ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 551, 2018-02-06 12:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: זו הישיבה השלישית ברציפות היום.

יעקב מרגי: 6 בפברואר 2018, כ"א בשבט התשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: בית הספר שפרינצק ברחובות – הצגת מיזם בתחום לימודי התנ"ך וההיסטוריה.

יעקב מרגי: קודם כול, כשמדברים על תלמידים ובית ספר, אני נמס.

יעקב מרגי: למרות האילוצים והלחץ, שמנו את זה על סדר היום.

יעקב מרגי: תעשו לי קצת סבב היכרות.

יעקב מרגי: קודם נתחיל עם הילדים.

יעקב מרגי: איזו שכבות גיל?

יעקב מרגי: איזה כיתות?

<אוסנת אור שי: מדובר פה בתלמידי כיתות ו'.

יעקב מרגי: מי הדוברת, לטובת הפרוטוקול?

<אוסנת אור שי: אוסנת אור שי, מנהלת בית הספר שפרינצק ברחובות.

<אוסנת אור שי: נמצאים פה התלמידים, נציגים של ארבע כיתות ו'.

<אוסנת אור שי: זה מיזם שכבתי.

<אוסנת אור שי: נמצאת איתנו פה המחנכת, מפקחת בית הספר, גברת ויקי עזיאל, הורים, כי זה פרויקט שבעצם ההורים גם שותפים.

<אוסנת אור שי: זה פרויקט בשותפות תלמידים, הורים וצוות חינוכי, שזה גם חלק מהייחודיות שלו.

יעקב מרגי: יש מצגת, אני מבין.

<אוסנת אור שי: יש מצגת.

<אוסנת אור שי: חשבנו לפתוח אולי בסרטון, כי אני חושבת שהסרטון ממחיש את המיזם בצורה הטובה ביותר.

יעקב מרגי: נתחיל עם הסרטון.

יעקב מרגי: אם יש מצגת, עם המצגת.

יעקב מרגי: לאחר מכן נעשה סבב התייחסויות של התלמידים.

יעקב מרגי: כל אחד ייתן מהזווית שלו.

יעקב מרגי: אם צריך לברך, נברך.

יעקב מרגי: אם צריך לשפר, לדחוף לשיפור או לשכפל גם את המיזם, נמליץ לשכפל.

יעקב מרגי: בואו נתחיל עם הסרטון.

יעקב מרגי: (הקרנת סרטון)

יעקב מרגי: בואו נתחיל ללמוד.

יעקב מרגי: נתחיל מימין לשמאל.

יעקב מרגי: כל מי שידבר, יציג את עצמו ולאחר מכן יאמר.

<עידו לנדאו: לי קוראים עידו.

<עידו לנדאו: בעצם בפרויקט באנו לבית הספר וראינו תיבת אוצר בתוך כלוב עם מכתב מחיים ויצמן, ראש הממשלה ז"ל שהוריש לנו ירושה.

יעקב מרגי: הוא היה נשיא.

<עידו לנדאו: כן, הוא היה נשיא.

<עידו לנדאו: הוא הוריש לנו ירושה, ואם נפתח את התיבה בעזרת פתרון של חידות בנושא התנ"ך וההיסטוריה, נוכל לקבל את הירושה.

<עידו לנדאו: אחרי כמה ימים המנהלת קיבלה מכתב והראתה אותו לנו בכל הכיתות, והתחלקנו לשש קבוצות עבודה.

<עידו לנדאו: ביחד פתרנו את החידות שהובילו לחידה סופית שבעזרתה מצאנו מיקום של פלאג שבעזרתו פתחנו דלת שהובילה לקבוצת חידות הבאה.

<עידו לנדאו: החידות הבאות היו יותר קשות.

<עידו לנדאו: למדנו על התנ"ך וההיסטוריה עד שבסופו של דבר הצלחנו לפתוח את הכלוב ואת התיבה ולקבל את הירושה.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה.

יעקב מרגי: מעבר לקבלת הירושה ולהצלחה בחיפוש אחר המטמון, נכנסתם לתוך הסיפור התנ"כי ולתוך הסיפור ההיסטורי.

<עידו לנדאו: כן.

יעקב מרגי: אם היית לומד את זה בלי הלימוד החוויתי - - -

<עידו לנדאו: אוקי, אז קודם כול, עד אז וגם עכשיו אחרי זה, כשאנחנו חוזרים ללמוד רגיל, למרות שיש עוד מיזמים, אני די מתקשה בהיסטוריה והפרויקט הזה מאוד עזר לי להבין את החומר וגם עזר אחר כך לפתור את החידות.

