מדברים?

דוד אמסלם: כמו שאני עושה את זה בישיבה של רבע שעה אפשר לפתור את זה ברבע שעה, לא צריך חודשים.

דוד אמסלם: אני חוזר, בגלל שאנחנו כאן בישיבות מעקב אז אני לא פותח את הדיון, זה אליכם, חבר'ה, אנחנו כבר עשינו כמה ישיבות - - -

<קריאה: אני יודע, אבל בכל זאת יש לנו מה להגיד.

<קריאה: אנחנו נמנענו מלהגיע לוועדות הקודמות - - -

דוד אמסלם: אני אתן לך לדבר, אני עוד לא שם, אני כרגע עוד בקטע של מה שסיכמנו.

דוד אמסלם: משה, אלה שלוש הנקודות - - -

<טלי יצחקי: לא, סעיף ההעסקה, הוא לא התייחס לזה.

דוד אמסלם: הוא אמר.

<טלי יצחקי: לא, היום באזור 1, אם אני מוצאת מטפלת ששייכת לאזור אחר ואני רוצה לפנות לוועדה, אסור לי להעסיק אותה לפני שאני פונה לוועדה.

<טלי יצחקי: נקש, אני אספר לך סוד, כולם משקרים.

אורי מקלב: לא, אבל סיכמנו, גם על זה יש סיכומים.

<טלי יצחקי: מי סיכמנו?

<טלי יצחקי: הם לא יודעים על זה.

דוד אמסלם: טלי, אני רוצה להבין מה הכוונה.

דוד אמסלם: את מתכוונת אם מישהי או מישהו, מטופל, עזב אותו המטפל שלו?

<טלי יצחקי: לא.

<טלי יצחקי: אני באזור 1, מצאתי מטפלת שעבדה בפתח תקווה.

דוד אמסלם: ולמה היא לא עובדת בפתח תקווה?

<טלי יצחקי: פיטרו אותה.

דוד אמסלם: פיטרו אותה או שהיא עזבה?

דוד אמסלם: אלה שני דברים.

<טלי יצחקי: נגיד שפיטרו אותה, בסדר?

<טלי יצחקי: אתה יודע מה?

<טלי יצחקי: נפטר המעסיק.

<משה נקש: נפטר המעסיק היא יכולה לעבור, דיברנו על זה.

דוד אמסלם: נפטר, עכשיו פתרנו.

<שמחה בניטה: זה לא נכון.

<טלי יצחקי: אל"ף, זה לא נכון, הנה יש פה דוגמה.

<משה נקש: עכשיו זה לא נכון כי עוד לא תוקנו התקנות, בטח שזה לא נכון.

דוד אמסלם: בואו נחשוב מה המצבים - - -

<טלי יצחקי: אני אומרת את הסיפור שלי, אחרי ארבעה חודשים, אני אגיד לך מה היה עם - - -

דוד אמסלם: לא, רק שנייה, בואו נבחן את המצב.

<טלי יצחקי: אסור לקשיש או לנכה באזור 1 להעסיק את המטפל לפני פנייה לוועדה.

<טלי יצחקי: אם העסקתי אותה שבוע-שבועיים, כדי לבדוק אם היא מתאימה לי ואז פניתי לוועדה, אני נדחית על הסף.

<טלי יצחקי: הם אפילו לא - - - עכשיו, נכה ש - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו גם סיכמנו לתת זמן להתאמה.

אורי מקלב: זה בדיוק הזמן, על זה אנשים מדברים עכשיו.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שבתוך שבוע הוא צריך להחליט.

אורי מקלב: את צודקת במה שאת אומרת, אבל לכאורה אומר משה, עכשיו שאנחנו נותנים לעבור בשביל מה צריך זמן?

אורי מקלב: זה מה שהוא אומר.

<שמחה בניטה: לא, זה לא נכון.

אורי מקלב: אני יודע, אבל תנו לי ל - - -

דוד אמסלם: בסיכום של הישיבה אנחנו - - -

אורי מקלב: אבל בסופו של דבר הוועדה שמאשרת ממשיכה לדון, יהיו מקרים שתאשרו גם אם הוא לא נפטר.

אורי מקלב: על המקרים האלה יש תנאי סף, ובלבד שהוא לא עבד אצלו אפילו שעה.

אורי מקלב: על זה ביקשנו לתת תקופת הסתגלות - - -

דוד אמסלם: תן לי, אני רוצה לפרק את העסק לכמה חלקים.

דוד אמסלם: אני רוצה לפרק את מה שאמרה טלי.

דוד אמסלם: קודם כל בלי קשר, אנחנו אז דיברנו בוועדה הקודמת, כשעובד הגיע לארץ, חדש, ג'דיד, עם הניילון, בא לבן אדם, הם צריכים להתחתן כמעט, הבן אדם הזה גר איתו בבית, הרי היחיד כמעט שנמצא איתו זה הוא.

דוד אמסלם: אתה אומר לו, 'תשמע, תוך שבוע תחליט אם הוא נשאר איתך'.

<משה נקש: הוא הגיע לארץ, הוא הגיע לעבוד אצלו.

דוד אמסלם: לא, ההתאמה.

אורי מקלב: ההתאמה לפני זה.

<משה נקש: ההתאמה זה התפקיד המקצועי שלהם, הם יודעים לעשות אותו.

דוד אמסלם: לא יודעים.

דוד אמסלם: אני בהתאמה.

<טלי יצחקי: לא, אבל אי אפשר לדעת, זה הימור.

דוד אמסלם: הוא מגיע, יש תקופת התאמה, כמה זמן הוא צריך להודיע לכם אם הוא מרוצה ממנו, כן או לא.

<משה נקש: עוד פעם אני אגיד, אם עובד זר מגיע מחוץ לארץ, הוא מגיע והוא מתחיל לעבוד, אין פה תקופת - - -

דוד אמסלם: התחיל לעבוד.

<משה נקש: התחיל לעבוד, עובד אצלו, זהו.

דוד אמסלם: הבנתי, עכשיו מה קורה - - -

<שמחה בניטה: מה זהו?

<שמחה בניטה: שלושה ימים ואומרים לו - - -

דוד אמסלם: שמחה, דקה.

<שמחה בניטה: לא, דוד, אני חייבת לומר.

<שמחה בניטה: קודם כל הוא מדבר איתך על מישהו, נניח שהוא בא מהניילון, כמו שאתה אומר, והוא מכיר את שושי ברוך, כמה היא מביאה, הביאו לה עובדת, היא באה, ראתה את העבודה, אומרים להם את כל העבודה, היא באה אליה, אחרי שלושה ימים, ואומרת לה, 'אמרו לי בחברה שאני יכולה להחליף מעסיקים, עד שלושה במשך שנה.

<שמחה בניטה: אז העבודה כאן קשה, יש לי בעיה של זיכרון, אני לא יכולה לזכור את כל הפעולות שצריך לעשות', לקחה את הרגליים והלכה.

<שמחה בניטה: שלושה ימים היא עבדה אצלה, לא יותר, אז אין פה עוד מצב של שידוך, אז - - -

<משה נקש: לא, זה לא קשור לעניין.

<שמחה בניטה: אז הם יכולים ללכת כי מותר להם להחליף.

דוד אמסלם: זה לא הנושא עכשיו.

<שמחה בניטה: לא, אותי זה מרגיז שמציירים פה תמונה שהכול ורוד.

<שמחה בניטה: זה לגבי העניין, עובד יכול לבוא וכבר אומרים לו בחברה שהוא יכול במשך שנה להחליף עד שלושה מעסיקים והוא בוחר ללכת למה שהוא מראש התקבל.

<שמחה בניטה: שם הם אומרים הכול 'כן, כן, כן, אני מסכים, אני מסכים' ואומרים לו שהיא מונשמת וזה טיפול קשה וזה סקשן, והיא אחות במקצועה וכשהיא באה - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת לעובד מותר להחליף - - -

<שמחה בניטה: מעסיק, שלוש פעמים בשנה.

<משה נקש: בשנתיים.

<שמחה בניטה: בשנתיים?

<שמחה בניטה: אז היא אמרה לה בשנה - - -

<משה נקש: זה לא קשור לפטירות.

<שמחה בניטה: אבל זה לא משנה, אחרי שלושה ימים היא עזבה.

דוד אמסלם: דרך אגב, למה אתם מאפשרים את זה?

דוד אמסלם: סתם, בהיגיון שלי.

<משה נקש: בהיגיון, עובד זר, אי אפשר לכבול אותו, בג"צ ה - - -

דוד אמסלם: אתה אומר שאי אפשר לכבול אותו בכוח.

<משה נקש: הוא יכול להתפטר כמו שאני יכול לעזוב את העבודה או כל אחד אחר.

<שמחה בניטה: אז כבר מכינים אותם מראש, זה דבר אחד.

<משה נקש: להיפך, בעניין הזה עשינו שתי הגבלות שהן אמורות לצמצם לפחות כמה שאפשר את התופעה הזאת ואנחנו לא יכולים לכבול את העובדים, יש לנו את בג"צ על הראש ואנחנו לא יכולים לכבול.

<משה נקש: מה שכן עשינו זה אל"ף, הגבלנו להם שלושה מעברים בשנתיים, והדבר השני - - -

<קריאה: יש שימוע לעובד אחד, משה?

דוד אמסלם: אני רוצה להתעכב כאן על מה ששמחה אמרה, למה שלא בנקודה הזאת גם ניתן אינסנטיב לעובד?

דוד אמסלם: בוא נבוא עם משהו חכם, גם ברמת האזור וגם ברמת המטופל, יש מטופלים קשים, יש פחות קשים.

דוד אמסלם: הרי ברור שאותם קשים, לא רוצים אותם, קשה, בן אדם לא אוהב לעבוד קשה וזה בסדר, זו תכונה מאוד אנושית וטבעית, למה לא נגיד לו 'תשמע, אם אתה לא עוזב אותו בכלל', גם באזור הגיאוגרפי ניתן לו את הצ'ופר וגם פר החולה.

דוד אמסלם: 'אם אתה לא תעזוב אותו בכלל אתה תקבל עוד צ'ופר.

דוד אמסלם: אם תעזוב אחד תקבל פחות ואם תעזוב שניים לא תקבל כלום'.

<משה נקש: יש את הצ'ופר הזה היום בחוק.

<משה נקש: אם לא תעזוב אותו אתה יכול להישאר לעבוד פה 30 שנה.

<משה נקש: זה החוק אומר.

<משה נקש: העובד יישאר עם אותו מטופל עד 120, הוא יכול להישאר איתו.

דוד אמסלם: כן, אבל אם בממוצע - - -

<משה נקש: זה הצ'ופר שהחוק נותן.

<צבי רם: כבוד היושב ראש, זה לא מספיק.

דוד אמסלם: כן, אבל אני לא שם.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אם הוא יישאר עם המטופל האחרון זה אותו דבר, זה הרי ברור לך.

דוד אמסלם: דבר שני, אתה עצמך אמרת שבערך 20% נפטרים בשנה אז אני מניח שאחרי חמש שנים העסק נסגר, בממוצע.

<צבי רם: החוק היום אומר שגם אם הוא נשאר עם המטופל הקל הוא נשאר איתו כל החיים, אז ברור שהוא בהתחלה יבחר במטופל הקל.

דוד אמסלם: לכן אני שואל למה לא נבנה משהו מדורג, יותר חכם.

דוד אמסלם: הרי בסוף אנחנו באים מהזווית של החולה.

דוד אמסלם: אנחנו אומרים, אנחנו רוצים לתת לו אינסנטיב שיישאר עם אותו חולה, שלא יזוז, וגם בקטע הגיאוגרפי, על הקטע הגיאוגרפי דיברנו, וגם על החולה, למה שלא תעשו משהו מודולרי?

<יריב שוריין: צריך לשלב את המגדרי עם הגיאוגרפי ביחד.

<טלי יצחקי: דיברנו גם על המפה, לשנות את ה - - -

דוד אמסלם: בסדר, זה משהו אחר.

<טלי יצחקי: מה שהם הביאו פה זה פלסטר שלא ייתן פתרון, רק לבודדים.

<משה נקש: אני חושב, אדוני היושב ראש, שלא מבינים כמה זה מרחיק לכת, התיקון הזה.

<משה נקש: ממש לא מבינים.

<טלי יצחקי: ממש לא.

<שמחה בניטה: אדוני היושב ראש, אני אומרת לך, לפני שנה ישבנו פה ועד היום לא נעשה כלום.

<טלי יצחקי: אין פה שום דבר מרחיק לכת.

דוד אמסלם: בדרך כלל אני לא מתקדם ככה בדיון, אבל בגלל שאתה מצביע כל כך הרבה אז אני רוצה לשמוע אותך.

<יריב שוריין: שמי יריב, אני מעמותת אחיעוז, אני בעלים של תאגיד שמתעסק בתחום של העובדים הזרים בסיעוד.

<יריב שוריין: אני יכול להגיד דבר שעובר פה מתחת לרדאר לכולם.

<יריב שוריין: יש דבר שנקרא מגדרי, אני לא יודע מי הנשים הנכבדות שיושבות פה, אם הן בנות של הורים או אימהות לילדים.

<יריב שוריין: הבעיה הגדולה ביותר זה עבודה מול הנכים הצעירים ותוסיף על זה, אם זה נמצא בפריפריה ואם זה נכים מורכבים ואם זה אנשים סופניים.

<יריב שוריין: שם הבעיה.

<יריב שוריין: מי שניסה לדחוף את זה בזמנו הוא יונתן דוידוביץ' ז"ל.

<יריב שוריין: הוא היה נכה על כיסא גלגלים, הגב' שמחה בניטה מכירה אותו, הוא ניסה לדחוף את הגיאוגרפי, לא לזה הוא התכוון.

<יריב שוריין: אני אומר לכם הכי אמיתי.

<יריב שוריין: המצוקה באה מהנכים הצעירים.

<יריב שוריין: אני יכול לקחת את עצמי כמדגם מייצג, יש לי סניף באשקלון שנותן שירות ויש לי סניף בפתח תקווה וסניף בתל אביב.

<יריב שוריין: זאת אומרת אני יכול לקחת את עצמי כלשכה שנותנת כמעט בכל הארץ.

<יריב שוריין: כשנחתו קסאמים בעזה, מנהל הסניף שלי באשקלון עבר קיבוץ קיבוץ לחזק את העובדים, לא נטשו עובדים.

<יריב שוריין: עובדים שמגיעים לקיבוצים בדרום נשארים שם כי הם מבינים את היתרון בלהישאר בקיבוצים.

<יריב שוריין: עובדים שמגיעים לנכים מורכבים בדימונה, בבאר שבע, לא נשארים שם כי הם יכולים לקחת אישה זקנה.

<משה נקש: גם בירושלים וגם בתל אביב.

<יריב שוריין: גם בירושלים וגם בהר אדר, הנקודה היא - - -

<משה נקש: נכון, מה זה רלוונטי לדיון עכשיו, יריב?

<משה נקש: זה לא אחד מהנושאים של הדיון.

<יריב שוריין: החוכמה היא לחבר בין המגדרי לבין הגיאוגרפי יחד, ליצור תמריץ, כמו שאמר היושב ראש, אינסנטיב לעובד להישאר גם אם הוא לא כל כך ירצה את זה.

דוד אמסלם: ברשותך אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: אנחנו פשוט חוזרים אחורה ולא מתקדמים קדימה וכבר עברו 35 דקות ויש לי עוד 20 דקות.

דוד אמסלם: יש שלושה דברים שדיברנו עליהם בפעם הקודמת, משה.

דוד אמסלם: כמו שאמרנו, אחד זה המעבר בין האזורים, לאחר שהחולה נפטר.

דוד אמסלם: שתיים, אנחנו דיברנו גם על מה שאורי אמר, זה אינסנטיב לתת למטפל גם בקטע הגיאוגרפי ועכשיו גם עלה הסיפור - - -

אורי מקלב: כולל, אתה הוספת גם אז, שאם הוא מתמיד אצל אותו החולה גם ניתן לו - - -

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: אמרתי.