יעקב מרגי: זה מסתדר עם אנשי המקצוע במשרד החינוך שחושבים שלאט-לאט הלימוד החווייתי, מבלי לפגוע בהוראה הפרונטלית בכיתות באמצעות מורה, הלימוד החווייתי משאיר את החוויה ואת החומר הנלמד.

<עידו לנדאו: נכון.

יעקב מרגי: ולי אין ספק שגם שכשתת

יעקב מרגי: גברו, תזכרו את הפרק הזה שלמדתם בהיסטוריה ובתנ"ך.

<עידו לנדאו: נכון, זה משהו שנזכור.

<עידו לנדאו: אנחנו מקווים שיהיו הרבה מיזמים כאלה, כי באמת זו דרך אחרת ללמוד והיא דרך יותר טובה, אז למה לא להשתמש בה בצורה אפילו יותר טובה ולהרחיב את השימוש בה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תלמידים שרוצים להתבטא בהמשך?

יעקב מרגי: אני אתן רשות רק למי שירים יד.

<אוסנת אור שי: אתם רוצים להציג אולי חידה אחת כדי להמחיש?

יעקב מרגי: בבקשה, המנהלת, אולי את תנהלי את זה.

<אוסנת אור שי: את רוצה להציג, נועה, את החידה כדי שנוכל להמחיש מה דרך הלמידה הזו?

<נועה מושיצקי: זאת הייתה אחת החידות הסופיות.

<נועה מושיצקי: זה בעצם סוג של מפה של העיר, שעליה הרכיבו פה חנוכייה ובעצם נתנו להם גם תאריך, לאותה קבוצה שקיבלה את המשימה הזאת, ובעצם הם מצאו שהתאריך הזה יוצא נר רביעי, אז הם בדקו מה יש בנר הרביעי ומצאו שבנר הרביעי, במיקום שלו על המפה, יש גן משחקים ושם הם בעצם מצאו את הפלאג שפתח להם את התיבה.

<אוסנת אור שי: עוד מישהו שרוצה להציג אולי חידה של תנ"ך?

<טל: בחידה הזאת ראינו תמונה של אי וראינו תמונה של זבל.

<טל: חיברנו את שניהם ביחד והגענו לאיזבל, שאיזבל הייתה אשתו של אחאב, המלך בתקופת התנ"ך, ואז ראינו תמונה של כרם ענבים.

<טל: פתחנו את הספר וקראנו את הסיפור על כרם נבות.

<טל: ראינו איש שיש לו גם אקדח וגם כסף שהוא לקח.

יעקב מרגי: מה אומר הפתגם?

<טל: הביטוי שמופיע לנו בפרק, זה "הרצחת וגם ירשת"?

<טל: ואז באותיות המסומנות הפכנו לגימטריה בשביל לגלות את הקוד לפתיחת התיבה.

יעקב מרגי: אתם יודעים, אנחנו במהלך הדיונים כאן נפגשים עם תלמידי על-יסודי, תיכון, תלמידים שנבחנים בבגרות או תלמידים מהמכינות הקדם צבאיות אחרי שעברו את החוויה של הבגרות.

יעקב מרגי: לעיתים קרובות אנחנו שומעים, וכל אחד פה הורה לתלמידים, ומורים - אל תתפלא שאנחנו לא מצויים בחומר, כי אנחנו בולעים, בולעים, מקיאים בבחינה ושוכחים.

יעקב מרגי: אני שמח שהמשרד בשנים האחרונות הולך להערכה חלופית, ללימוד החווייתי כדי לאתגר.

יעקב מרגי: מה לעשות, הכול השתנה.

יעקב מרגי: אנחנו לא יכולים להישאר באותה מתכונת של מערכת חינוך כפי שהייתה.

יעקב מרגי: יש שינויים אבל עדיין אני חושב שהתלמידים של היום מאתגרים את המורים.

יעקב מרגי: מורה נכנס לכיתה היום, זה לא כמו בתקופה שלי.

יעקב מרגי: לפני 40 שנה סיימתי תיכון.

יעקב מרגי: היום אני לא אומר שלא מקנא במורה, אבל אין ספק שמורה לא יכול לבוא עם אותה מחברת שהוא סיים איתה, כמו שהוא היה בא עם אותו אוגדן.