דוד אמסלם: זה עכשיו.

דוד אמסלם: גם בקטע הגיאוגרפי, וגם צ'ופר, שאם הוא מתמיד אצל החולה אז אנחנו ניתן לו בקצה, והכול הולך בקטע של - - - אני מבין שהאינסנטיב הכי חשוב להם זה הסיפור של השהייה פה.

דוד אמסלם: זאת אומרת זה לא ניתן לו עוד 100 שקל, פחות 100 שקל.

דוד אמסלם: הדבר השלישי, שגם טלי דיברה על זה, גם בפעם הקודמת וגם עכשיו, זה הנושא שכשהגדרנו את הקטעים הגיאוגרפיים, אני מניח שהיה בהם היגיון, אבל צריך כנראה לעשות בהם תיקון.

דוד אמסלם: אזור 3 זה אזור שלא רוצים לבוא אליו, מכל סיבה, זה יכול להיות מושב ליד תל אביב, אבל אף אחד לא רוצה לבוא, איך אמרו פה?

דוד אמסלם: והבנתי את זה, התחבורה היא מרכיב מרכזי בהחלטה שלהם.

דוד אמסלם: אזור 3 שאנחנו מגדירים זה לא פריפריה, זה אזור שלא רוצים לבוא.

דוד אמסלם: אולי בבאר שבע כולם רוצים לבוא, לא יודע, ובדימונה לא ובארבעה מושבים ליד תל אביב גם לא רוצים לבוא.

<י"ט: גם לתל אביב לא רוצים לבוא אם זה נכה קשה.

דוד אמסלם: לא, אני אומר שאני לא בא מזווית הנכים, כרגע אני מזווית הגיאוגרפיה.

דוד אמסלם: הקטע הגיאוגרפי בא מהזווית של המטפל, הנוחות שלו.

דוד אמסלם: יש לנו כמה מרכיבים שאנחנו לא מחברים אותם, יש את המטופל עצמו, החולה, יש חולים קשים, פחות קשים, בוודאי שכל מי שקשה, אף אחד לא רוצה לבוא אליו, זה פעם אחת, אבל אני מבודד את זה מהמשוואה.

דוד אמסלם: בזה דיברנו איתו שייתן צ'ופר למי שנשאר אצל החולה, סביר להניח אצל הקשים בעיקר.

דוד אמסלם: הנושא השני זה של המטפל עצמו.

דוד אמסלם: גם לו יש חיים, אחרי שהוא גומר לטפל יש לו גם חיים, הוא רוצה את הקהילה שלו, את החברים שלו, לצאת בערב לפעמים, יש לו יום חופש אז הוא לא רוצה - - - גם לפי זה הוא בוחר.

דוד אמסלם: אז האזורים הגיאוגרפיים, הם באו מהזווית של המטפל, לא של המטופל.

דוד אמסלם: הנחת העבודה הייתה שאזור 3 זה אזור שהמטפלים לא רוצים כל כך לבוא לשם ואזור 1 זה יותר.

<טלי יצחקי: אני לא מבינה, התקנה הזו נכשלה איך שאתה לא מסתכל עליה.

<טלי יצחקי: היא נכשלה לגמרי, אז לבטל אותה.

דוד אמסלם: מה את מציעה?

דוד אמסלם: שכולם יעבדו אצל כולם וזהו?

<טלי יצחקי: כמו שהיה קודם, אתה רוצה, תגדיר יישובים, אתה קורא לזה פריפריאליים, אני קוראת לזה יישובים מועדפים ו - - -

<משה נקש: הם לא ירצו לעבור לאזור יותר מרכזי?

דוד אמסלם: אבל ההיגיון שלי אומר, טלי, הרי מאיפה זה בא?

<טלי יצחקי: זה בא ממקום טוב, התקנה הזאת, זה אצילי.

דוד אמסלם: לא, פעם לא היו אזורים גיאוגרפיים וכתוצאה כנראה מאיזה שהיא בעיה היו פה דיונים, אני חושב שההיגיון פה גם מכתיב לי את זה, בגלל שאם אני רוצה לבוא לעבוד בארץ, כעובד, ויש לי אופציה לעבוד בתל אביב או לעבוד באיזה חארטאלטנק ליד אילת אני מניח שאני אעבוד בתל אביב.

דוד אמסלם: עזבי את המטופל, בהנחת עבודה שמדובר באותו מטופל, אני אבחר איפה שנוח לי.

<טלי יצחקי: אבל זה לא נכון, כי יש כאלה שרוצים לגור בכפר, לגדל את התבלינים שלהם.

<טלי יצחקי: זה מיעוט אמנם, אבל יש כאלה.

דוד אמסלם: אני אומר ככלל.

דוד אמסלם: כל מה שאני אומר הוא תמיד לא 100%, אבל ככלל זה נשמע לי מאוד סביר.

דוד אמסלם: לא כולם אוהבים לגדל נענע ותפוזים ולא לכולם גם יש.

<טלי יצחקי: גם בתל אביב, אם צריך בתל אביב 50,000 מטפלים, ברגע שהמשרות האלה יהיו מלאות לא יהיה איפה להעסיק אותם.

<טלי יצחקי: אז הם יעלו על אוטובוסים ו - - -

דוד אמסלם: טלי, אני רוצה להתקדם.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, שהתמונה תהיה שלמה - - -

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם את הנקודות.

אורי מקלב: שני דברים.

אורי מקלב: על הנושא של הוועדה עוד לא דיברת, שם העסקה של שבוע, או כמה שנסכם, עשרה ימים, לא תפסול את המועמד באופן אוטומטי.

אורי מקלב: זה הדבר שדיברנו, לא משנה, גם אם עכשיו מי שנפטר נפטר, אבל יש מקרים שמגיעים לוועדות, עובד זר, קרה לו משהו בגב, הוא לא יכול לקחת, הוא רוצה לעבור אזור, הוא לא מוצא, אמרנו שיש מקרים, הרי אתה לא מבטל את הוועדה.

אורי מקלב: אז על המקרים שמגיעים לוועדה אנחנו דיברנו, ששבוע או כמה שנקבע, זה לא יהיה פסילה על הסף.

אורי מקלב: גם אם יתברר - - -

<י"ט: זה לא מספיק עשרה ימים.

אורי מקלב: זה שבוע כדוגמה, בוא נדבר אם שבוע או אם 14 יום.

<י"ט: לא, כי נכה מורכב - - -

אורי מקלב: זה דבר אחד.

דוד אמסלם: אורי, לא הקשבתי.

אורי מקלב: אנחנו דיברנו על דבר, אנחנו גם ישבנו בישיבות אצלך בלשכה, שהעסקה של כך וכך ימים, שבוע, 10 ימים, 5 ימים, אבל מספר ימים של ניסיון לא יפסול על סף את ה - - -

דוד אמסלם: במעבר?

אורי מקלב: דווקא של מי שנפטר.

אורי מקלב: הרי הוועדה ממשיכה לשבת, היא ממשיכה לאשר מפעם לפעם מקרים כאלה וכאלה, כן העברה, גם אם מישהו לא נפטר, בגלל סיבות כאלה ואחרות.

דוד אמסלם: זאת אומרת במעבר, אתה אומר.

דוד אמסלם: במעבר הוא צריך להחליט תוך כמה זמן - - -

<גלעד קרן: היום התקנות אומרות שלא ניתן לאשר מעבר של מטפל מאזור גיאוגרפי, לצורך העניין 3, לאזור גיאוגרפי 2 או 1, אם המטפל כבר התחיל לעבוד באזור גיאוגרפי 2 או 1 ללא היתר.

<גלעד קרן: המטרה הייתה למנוע העסקה שלא כדין ולכן אמרו 'אתה יכול לפנות בבקשה לעבור, במקרים מסוימים אנחנו נאשר לך, אבל לא אם כבר עברת ואז תבקש לעבור'.

אורי מקלב: גם אם הסיבה מוצדקת וגם אם הוועדה הייתה מאשרת, היא תפסול אותך על הסף בגלל שאתה עבדת כמה ימים אצל אותו מטופל לניסיון.