יעקב מרגי: כל האחים שלי עברו עם אותו אוגדן אצל אותו מורה.

יעקב מרגי: היום מורה נכנס לכיתה, הוא כל שנייה יכול להיות מאותגר על ידי תלמיד בשאלת ידע, ומה לעשות, יש עוד מקורות ידע.

<אוסנת אור שי: ואפשר באמת להתחבר למה שאתה אומר, ואני יכולה להגיד כמנהלת בית הספר, שגם בנושא של הקשר בין המורה לתלמיד, כשלומדים בשיטת הלימוד הזאת, אז המורה בעצם מקבל איזשהו תפקיד אחר.

<אוסנת אור שי: הוא מורה שהוא יותר מנחה את התלמידים.

<אוסנת אור שי: הוא גם מייצר איתם, אני חושבת, איזשהו קשר, מאפשר לו להכיר אותם יותר, קשר יותר אישי ואין ספק שזה משפיע מאוד על האקלים.

<אוסנת אור שי: אני יודעת, נושא היום על סדר היום, הטיפול באקלים בית ספר מבחינת אלימות.

<אוסנת אור שי: שיטת הלימוד הזו זאת פשוט שיטה שהיא מפחיתה את מקרי האלימות ומייצרת תקשורת בריאה בין התלמידים.

<אוסנת אור שי: זה לא אומר שאין אתגרים.

<אוסנת אור שי: יש פה ילד שאולי רוצה קצת לספר על הנושא של עבודת הצוות?

<אוסנת אור שי: בואי תספרי.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<אורי שואף: אני אורי שואף מכיתה ו'/1.

<אורי שואף: היה כייף לעבוד עבודת עמיתים ובעבודת צוות ושכל אחד יביא את הידע הכללי שלו, אז היה לנו הרבה מאוד ידע שעזר לנו בפתרון החידות.

יעקב מרגי: השיטה הזו של מורה שמנחה ועומד מהצד, קיימת פחות בתיכונים, יותר בעל-תיכוני, עבודות גמר ושהם מטילים מטלות על תלמידים.

יעקב מרגי: המורה הוא מנחה ומלווה ואחר כך גם בודק.

יעקב מרגי: אין מחלוקת שאי אפשר רק עם השיטה הזו כמובן, אבל זו שיטה שהוכיחה את עצמה.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

<ענת צידון: שמי ענת צידון, אני מפמ"ר תנ"ך בממלכתי.

<ענת צידון: מאוד מברכת על היוזמה.

<ענת צידון: יחד עם זאת, כמו שאתה אמרת קודם לכן, זה לא דבר שהוא חדש.

<ענת צידון: אנחנו קראנו ליוזמות כאלה בתחילת הרפורמה המשמעותית שהתחלנו את זה במשרד.

<ענת צידון: זה קיים כבר ארבע שנים וחמש שנים.

<ענת צידון: קראנו בהחלט לכל בתי הספר גם היסודיים וגם לחטיבות הביניים ולחטיבות העליונות לעשות מיזמים כאלה.

<ענת צידון: בהחלט זה מבורך, בהחלט זה יפה.

<ענת צידון: אני מאוד שמחה שלקחתם עכשיו את היוזמה הזאת לידיכם וזה יופי של פרויקט.

<ענת צידון: יחד עם זאת אני רוצה לציין עוד דבר אחד.

<ענת צידון: שלא נשכח שזה אמצעי ולא המטרה.

<ענת צידון: אני רוצה לחדד.

<ענת צידון: שמעתי פה במצגת שיש כאן חוברות לימוד.

<ענת צידון: בתנ"ך אין חוברת לימוד, יש ספר תנ"ך והוא מבחינתי הראשית והאחרית.

<ענת צידון: זה דבר שני.

<ענת צידון: דבר שלישי, כמו שאני אומרת שלא נשכח את הידע כי זה מאוד חשוב, אני אומרת, אני מברכת על כל יוזמה.

<ענת צידון: אנחנו קוראים לחלק הזה של הוראה ולמידה אחרת, הערכה שהיא אחרת.

<ענת צידון: זה דבר שהוא מקסים.

יעקב מרגי: אני אגיד איפה אני מתחבר לזה.

יעקב מרגי: אם היו באים אלי עכשיו שכבת י', י"א, י"ב ומציגים לי את זה, הייתי אומר למנהלת ולמפקחת, איחרתם את הרכבת.