אורי מקלב: דיברנו על זה ודיברנו על השקיפות של הוועדה.

דוד אמסלם: אני טוען שאם אנחנו מייצרים גזרים אנחנו לא צריכים כל כך הרבה מקלות.

דוד אמסלם: אם אנחנו בסופו של דבר נייצר את שלושת המרכיבים הראשונים, קודם כל שהמעבר יהיה בכל אזור אחרי שהמטופל נפטר, דבר שני, ניתן תמריצים גם לגיאוגרפיה וגם להמשכיות, שזה בעצם מסדיר לנו את זה שאם אתה עובד אצל חולים קשים אז אתה תישאר, יהיה כדאי לך.

דוד אמסלם: אנחנו דואגים בעיקר לקשים, לא ההמשכיות של הקלים, אלא בעיקר לקשים.

דוד אמסלם: והדבר השלישי, תעשו בחינה מחודשת של המושג גיאוגרפי, זאת אומרת גיאוגרפי זה לא בהכרח מרחק מתל אביב, אלא יש פרמטרים אחרים שאנחנו מגדירים מה זה גיאוגרפיה.

דוד אמסלם: המשמעות, אני מניח, כמו שאתם הסברתם לי, שהסיפור של תחבורה ציבורית הוא קריטי בנושא של העובדים האלה, אז אולי זה אחד המרכיבים המרכזיים מבחינת גיאוגרפיה.

<משה נקש: אז אמרנו את זה גם בדיונים קודמים ואני אומר את זה גם עכשיו.

<משה נקש: אנחנו קבענו את האזורים הגיאוגרפיים אחרי שבדקנו מספרים ונתונים שבאמת באזור היישובים שנקרא היום פריפריה יש יותר עזיבות ויותר נטישות מאשר במרכז ובמרכז יותר מאשר בתל אביב, ולכן נקבעו האזורים האלה.

<משה נקש: יחד עם זאת אם יש למישהו הצעה, רעיון, לא פסלנו כלום.

<משה נקש: אפשר להציע הצעות, אנחנו נשקול אותן ואפשר לשנות.

<משה נקש: שום דבר זה לא תורה מסיני.

דוד אמסלם: אני עכשיו מסמן לך, גם בפעם הקודמת, אתה לא צריך הצעות כאן, אני נותן לך את הכיוונים, תשבו ביחד שעתיים ותגמרו את האירוע.

דוד אמסלם: עוד הפעם, עכשיו דיברנו על פתיחה של הסיפור, אם הוא נפטר אז פותחים לו את כל הארץ.

דוד אמסלם: שתיים, תמריצים.

דוד אמסלם: אתה רוצה שנבנה לך עכשיו את טבלת התמריצים, בבקשה, אז אני אשב איתך ואני אגיד לך, עובד שעבד ונשאר אחרי שהמטופל שלו נשאר בארץ ולא עבר - - -

<משה נקש: את הנקודה הזו רשמתי, אמרתי עוד הפעם, אני אביא את זה - - - הבאנו גם את כל הדברים - - -

דוד אמסלם: דבר שלישי, אתם בוחנים את האזורים הגיאוגרפיים, אם צריך לעשות להם התאמה.

<משה נקש: בסדר, אני אומר עוד פעם, אנחנו לא התנגדנו, בחנו כמה אפשרויות, בחנו כמה חלופות, זה לא שלא עשינו כלום.

דוד אמסלם: אם שלוש הנקודות האלה ייבחנו ויתקדמו ויקבלו טיפול, אז אני מאמין שהשוק יתאים את עצמו.

דוד אמסלם: אני אגיד לך גם מדוע, יש לך מספיק זרים.

דוד אמסלם: אם אני עובד זר ועכשיו יש לי מטופל בדימונה שהוא קשה ואני יודע שאם אני אשאר איתו עד שהוא יילך לעולמו אני אקבל מעבר למה שמגיע לי עוד שנתיים, עוד שלוש שנים.

<טלי יצחקי: דרך אגב, בקטע הזה הם מעדיפים נכים כי נכים הם צעירים - - -

דוד אמסלם: אבל, טלי, את מפריעה לי בחשיבה.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה כרגע.

דוד אמסלם: אז אני אעשה את החשבון, אני אגיד, אתה יודע מה?

דוד אמסלם: גם אם קשה לי פה אני אשאר פה, למה?

דוד אמסלם: כי אחרי זה בסוף אני אקבל שלוש שנים, זה המון, בשבילי זה עולם ומלואו.

דוד אמסלם: אותו דבר אני אעשה טיפול בגיאוגרפיה.

דוד אמסלם: אני אגיד לו, 'תשמע, גם במטופל קשה אתה תקבל שנתיים ואם אתה בכלל נשאר בדימונה אתה תקבל עוד שנה'.

דוד אמסלם: אני נותן לו תמריצים.

דוד אמסלם: דרך אגב, ברגע שאני נותן לו תמריצים אני כבר לא צריך מקלות.

דוד אמסלם: אדוני, עכשיו תעבור לאן שאתה רוצה - - -

<י"ט: צריך לתת להם כסף, אני לא חושבת שעוד שנה או שנתיים, האנשים האלה - - -

דוד אמסלם: את רוצה לתת להם כסף?

<י"ט: האנשים האלה באים לפה בשביל - - -

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להתקדם בדיון, אל תסיטי אותי למה הם רוצים, הייתי שם הרבה זמן.

דוד אמסלם: דרך אגב, אף אחד לא מונע מאף אחד לתת לו יותר כסף.

אורי מקלב: כמה זמן אתה מציע גם בתקופת הניסיון, שלא יהיה פסילה על הסף?

דוד אמסלם: אני אומר, אורי, ברגע שאתה פותח את הכול, את הצ'ופרים, אתה אומר 'תעבוד אצל מי שאתה רוצה'.

אורי מקלב: נכון, אבל מי שלא - - - את הצ'ופרים ולא הכול, אבל יש לו סיבות שמצדיקות, הסיבות שמצדיקות - - -

דוד אמסלם: תנדוד, בבקשה תלך.

אורי מקלב: אבל הוא פוסל אותו על הסף.

דוד אמסלם: אני אתן לך דוגמה, אתה הגעת לבן אדם בפעם הראשונה, אתה עובד - - -

אורי מקלב: שנתיים זה לא מספיק, שנתיים זה לא נקרא רצף.

דוד אמסלם: אם אני עושה לך מדרג, אני אומר לך 'אם אתה לא עוזב את המטופל שלך בכלל אתה מקבל עוד שלוש שנים בארץ, אבל אם אתה עוזב אותו פעם אחת אתה מקבל שנה וחצי ואם אתה עוזב אותו פעמיים, כלום'.

דוד אמסלם: אז אני בא ומתחיל עכשיו, אני רוצה ללכת, אבל יש לי כבר מחשבות, למה שאני אלך?

דוד אמסלם: הרי יש לי צ'ופר פה, אני אשאר פה.

אורי מקלב: נכון, אבל אתה באת ויצאת מכזאת הנחה של לפסול בגלל ניסיון של כמה ימים זה לא מוצדק, פסילה על הסף, גם אם יש לך סיבה, היה שנתיים - - -

דוד אמסלם: זה ברור.

דוד אמסלם: ברור לי לחלוטין, אבל זה קטן - - -

<טלי יצחקי: בשבילם זה קריטי.

דוד אמסלם: אתה נותן להם שבוע?

אורי מקלב: כלום, חצי שעה לא.

<משה נקש: היום התקנות לא נותנות להם כלום.

אורי מקלב: כמה סיכמנו, משה?

אורי מקלב: סיכמנו ימים.

<טלי יצחקי: היה סיכום.

<משה נקש: חבר הכנסת מקלב, הבאנו את הנושא הזה בפני השר ביחד עם כל שאר החלופות וכשנבחנו הדברים אמר השר, 'אני נותן פה הקלה מאוד מאוד מאוד משמעותית בדבר זה שעובדים שהמטופל שלהם נפטר יכולים לעבור לכל אזור שהם רוצים', גם פה הייתה שאלה - - -

אורי מקלב: אבל הוא לא נפטר.

אורי מקלב: אולי אני צריך להיפגש איתו, הייתי משכנע אותו בטוח.

<משה נקש: בסדר, אתה מוזמן.

<משה נקש: אני אומר עוד פעם, הייתה גם שאלה אחרי זה, האם אותו עובד שהמטופל שלו נפטר ונתנו לו לעבור לאן שהוא רוצה, אחרי שהמטופל הבא שלו הפסיק את ההעסקה שלו, התפטר ממנו, עזב אותו, נטש אותו, האם הוא חוזר לאזור המקורי?

<משה נקש: השר אמר 'לא, אני כבר התרתי לו, אני כבר הקלתי, אני משאיר את ההקלה הזאת, הוא משוחרר מכל אזור גיאוגרפי', אז הוא בא - - -

<טלי יצחקי: איך זה עוזר לנכה?

אורי מקלב: אבל הוועדה ממשיכה לפעול.

<שמחה בניטה: אבל זה לא נכון.

<משה נקש: זה מה שהשר החליט, מה לא נכון?

<שמחה בניטה: החליט, אבל זה לא מיושם.

<משה נקש: כי עוד לא תיקנו את התקנות.

<שמחה בניטה: אני אגיד לך משהו, אני רוצה - - -

דוד אמסלם: את מדברת.

<שמחה בניטה: לא, אני לא מדברת.

דוד אמסלם: לא דיברת עד עכשיו?

<שמחה בניטה: לא.

אורי מקלב: קשה לי להאמין שהשר לא קיבל את זה, במקרים המוצדקים, שתהיה פסילה על הסף על יומיים שהעסקת אותו.

<משה נקש: אז הוועדה תבחן כשיגישו כמו היום, יגישו את זה מראש.

דוד אמסלם: אורי, הבנתי.

דוד אמסלם: לפני שאת מדברת אני רוצה לתת לבחור, כי הוא מצביע יפה ולא מפריע.

דוד אמסלם: בבקשה.

<צבי רם: אני רוצה להתחבר למה שאמרת בנושא הגיאוגרפי ואחרי זה אני רוצה לעבור לוועדה ההומינטרית, אם יורשה לי.

<צבי רם: לגבי המגבלות הגיאוגרפיות, אני מתחבר למה שאתה אומר, במתן צ'ופרים או במתן זכויות, זה יעבור בית משפט, אם אתה תתקע מקלות לעובדים אתה תפגע בחופש העיסוק.

<צבי רם: מתן הקלות זה שורה של דברים - - -

דוד אמסלם: אני לא שם.

<צבי רם: זה שורה של דברים שאנחנו מן השטח, אם ישאלו אותנו, ישאלו את דעתנו כי אנחנו יודעים מה קורה ואנחנו יודעים איזה מצבים אומללים קורים למשפחות כתוצאה מכל המגבלות האלה, מברך יצא מקלל, כל התקנות הגיאוגרפיות האלה פגעו - - -

דוד אמסלם: אתה נותן לי עכשיו מה שנקרא נאומים לאומה, אני לא שם, חבל לי על הזמן.

דוד אמסלם: אתה לא מבין, אני מסתכל על השעון והשעון זז, אני הקדשתי לנושא הזה, לדעתי, כבר ישיבה שלישית.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר משהו כזה - - -

<צבי רם: אנחנו לא היינו פה.

<טלי יצחקי: למה?

<טלי יצחקי: הייתם מוזמנים לכל דיון ו - - -

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: חבר'ה, כל הערה כאן מבזבזת לי את הזמן.

דוד אמסלם: בבקשה שמחה ואני רוצה אחרי זה לחזור למשה.

<שמחה בניטה: אני רוצה להגיד שיש כאן הטעיה רצינית.

<שמחה בניטה: קודם כל בנושא הגיאוגרפי, יש גיאוגרפי שאנחנו מדברים על הוועדה ההומינטרית, על אלה שהם יותר משבע שנים, ויש ועדה גיאוגרפית של אנשים שעד ארבע שנים.

<שמחה בניטה: אז קודם כל בגיאוגרפית של עד ארבע שנים, בשנים הראשונות שלהם, אז בהתחלה מי שהכניס לבית לא נתנו, אחר כך השר אמר שאפשר שבועיים לבחון.

<שמחה בניטה: הצרה שאחרי שבועיים, עד שהחברה מגישה, עד שזה מגיע לוועדה הוא כבר נמצא שם חודש-חודשיים וכל מיני סיטואציות נוספות ואז הוא כבר היה חודשיים- שלושה ומראש הוא נפסל.

<שמחה בניטה: העניין הזה של הטיימינג הוא לא לעניין.

<שמחה בניטה: אם החלטתם שאתם נותנים לו לבדוק ולהגיש בצורה מסודרת, וגם מחוץ לזה שחברות, אני כבר אמרתי את זה למשה, קיבלו איומים שאם הם יגישו לוועדה הגיאוגרפית הם יהיו על הכוונת, שהם מקבלים מקרים כאלה ודואגים להעביר אותם.

<שמחה בניטה: מה שהוא אומר, משה, שכבר הקלו, אני אומרת לך, דוד, אני מדברת על עובדות בשטח, לא מה הם מדברים, לא מה שהשר אמר ופרסם בגדול ועשה לעצמו כותרות, אלא מה שקורה בשטח.

<שמחה בניטה: בשטח הוועדה ההומינטרית גיאוגרפית לא מקבלים, פוסלים על הסף, אפילו לא מוכנים לקבל את הניירות ואותם אנשים, במיוחד כשמדובר בקשישים, הם לא מקבלים את הקצבה של ביטוח לאומי, שעל זה צריך בכלל - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, מה הקשר בין קצבת הביטוח הלאומי לבין הנושא הזה?

<משה נקש: זה לא קשור לנושא הגיאוגרפי בכלל, זה קשור להומינטרי.

דוד אמסלם: למה קשרתם את האירוע?

<שרי גבאי: אנחנו לא קשרנו, יש בלבול פה בין הגיאוגרפי להומינטרי.

<משה נקש: כן, יש פה קצת סלט.

<שמחה בניטה: לא, לא.

<שמחה בניטה: אני אומרת לך, אין פה שום בלבול.

<שמחה בניטה: אני אומרת לך מה קורה.

אורי מקלב: אם אין לך אישור העסקה אתה לא מקבל.

<טלי יצחקי: לא, יש אישור העסקה, אם אין אישור על האישור ש - - -

<שמחה בניטה: אם אתה מוסר להם והם דחו אותך או נתנו לך - - -

<טלי יצחקי: שנה וחצי לא קיבלנו קצבה.

<שמחה בניטה: הנה, יש לי מישהו, חמישה חודשים לא קיבל ואז העובד, אל"ף, ברח, כי הוא לא יכול היה לשלם לו, אנשים נזקקים - - -

<משה נקש: זה נכון, אם הוגשה בקשה חריגה והיא נדחתה אז הביטוח הלאומי לא משלם כי הבקשה נדחתה.

<טלי יצחקי: לא, עד שהיא נדחתה.

<משה נקש: לא, היא מדברת על כלל הסף, זה ביטוח לאומי.

<שמחה בניטה: משה, אתה מכיר את המשפחות האלה, באשתאול בסוף עובד ברח, עובד לא מקבל כסף הוא בורח.

<שרי גבאי: שמחה, ביטוח לאומי לא משלם על עובדים שהם לא חוקיים, זה לא קשור בכלל לוועדות.

<שמחה בניטה: אלה עובדים חוקיים וחצי, זה עובד שנמצא פה בארץ - - - משה, יש כאן בעיה - - -

דוד אמסלם: הבנתי, הבנתי.

דוד אמסלם: שמחה, את נואמת ואני לא מתקדם.

דוד אמסלם: אין בעיה, בעשר אני קם והולך.

<שמחה בניטה: עוד דבר אחד, הם פוסלים על הסף כאלה ש - - - יש להם עכשיו דבר חדש, עובד שהגישו עליו פעם בקשה ואישרו לו כנראה אצל הזקנה שבינתיים עזבו או החולה נפטר, אתה לא יכול להגיש עליו עוד פעם.