יעקב מרגי: מה שמרגש פה זה תלמידים בכיתה ו', להחדיר בהם.

יעקב מרגי: קודם כול, התנ"ך זה לא דבר משעמם.

יעקב מרגי: אפשר להפוך אותו למשהו חווייתי.

יעקב מרגי: כבר מכיתה ו' אתם תרגישו את זה.

יעקב מרגי: היסטוריה זה גם כמעט אותה מקבילה שתלמידים בדרך כלל בוחרים להם.

יעקב מרגי: אם מגישים את זה ונוגעים בזה בצורה של משחק, של חוויה, מתחברים לזה.

יעקב מרגי: התפקיד שלנו, להניע, רק לתת את הסטרטר במכונית ואחר כך המנוע עובד מאליו.

יעקב מרגי: אם אני מנתח את זה, הערך הסגולי של זה, שזה הסטרטר לכניסה לעולם ההיסטוריה, לעולם התנ"ך.

יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר גדול וטוב שזה בחתך הגילאים הזה.

<ענת צידון: אני רק אוסיף עוד משפט אחד ובזה אני אסיים.

<ענת צידון: אני חושבת שהבמה צריכה להיות של הילדים ולא שלנו.

<ענת צידון: כמו שאמרתי, ספר התנ"ך צריך לעמוד במרכז ולא לפחד מהסיפור הזה של ידע.

<ענת צידון: אני חוששת מדבר אחד, שלפעמים אנחנו נראה דווקא את האמצעי כמטרה, והמטרה שלנו זה הספר עצמו, הידע שילד יצא בכיתה ו' או בכיתה י"ב, עם ידע בסיסי בתוך הספר הזה.

<ענת צידון: זה הדבר החשוב ביותר.

<ענת צידון: איך עושים את זה?

<ענת צידון: אני חושבת שאנחנו בהחלט נותנים פה המון מרחב לאיך עושים איך זה.

<אוסנת אור שי: אני יכולה רגע להתחבר לענת.

<אוסנת אור שי: אני כל כך מצטרפת למה שאת אומרת וזה היה מדהים לראות את הילדים אחר הצהריים.

<אוסנת אור שי: הורים סיפרו, הם פשוט פתחו את התנ"ך.

<אוסנת אור שי: בתנ"ך הרבה פעמים המורים רוצים ללמד אותם מילה מנחה למשל.

<אוסנת אור שי: דרך החידות הם פשוט לבד לקחו טקסטים בתנ"ך ופשוט עברו ובדקו מילה שחוזרת על עצמה ומה המסר בזה שהמילה חוזרת על עצמה, הכול מתוך משהו פנימי שלהם.

<אוסנת אור שי: אני חושבת שלראות את הילדים פותחים את התנ"ך בשכונה, אחר הצהריים, במפגשים, הם מדברים על זה בוואטסאפים.

<אוסנת אור שי: אני חושבת שזה משהו שהוא מבחינתי, ואני מתחברת, אדוני היושב ראש, למה שאתה אמרת, שזה השלב שאנחנו צריכים לגרום להם לאהוב את חדוות הלמידה, את התשוקה.

יעקב מרגי: בבקשה, אני אעשה עוד סבב של התלמידים.

יעקב מרגי: מי הדוברת?

<שירלי מושיצקי: אני שירלי, אימא של נועה מושיצקי, תלמידת ו'.

<שירלי מושיצקי: אני רוצה להגיד בעיקר בעקבות הדברים שנאמרו פה, שאני חושבת שבית הספר מצא את דרך המלך.

<שירלי מושיצקי: המיזם הזה הוא לא חלק משיעורים שהם חשובים, פרונטליים שהמורה עומד ומעביר את התכנים, אבל הוא כן נותן לילדים נדבך שהוא מאוד משמעותי, באמת את האהבה הבסיסית.

<שירלי מושיצקי: אני אולי אפרט בשנייה איך המיזמים האלה נוצרו או מה הם רוצים להוביל.

<שירלי מושיצקי: בסופו של דבר התנ"ך וההיסטוריה זה סיפורים מרתקים ואם אנחנו נגרום לילדים להבין שהסיפורים הם סיפורים מרתקים, כשהם יגיעו לכיתות הגבוהות יותר, כשהם יצטרכו לשקוד וללמוד ולהביא טיעונים, מלכתחילה החוויה הלימודית שלהם תהיה חוויה מעצימה וחינוכית.