<שמחה בניטה: אם הוא לא קיבל ויזה בדרכון והחולה נפטר, במיוחד יש לי חולה סרטן, הוא לא יכול לקבל ויזה כי הגישו עליו פעם, והוא לא קיבל ויזה.

דוד אמסלם: אחרי שהוא עבר את התקופה?

<שמחה בניטה: הוא עבד חודש, אני אומרת לך, אצל קשישים שהם רוצים לקבל את הקצבה מביטוח לאומי.

<שמחה בניטה: חברות כוח האדם מגישות מיד את הבקשה, עושים להם את זה כדי שהם יקבלו ובסוף זה לא מסתדר, מכל מיני סיפורים, פוסלים אותם על הסף, במיוחד שהם הולכים לנכים.

<שמחה בניטה: דוד, אני מייצגת פה נכים ונכים הכי קשים.

<שמחה בניטה: אני אומרת לך, תעבור בית בית, אם אתה לא נופל מהרגליים לא קוראים לי שמחה.

<שמחה בניטה: מה שהבאתי לך פה זה עוד אנשים שיכלו לבוא.

<שמחה בניטה: זה מונשמים, הם עם ניוון שרירים וכל מיני מחלות והם לא מבינים.

<שמחה בניטה: דוד, הם פוסלים אנשים על הסף ש - - -

דוד אמסלם: לא הבנתי, מה הכוונה שלך פוסלים?

דוד אמסלם: מה את מתכוונת פוסלים?

<שמחה בניטה: אני מביאה להם חומר, 'מה? לא, היא כבר הייתה פעם, הגישו עליה', אז אני אומרת לה - - -

דוד אמסלם: מה זה הגישו עליה?

דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין את המושגים.

<משה נקש: אני יכול להסביר, אדוני היושב ראש?

<משה נקש: שמחה, אני אבהיר את הנקודה.

<משה נקש: עברנו לוועדה ההומניטרית עכשיו.

<משה נקש: עובד זר, שמגישים בקשה, שהוא כבר מעל חמש שנים במדינת ישראל והגישו בקשה לוועדה הומניטרית והבקשה הזאת אושרה על ידי השר, באופן חריג, החוק אומר שאפשר לאשר פעם אחת.

<משה נקש: מה הרציונל של זה?

<משה נקש: שהעובד הזה, באים וטוענים שהוא קשור מאוד למטופל, נקשר, למרות שהוא כבר פה שבע שנים - - -

דוד אמסלם: אבל אמרנו עד שהמטופל נפטר.

<משה נקש: לא, עובד שהתחיל אחרי חמש שנים לעבוד, רק התחיל את העבודה אחרי חמש שנים.

דוד אמסלם: זאת אומרת היה לו איזה עובד אחר?

<משה נקש: היה לו מטופל, עבד איתו שש שנים בישראל, נפטר, נשאר לא חוקי, מצא מעסיק חדש.

<משה נקש: בא המעסיק החדש, אומר 'אני מאוד מאוד קשור אליו, תיקחו אותו ממני אתם הורגים אותי'.

<משה נקש: בסדר, הבאנו לוועדה, המלצנו לשר, השר אישר, כי החוק אומר בסדר, אנחנו לא רוצים לפגוע בו.

<משה נקש: נפטר גם המטופל הזה, או שהוא עזב אותו, או לא משנה, מאיזה שהיא סיבה הפסיקו את ההעסקה.

<משה נקש: העובד הזה הולך עכשיו למעסיק הבא בתור, אז אין לזה סוף לדבר הזה.

<משה נקש: ולכן החוק אמר, פעם אחת אפשר לאשר.

דוד אמסלם: הבנתי.

<משה נקש: יותר מזה, וצריך להתייחס לזה גם בעניין של התמריצים וההגבלות שאמרת קודם.

<משה נקש: העובדים הזרים שיישארו במדינת ישראל הרבה שנים, צריך לקחת בחשבון את הסטטוס שלהם ואת המעמד שלהם.

<משה נקש: יבואו לפתחנו בקשות למעמד של עובדים זרים במדינת ישראל וגם את זה צריך לקחת בחשבון.

דוד אמסלם: אוקיי, הבנתי.

<שמחה בניטה: זה איום סרק.

<משה נקש: זה בכלל לא איום סרק.

<שרי גבאי: שמחה, זה איום שמבוסס על החלטות, על החלטות של בית משפט שקבע, כבר יש קביעה כזאת, שמעל עשר שנים צריך להתחיל להשוות להם תנאים כמו לאזרח ישראלי.

דוד אמסלם: משפט אחד אחרון.

דוד אמסלם: מה השם?

<י"ט: אני י"ט.

דוד אמסלם: את יושבת פה מתחילת הדיון, בבקשה.

<י"ט: אני אמא של ילדה, נערה, שהיא פגועה קשה ביותר ואני נכללת בקטגוריה הזאת שהגיעה אליי עובדת שעבדה חמש שנים בקיבוץ עין הנציב, טיפלה במסירות באישה זקנה שנפטרה, הגיעה אליי, והוועדה דחתה את המקרה על הסף בגלל מעבר מאזור לאזור.

<י"ט: אז אני רוצה לשאול את מר נקש, השר יצא בהודעות שהוא הולך לשנות ומר נקש אמר עכשיו, מתי זה יקרה?

<י"ט: אני הגשתי את הבקשה - - -

דוד אמסלם: לא, רק שנייה.

דוד אמסלם: אנחנו נטפל בזה, אני לא בא לפתור את הבעיה הפרטית שלך, עם כל הכבוד.

<י"ט: זה לא רק שלי.

<שמחה בניטה: לא, יש הרבה מקרים כאלה.

דוד אמסלם: לא, שמחה, בבקשה.

דוד אמסלם: את רוצה להחליף אותי, שמחה?

<שמחה בניטה: לא, אבל אני אומרת לך - - -

דוד אמסלם: שמחה, את רוצה להחליף אותי?

<שמחה בניטה: לא, נשמה.

דוד אמסלם: אז תאמיני לי שאני מבין קצת יותר - - - אם היה לי זמן פה הייתי מספר לכם סיפור, אבל אני לא רוצה ואין לי זמן, אז אני אגיד לכם רק משפט אחד.

דוד אמסלם: אולי אני נראה אהבל, אבל אני לא אהבל, אני מבין יותר מהר ממה שאתם חושבים, לכן חבל לי על הזמן.

דוד אמסלם: בבקשה, משפט אחד ואני רוצה לסכם.

<נעמי מורביה: אני נעמי מורביה, יושבת ראש מטה מאבק הנכים ונציגת פורום ארגוני הנכים.

<נעמי מורביה: אני רוצה להפנות את תשומת לב יושב ראש הוועדה למשהו שצריך גם להבין אותו.

<נעמי מורביה: עובד, כדי להתמקצע ולדעת להפעיל את המכשור ולצנתר ולעשות סקשן וכל הדברים שהוא נזקק לעשות עבור נכה קשה, ובדרך כלל מדובר בנכים קשים, לא רק בקשישים, זה דורש המון זמן.

<נעמי מורביה: ברגע שהוא כבר מתמקצע, זה יכול להיות שנה, שנתיים, שלוש, ארבע, חמש, לצערי הרב קורה והחולה הולך לעולמו, חבל, רק בגלל האיום שמא ואולי אם הוא יישאר עשר שנים.

<נעמי מורביה: אדוני היושב ראש, מרגע שהוא נכנס לארץ כל התנאים שלו הם כמו כל עובד ישראלי אחר, על פי חוק שכרם והתנאים והזכויות שלהם הם ככל עובד.

דוד אמסלם: את בעצם מציעה שלא תהיה שום הגבלה אף פעם בשום נושא?

דוד אמסלם: זו הכוונה?

דוד אמסלם: מה את מציעה?

<נעמי מורביה: לא, אני מציעה להפעיל שיקול דעת, שזה משהו שאין אותו, אין אף - - -

דוד אמסלם: טוב, הבנתי.