יעקב מרגי: אין ספק.

<שירלי מושיצקי: אני רק אתן את הדוגמא את מה שעשיתם אתם, משרד החינוך, הוועדות שלכם באליפות הסייבר.

<שירלי מושיצקי: לקחתם נושא שהוא נושא קשה, מתמטי, מחשבים והנגשתם אותו לילדים.

<שירלי מושיצקי: אגב, בית הספר זכה השנה במקום ראשון באליפות הארצית.

<שירלי מושיצקי: כל מה שהם עשו זה רק השתמשו בכלים שנתתם.

<שירלי מושיצקי: בדרך החווייתית חשפתם אותם לעולם - - - .

<שירלי מושיצקי: החלק של תנ"ך, אז הוא מתחבר לסיפור, והחלק של מתמטיקה, אז הוא מתחבר למספרים שקופצים.

<שירלי מושיצקי: אני חושבת שהשילוב הזה הוא השילוב הנכון בין החוויה הלימודית לבין התכנים הדידקטיים.

יעקב מרגי: אני מתחבר לזה בהחלט.

<ורד בר: שמי ורד בר, אני נציגת הנהגת ההורים של בית הספר.

<ורד בר: זה לא המיזם היחיד החינוכי שבית הספר יוצר.

<ורד בר: קהילת ההורים מאוד משתפת פעולה עם הנהלת בית הספר ולמעשה יש לנו איזשהו ערוץ פתוח שכל רעיון שהורה רוצה לבוא ולהציע לבית הספר, בית הספר לוקח את היוזמה ומקדם אותה.

<ורד בר: בסוף המטרה היא לייצר איזושהי אווירת לימודים שהיא אחרת, שהיא שונה, שהיא מעשירה ושהיא מעלה את חדוות הלימודים בפני הילדים.

<ורד בר: יש מיזם שאנחנו כבר שנה שלישית ברצף עושים אותו.

<ורד בר: אולי יצא לך כבר להיתקל בזה, מיזם "החללית" שלנו.

<ורד בר: אני יכולה להראות לך סרטון קצר אם זה מעניין אותך לראות, שגם הילדים שיושבים כאן בעצם היו שותפים לו בשנה שעברה, הטיסו חללית, והשנה הם עושים איזושהי אנליזה של תוצאות המחקר שהם עשו.

<ורד בר: הרעיון הוא לשגר איזושהי חללית לגבול האטמוספירה עם שאלה מדעית ניסויית שרוצים לבדוק אותה בחלל בהשוואה למה שקורה בפני כדור הארץ, ובדרך בעצם הילדים לומדים המון.

<ורד בר: הם לומדים גם את השאלה המחקרית.

<ורד בר: יש קבוצה שאחראית על לבנות את החללית, אז הם לומדים קצת אווירונאוטיקה וקצתGPS ואיך זה עובד ותשדורת עם לוויינים.

<ורד בר: בעצם זה קצת מתחבר למה שבאמת שירלי אמרה, שאנחנו רואים שככל שאנחנו נשתף את הילדים יותר בתהליכים ונלמד אותם את הדברים בצורה שהיא חווייתית.

<ורד בר: יש מעבדה לילדים, שהם צריכים ללמוד איך היא עושה, אז אם אני אשב ואני אסביר להם איך זה עובד, הם לא יזכרו את זה, אבל אם ניתן להם את זה ואני אומר להם, תלכו עכשיו הביתה ותנסו לראות איך זה עובד בטמפרטורת הפריזר, איך זה עובד בסביבה של מים, איך זה עובד בלחות, איך זה עובד בתת לחץ, בעודף לחץ, ככה הם לומדים את הבסיס של הפיזיקה, ככה הם לומדים את הבסיס של איך אתה ניגש לשאלה מדעית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תלמידה, רצית?

<אוראל: שמי אוראל, אני לומדת ב-ו'/4.

<אוראל: אני רק רציתי לספר לך - - -

יעקב מרגי: כמה תלמידים יש בבית הספר הזה?

<ורד בר: 610 תלמידים, 22 כיתות.

יעקב מרגי: זה בית ספר יסודי בלבד?

<ורד בר: כן.

<אוראל: אני רק רציתי להגיד לך שעשינו את המיזם הזה.

<אוראל: אני לומדת בכיתה קטנה.