<נעמי מורביה: אין מרווח שיקול.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם, ברשותכם.

דוד אמסלם: משה, אני מבקש, אני אזמן אתכם לכאן בעוד שבועיים.

דוד אמסלם: אני מבקש לקבל את ההתייחסות שלכם לארבעה דברים, אחד, לגבי הנושא של המעבר בין אזור לאזור, דבר שכבר דיברת ודיווחת עליו.

<משה נקש: אתה מתכוון לכאלה שהמטופל נפטר?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: שהמטופל נפטר, מה שדיברת אתה.

דוד אמסלם: הנושא השני זה לגבי התמריצים, הן הגיאוגרפיים והן התמריצים למטופל הקשה, במעברים הכוונה.

דוד אמסלם: אמרתם שמותר לו לעבור פעמיים, אז אם ניתן לו תמריצים, שאם הוא לא עובר הוא יקבל צ'ופרים, גם בפעם הראשונה וגם בפעם השנייה.

דוד אמסלם: ככה אנחנו נדאג יותר, נכוון לכיוון המטופלים הקשים.

דוד אמסלם: שלוש, צריך לבחון חזרה כנראה את הסיפור המונח גיאוגרפי.

דוד אמסלם: המונח גיאוגרפי מבחינתנו זה הכוונה במקומות שלעובדים קשה לעבוד שם.

דוד אמסלם: זה לא בהכרח מרחק ממרכז הארץ, אלא צריך לפרק את המרכיבים, מדוע העובד מעדיף אזור א' על פני אזור ב' ולפי זה לבנות את החבילה.

<טלי יצחקי: יש אזורים שהם לא רוצים לעבוד.

דוד אמסלם: אבל מה אני אומר?

דוד אמסלם: חבר'ה, אתם רוצים להסביר אותי, בבקשה.

<שמחה בניטה: כל המושבים.

דוד אמסלם: מושבים, תרשום מושבים.

דוד אמסלם: שמחה אמרה 'מושבים'.

<משה נקש: אני אגיד לך במשפט קצר, בדקתי לפי אחת ההצעות שעלו פה מחלק מהמשתתפים כמה מושבים מתחת - - -

דוד אמסלם: אבל אני לא רוצה להיכנס לזה.

<משה נקש: לא, במשפט, רק שתבין במה מדובר.

<משה נקש: פחות מ-5,000 תושבים, מדובר על מאות.

דוד אמסלם: לא משנה, מדובר על שניים, מה זה חשוב?

<משה נקש: לא, זה חשוב.

<משה נקש: זה מראה כמה זה - - - להיפך, זה גם יקשה יותר על המעברים אחר כך.

דוד אמסלם: משה, בגדול אני מבקש לבחון את המושג גיאוגרפיה.

דוד אמסלם: האזורים, אתה בנית אזור 1, 2 ו-3.

דוד אמסלם: אני מניח שלא זרקת טוש, צבע, מה ש - - -

<טלי יצחקי: זה מפה מתקופת המנדט הבריטי.

דוד אמסלם: טלי, היה בה היגיון.

דוד אמסלם: גם אם אני לא מקבל את ההיגיון שלכם, אני מניח שזה לא היה משהו שרירותי, באת ככה, סגרת עיניים - - -

<משה נקש: לא, הסברתי מה ההיגיון, בדקנו כמה נטשו בכל אזור - - -

דוד אמסלם: לכן בואו תבחנו חזרה.

דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, בעולם המושגים שלי, כל הנחות העבודה שאנחנו מניחים ומקבלים לגביהן החלטות, בוחנים אותן כל תקופה.

דוד אמסלם: אם זה עובד ממשיכים, אם יש בעיה מתקנים.

דוד אמסלם: זאת אומרת זה לא פעם בשנת תרפפ"ו שמנו איזה עמדה ועכשיו כל הזמן אנחנו שולחים את החייל לעמדה, בלי קשר, אולי בכלל הגבול כבר התרחק 20 קילומטר מפה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, זה שווה לבחון את הנחות העבודה כל הזמן.

דוד אמסלם: דבר אחרון, ולפני שאני נותן לאלי, למרות הסיכום שלי, להגיד כמה מילים, בגלל שהוא חבר שלי ואני אוהב אותו, אני מבקש גם לבחון את הסיפור של הוועדה ההומניטרית, מה שאמר כאן אורי וגם התחבר למה שאמרה שמחה וגם מה שאמרה טלי.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, גם אם מדובר בעובד שסיים את תפקידו בארץ, נפטר לו המטופל אחרי חמש שנים והוא היה צריך לעזוב והוא מצא לו מטופל אחר, וגם אם הוא עבד אצלו תקופה מסוימת לא חוקי, בגלל שהם צריכים לבדוק בכלל אם הם מתאימים - - -

<משה נקש: הומניטרי, הוא חייב לעבוד אצלו תקופה.

דוד אמסלם: אמרתי, לבדוק אם הם מתאימים.

דוד אמסלם: ברגע שיש התאמה, חבל לפרק את החבילה, גם אם הבחור לא בסדר.

דוד אמסלם: לכן צריך להסתכל קדימה, יכול שאפשר להגביל את זה למטופל אחד, כמו שאמרת, ולא תהיה פה סדרה שהבן אדם יישאר פה עד גיל 80, יכול להיות שנחשוב על משהו אחר, אבל בוודאי ובוודאי שהנקודה הקריטית שאני מזהה אותה בסיפור הזה זה שכשיש לך מטופל שהוא החוליה החלשה בכל האירוע פה, הוא גם לא יושב פה, כי הוא לא יכול לבוא לפה, וסוף סוף יש לו איזה מישהו שנותן לו קצת טיפול, חום ואהבה, אז זה חיבור שאסור לנתק אותו בגלל שזה חיבור אנושי.

דוד אמסלם: כאן, לדעתי, בקטע ההומניטרי, הוועדה ההומניטרית, לא צריך להגיד לו 'שמע, אם התחלת לעבוד, לא יעזור כלום' - - -

<משה נקש: לא אומרים את זה בהומניטרית.

<משה נקש: זה בגיאוגרפית, לא בהומניטרית.

דוד אמסלם: בגיאוגרפית.

דוד אמסלם: לא משנה.

דוד אמסלם: אני אומר בגדול, צריכה להיות כאן - - -

<משה נקש: אני יכול להגיד משהו קטן קטן?

<משה נקש: שמחה, תקשיבי, זה חשוב.

<משה נקש: זה דיון שיהיה לנו עם היועץ המשפטי של הוועדה בהמשך השבוע, אבל השר כבר הנחה, וזה גם פורסם, שבכל העניין של הוועדה ההומניטרית, שעובדים שהם מעבר לחמש שנים, י"ט דיברה על העניין הזה קודם, כנראה נלך לכיוון ביטול התקנה הגיאוגרפית שם.

<משה נקש: נקל, לא נפסול אנשים על הסף בגלל בעיה גיאוגרפית בוועדה הומניטרית.

דוד אמסלם: אני אגיד לך עוד מעט את לוחות הזמנים.

דוד אמסלם: ניתן לאלי.

דוד אמסלם: אלי, בבקשה, שתי דקות ואני רוצה לתת את לוח הזמנים לגבי ההמשך.

<אלי לוי: דודי, קודם כל אני, לא בגלל שאני חבר של דודי, אני רוצה לברך אותו על עבודת הקודש שהוא עושה.

<אלי לוי: אני נמצא פה פעם שנייה ואני לא ראיתי עוד חבר כנסת שככה נאמן לדרך שלו ושומע למשפחות.

<אלי לוי: דבר שני, מתגעגעים אליך בעירייה, שואלים עליך.

<אלי לוי: אני חושב שהתקנה הראשונה שאמרת, לפי האזורים, שאם החולה נפטר, זו תקנה מצוינת.

<אלי לוי: אני אתן את המקרה הפרטי שלי, שזה בדיוק מה שקרה, רק השאלה שלי למשה, ומשה, אני רוצה לשבח אותו, הוא הפנה אותי לזה, כי אם לא העובדת שלנו הייתה עפה מפה.