<אוראל: כשעשיתי את זה, אני למדתי הרבה יותר דברים והחכמתי ונהניתי וזה היה בשבילי משחק ומתוך המשחק הזה גם למדתי דברים.

יעקב מרגי: עוד תלמידים/תלמידות?

יעקב מרגי: בבקשה.

<עידו לנדאו: דיברתם הרבה על הגיל.

<עידו לנדאו: אפשר גם לעשות את הפרויקטים בחטיבה, אבל אחרי שש שנים של לימודים רגילים כבר יהיה יותר קשה לשנות דברים בשנה הבאה, אז עדיף להתחיל את זה יותר מוקדם.

<עידו לנדאו: לדוגמא, היה לנו את מיזם ה"חללית" שסיפרו עליו והוא היה לכיתות ו'.

<עידו לנדאו: עכשיו העבירו אותו ל-ה', כי חשוב להתחיל יותר מוקדם.

<עידו לנדאו: להתחיל לתכנן את זה ככה שזה נגיש ומתחילים לקבל כלים וללמוד מוקדם, ללמוד בדרך אחרת.

יעקב מרגי: תודה.

<רעות גל: אני רוצה להגיד כמחנכת הכיתה וכמורה מקצועית למקרא ולהיסטוריה.

<רעות גל: החוויה שלי כמורה שהעבירה את הפרויקט הזה, שחוותה גם למידה פרונטלית רגילה של היסטוריה ותנ"ך וגם את הלמידה החווייתית הזו.

<רעות גל: ההתלהבות של הילדים לבוא וללמוד את החומר, להתעסק בו, הציפייה לשיעורים האלו זה משהו אחר.

<רעות גל: ההתלהבות שלהם, שזה בא מתוכם.

<רעות גל: יש ילדים שאוהבים תנ"ך והיסטוריה גם באופן רגיל.

<רעות גל: אנחנו יודעים להעביר את זה בצורה חווייתית ומהנה לכל אורך השנה, אבל כשלוקחים לתקופה מסוימת והופכים את הלמידה למשהו שאנחנו הופכים להיות משהו מאחור.

<רעות גל: אנחנו המנחים ואנחנו מקנים להם מיומנויות, אסטרטגיות למידה שלהם יש את הכלים עכשיו ללכת לחקור בעצמם.

<רעות גל: לא זורקים אותם למים.

<רעות גל: כל הזמן הייתה מורה מנחה שליוותה וסיפרה על החומר ונתנה מידע, שיתפה איתם פעולה, התלהבה והתרגשה איתם באותם הרגעים.

<רעות גל: גם אנחנו כמורות, למידה שהיא חווייתית, היה לי יותר כייף להגיע לשיעורים האלה.

<רעות גל: ממש נהניתי, אני וכל צוות המורות שאיתי, המקבילות שלי.

<רעות גל: זה היה פשוט תענוג.

<רעות גל: כל שיתוף הפעולה עם ההורים, עם ההנהלה, הילדים שכל כך נהנו, זה דברים שהם שונים לחלוטין מלימוד רגיל.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ויקי עזיאל: ויקי עזיאל, מפקחת בית הספר.

<ויקי עזיאל: מה שאני רוצה לומר לך אדוני היושב ראש, המשרד היום מדבר על הנושא הזה של למידה משמעותית, מה היא אותה למידה משמעותית.

<ויקי עזיאל: אני חושבת שמה שמתקיים בבית הספר הזה, והיום אנחנו רואים את זה כבר הרבה יותר בשטח, את הנושא הזה שהופכים את הלמידה שהיא למידה רלוונטית לתלמידים, שהתלמידים לוקחים אחריות על הלמידה שלהם, שהם חוקרים, זאת אומרת אחריות בלמידה, אנחנו חקרנו, אנחנו למדנו, אנחנו הוצאנו את הידע, ולא במקום, בלי לפגוע בלמידה הדיפרנציאלית שהיא חשובה והיא חלק מלמידה ואנחנו צריכים גם את הלמידה הזאת.

<ויקי עזיאל: אני חושבת שזה מה שבית הספר והצוות החינוכי השכילו לעשות ועושים, כי המשרד כמשרד מאפשר ונותן את האוטונומיה הזאת, כי הלמידה לא מתרחשת בכיתה בלבד.