<אלי לוי: הוא הפנה אותי לבית דין לעררים והשופט שם באמת בסדר, שמחה הייתה איתי, והוא קבע שעד לא נגמור פה את כל הדיונים ואת כל השינויים בחוק היא יכולה לעבוד על סמך אישור שלו.

<אלי לוי: אין לה ויזה, אין לה שום דבר בדרכון, היא לא - - -

<קריאה: לא מקבלים ביטוח לאומי.

<אלי לוי: לא, אני מקבל הכול, אנחנו מקבלים.

<אלי לוי: הלכתי לבית דין לעררים - - -

דוד אמסלם: בית דין לעררים הכשיר לו את העניין.

<אלי לוי: בית הדין לעררים הכשיר לי והוא אמר שהיא כמו כל עובד, עד שתהיה פה פסיקה של הכנסת.

<אלי לוי: היא קצת פוחדת, כי היא הולכת עם מכתב של השופט, היא פוחדת, השאלה שלי, במקרה הפרטי שלי, משה, הם יכולים לתת לה אישור קבוע.

<שרי גבאי: אני רק חייבת לחדד, בית הדין לא נתן ויזה וגם לא נתן אישור, בית הדין לא נותן אישורים.

<שרי גבאי: מה שבית הדין קבע זה תקופת התארגנות בהסכמה איתנו ו - - -

<אלי לוי: לא, אני יכול להביא לך את המכתב.

<אלי לוי: בית הדין - - -

<שרי גבאי: אני הייתי בדיון.

<אלי לוי: בית הדין קבע שעד שזה לא ייגמר בוועדת הפנים של הכנסת יש לה אישור להישאר בארץ.

<שרי גבאי: תינתן תקופת התארגנות.

דוד אמסלם: אני מניח שאין מחלוקת כאן, אתם גם הבנתם את הבעיה ההומניטרית, גם השופט נתן לכם את החילוץ ההומניטרי וכולנו מחוברים לעניין, בסך הכול מדובר בטרגדיה.

<טלי יצחקי: אבל זה לא - - -

דוד אמסלם: הבנתי, טלי, הבנתי הכול.

<טלי יצחקי: לא יודעת, חשבתי שהם יבואו עם איזה שהם פתרונות, לא פלסטר.

<שרי גבאי: אני רק חייבת לומר בהקשר של בית הדין, שדווקא בית הדין קיבל את עמדת הרשות בכל הנושא של הדחיות על הסף, בנושא של הוועדה ההומניטרית וועדה גיאוגרפית לעניין העסקה שהתחילה לפני, זאת אומרת שבית הדין כן מסכים עם עמדת הרשות.

<שרי גבאי: זה לא נכון להגיד, אולי במקרה הפרטני הזה ניתנה תקופת התארגנות, אבל בגדול הוא מקבל את עמדתנו.

<אלי לוי: אני לא יודע מה זה תקופת התארגנות, אני יודע שיש לי מכתב שכתוב שזה ייגמר בוועדת הכנסת, עד אז יש לה אישור.

דוד אמסלם: זה לא הנושא.

דוד אמסלם: אני אומר, בגדול, אל תבלבלו אותי בין הוועדות, אני חושב, כפי שאמרתי קודם, אם יש עובד שנשאר בארץ לאחר פטירת המטופל שלו והוא כבר נמצא פה למעלה מחמש שנים, קרי הוא צריך ללכת ונשאר ומצא לו איזה שהוא מטופל אחר ומה שנקרא נפשו נקשרה בנפשו, אני חושב שזה כמעט על גבול הבלתי אנושי להפריד ביניהם, גם אם החיבור הוא לא היה בסדר.

דוד אמסלם: אני מבין שצריך לעשות איזה שהוא סוף, אי אפשר לייצר 30 חיבורים כאלה בגלל שאחרת הוא כבר יהיה אזרח ישראלי לכל דבר.

דוד אמסלם: אבל אני חושב שאנחנו יכולים לאפשר אופציה אחת, סיבוב אחד.

<משה נקש: זה מה שהוועדה ההומניטרית נותנת.

<שמחה בניטה: לא נכון, בן פורת נתת?

דוד אמסלם: אני מסכם את האירוע.

דוד אמסלם: אני כבר סיכמתי את הנקודות, אני רק סיכמתי בגלל שרציתי לתת - - -

אורי מקלב: זה לא דווקא הוועדה ההומניטרית, זה גם הוועדה הגיאוגרפית.

דוד אמסלם: כן, הוא תיקן אותי, בוועדה הגיאוגרפית.

<אלי לוי: דודי, לא קיבלתי תשובה מהם, אם אני יכול לבוא אליהם ולקבל ויזה.

<אלי לוי: הבחורה הזאת, אני הסברתי את - - -

<משה נקש: לא.

<אלי לוי: אז היא תמשיך ללכת עם המכתב הזה?

<משה נקש: כן.

<טלי יצחקי: ואתה תמשיך לא לקבל כסף.

דוד אמסלם: בגדול, מה שחשוב, אלי, שהיא נשארת פה, עם המכתב הזה או עם האישור ההוא שלהם זה פחות חשוב לי.

<שמחה בניטה: אבל יש לי עוד שלושה מקרים כמו שלו ולא קיבלו.

דוד אמסלם: זה הסיכום שלי בעניין ואני רוצה להגיד לוחות זמנים.

דוד אמסלם: בעוד שבועיים אני אבקש ממך, משה, לבוא ולדווח לי על העניין, לאה תקבע לנו.

דוד אמסלם: אני אקבע עם השר בעוד שלושה שבועות, אני ואורי מקלב ואתה, כדי ללבן את העניין הזה סופית, בגלל שאני לא רוצה בפינג פונג הזה לרוץ ממך לשר.

דוד אמסלם: אתה, מה שנקרא, לא צריך דרך המ"פ והצדעה, אז לכן אני אומר, או שאתה מביא לי בעוד שבועיים את העסק סגור ואז אני מתקדם, ואם לא, אנחנו כבר מראש נקבע, מעכשיו, מקסימום אני אבטל את הפגישה עם שר הפנים וחבר הכנסת מקלב ואתה ושרי.

דוד אמסלם: פגישה בנושא של ארבע הנקודות שסיכמתי, המעבר, הנושא של התמריצים הגיאוגרפי - - -

<משה נקש: רשמתי.

דוד אמסלם: אתה רשמת, אבל אני צריך לרשום, כי כשאני לא רושם אני לא שואל אותך מה רשמת.

דוד אמסלם: בחינה מחדש של האזורים הגיאוגרפיים והנושא של הוועדה הגיאוגרפית וההומניטרית, הסיפור של המעברים, בין המטופל הראשון לפחות לשני, גם אם הוא היה לא חוקי וגם אם הוא עבר את השנים שמותר לו לשהות בארץ.

דוד אמסלם: לפחות לתת לו עוד אופציה כזאת לעוד מטופל.

<יריב שוריין: לא דיברנו בכלל על הוועדה ההומניטרית, כבוד היושב ראש, דיברנו פה בעיקר על הוועדה הגיאוגרפית, או שערבבו לתוכה את הוועדה ההומניטרית, שהיא הנושא ה - - -

דוד אמסלם: אתה צודק, אבל היות שאני כבר גולש לדיון הבא שמונה דקות, לכן אמרתי לכם, אני אולי אעשה עוד דיון לגבי הנושא ההומניטרי, אני רוצה קודם כל לקדם את הסוגיות האלה, שהן חשובות לי מאוד.

<צבי רם: אבל הדיון על הוועדה ההומניטרית הוא חשוב.

<י"ט: הוא חשוב כי זה מוסד מזעזע.

דוד אמסלם: ישנה הצעה, אומר לי היועץ המשפטי לגבי הנושא של הוועדה ההומניטרית, זה יושב אצלנו כאן לדיון בוועדה בנושא שינוי חקיקה, אני מניח.

<יריב שוריין: כן, של חברת הכנסת שולי מועלם.

דוד אמסלם: אז אנחנו נדון על זה שם.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם והמשך יום טוב.