<ויקי עזיאל: היום הלמידה מתרחשת בכל מקום וזה מה שהם עשו גם במיזם הזה, שהם גייסו את כל העיר ואת ראש העיר ואת כל המרחב שהעיר הזו אפשרה להם, וכמובן גם את הספר שאנחנו מתעלמים ממנו ושזה מאוד חשוב, כי אם ילד היום הולך ופותח את התנ"ך והתנ"ך הוא לא זר לו והוא לא מנוכר לו וזה לא תנ"ך שאני שומעת שהוא שייך רק לבתי הספר הדתיים, זו מבחינתי הצלחה.

יעקב מרגי: הוא יודע שיש שם איזה אוצר שהוא צריך לקלף ולהוציא.

<ויקי עזיאל: בדיוק, כי זה שלו, כי הוא חקר, וזה העניין וזה המקום שאנחנו רוצים לראות תלמידים שלוקחים אחריות על הלמידה ולומדים מתוך הנאה.

יעקב מרגי: אני רוצה להצטרף ולומר, בואו ניקח מעצמנו.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו לכאורה שמחים ומתלהבים.

יעקב מרגי: אם אני לוקח מהעולם שלי, לחזור לקייטנות שהיו בתקופה שלנו, עשינו את הדברים האלה.

יעקב מרגי: אם אני לוקח את המיזמים, הקייטנות שהיו אד הוק עם כותרת, ומה שהתחברנו ועשינו ובנינו ויצרנו, גם עכשיו ממרחק של 40 ו-50 שנה, אני בגיל שלי יודע לצלול לאותם הפרטים שחפרנו בידנו ועשינו ובנינו ויצרנו ולמדנו, לעומת כשאני עכשיו מנהל דיונים או אני שומע את הבן שלי לומד לקראת הבגרות.

יעקב מרגי: אני אומר, רגע, למדתי את הנושא הזה.

יעקב מרגי: בלק אאוט אחד גדול.

יעקב מרגי: בלימוד חווייתי זה נשאר.

<ויקי עזיאל: רק עוד משפט אדוני היושב ראש.

<ויקי עזיאל: מה שחשוב פה בבית הספר, מה שמנסים לעשות, להפוך את זה כחלק מתרבות בית-ספרית.

<ויקי עזיאל: זה לא פרויקטים ומיזמים וכאן זה מסתיים, אלא גם במתמטיקה אתה יכול לתת לתלמיד לקחת אחריות ולחקור וללמוד ולא לקבל את החומרים על מגש של מחברת, ספר וכו', וזו המטרה שלנו, שזה יהיה חלק מהתרבות של הלמידה בבית הספר.

<ורד בר: למען האמת אנחנו עכשיו מתחילים פרויקט למידה חווייתית בכיתה א', של ללמד אותם גיאומטריה.

<ורד בר: זה בדיוק מתחבר למה שאת אומרת.

<ורד בר: זה ממש בימים אלה.

<ורד בר: הצוות החינוכי זיהה שיש איזשהו קושי לגשת לנושאים של גיאומטריה, ולכן הם חשבו על איזושהי דרך אחרת להנגיש את זה לכיתות א' עם מלך הצורות שצריך להגיע.

<ורד בר: הם צריכים לפענח את השיטה וכמו שאתה רואה, זה בעצם נפרס על כל תחומי הלימוד וזה ממש לא צריך להיות רק מדעים או רק מקצועות שפחות ילדים מתחברים אליהם.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: לפני סיכום, חבר הכנסת יהודה גליק.

יעקב מרגי: הנה, הבאנו לך תלמידים מתוקים.

יהודה גליק: רציתי להגיד שאם הייתי יכול, הייתי עובר כל אחד ואחד מכם, נותן לו איזה חיבוק ממש מכל הלב, לבלוע אתכם כמו שאתם ככה, בשלמות לתוך הבטן.

יהודה גליק: אני רוצה להתחבר לשתי נקודות שהן משמעותיות לפרויקט הזה.

יהודה גליק: קודם כול, לפני זה אני רק אומר שאני כבר מזמין את עצמי לבוא לבקר ולראות את זה בתוך בית הספר ולא רק לראות את זה פה בתוך הוועדה בתנאי מעבדה.

יהודה גליק: אני גם רוצה לחוות את החוויה הזאת.

יהודה גליק: לא מזמן אני הייתי בכיתה ו'.

יהודה גליק: מה שרציתי לומר, שמעבר לפרויקט של החללית ולפרויקט של הגיאומטריה, הפרויקט של לימוד התנ"ך הוא לא רק סיפורים.

יהודה גליק: הוא לא רק איזו היסטוריה של משהו שקרה לפני הרבה שנים.

יהודה גליק: המציאות שלנו כאן בארץ, החיים שלנו, תעודת הזהות שלנו כמדינה, זה ספר התנ"ך, וכמעט כל סוגיה שעולה על סדר היום יונקת משאלות שלא המצאנו אותן.

יהודה גליק: אם היום יש דיון על מסתנני העבודה, להשאיר אותם בארץ או שהם פליטים, יונקים ישר מתוך שאלות שמופיעות בתנ"ך, האם אנחנו יצאנו ממצרים, כי אנחנו צריכים לזכור, "וגר לא תלחץ ואתם ידעתם את נפש הגר", או כנגד זה, מה המחיר שאני צריך לפתוח את הלב שלי ואת הדלת שלי.

יהודה גליק: כל הסוגיות העומדות על סדר היום שלנו יונקות מהשאלה, כלומר התנ"ך זה לא עוד איזה חומר לימודי שאני לומד.

יהודה גליק: זה החיים שלנו.

יהודה גליק: זו השאלה שלנו פה כשאנחנו שואלים את עצמנו למה אנחנו צריכים את כל הדבר הזה?

יהודה גליק: מי צריך?

יהודה גליק: זאת תעודת הזהות שלנו וזה צריך לזכור, לכן הלימוד הזה אמור להיות חיבור של הקשר לתת לכם את החיבור לתעודת הזהות שלנו.

יהודה גליק: נקודה שנייה זו שיטת הלימוד, מה שלומדים בבית ספר.

יהודה גליק: אני מתנצל להגיד, אני מקווה שאין פה אף מורה ולא משרד החינוך.

<קריאה: יש.

יהודה גליק: מה שאמר מרגי, אומרים שתמיד 90% מהידע שאנחנו לומדים בבית ספר, אנחנו שוכחים.

יהודה גליק: אצלי זה היה יותר קרוב ל-99%.

יהודה גליק: מה אנחנו כן זוכרים מבית הספר?

יהודה גליק: זה את הדברים שאנחנו לא ישבנו וכתבנו מה שכתוב על הלוח, אלא חיינו אותם.

יהודה גליק: כשאני חייתי משהו, וזה קשור לכל מקצועות הלמידה.

יהודה גליק: אם מתייחסים לבית ספר כמקום שהוא מטרד, כי אוף, עוד פעם ללכת בבוקר לבית ספר, אז לא יישארו לנו הרבה חוויות.

יהודה גליק: אני אאחל להם, כמו שתיאר יעקב בטוב טעם, כל אחד מכם יגיע יום אחד לגיל זקן ומופלג כמונו ויישאר להם ביד כל מה שחייתם אותו, כל מה שחוויתם אותו.

יהודה גליק: זה מה שיישאר.

יהודה גליק: שיהיה לכם המון בהצלחה ואל תשכחו, יש גם הפסקה וחופש.

יהודה גליק: לכו תשחקו גם.

יהודה גליק: בהצלחה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עכשיו לסיכום.

יעקב מרגי: לברך אתכם ולומר וואו, אז עשינו את זה כבר.

יעקב מרגי: אני אדם פרקטי, זה אחד התסביכים שלי.

יעקב מרגי: אני לא יודע ליהנות מחוויה ולעצור פה.

יעקב מרגי: אני רוצה למצות את התפקיד עד הסוף.

יעקב מרגי: הן התלמידים והתלמידות, המורים והמפקחות, אני עכשיו צריך לכתוב סיכום, פנייה לשר החינוך.

יעקב מרגי: בהקשר הזה מה הייתם רוצים?

<קריאה: אני יכולה להגיד כאימא שהייתי מאוד שמחה אם הפרויקט הזה ישכפל את עצמו בעוד בתי ספר.

<קריאה: הייתי מאוד שמחה אם בתי ספר יחשפו למיזמים האלה.

יעקב מרגי: אתם כותבים את הסיכום באמירות שלכם.

יעקב מרגי: בדרך כלל אני כותב תוך כדי דיון.

יהודה גליק: אתה מבין שאם הייתה פה אימא והייתה באה להתלונן שיש פה הדתה, הייתה פה גם כל התקשורת והיו אומרים, או אה.

יהודה גליק: יש פה אימא שאומרת, חבר'ה, קחו את הדבר הזה ותעשו העתק-הדבק לכל מקום.

יהודה גליק: זה קצת משעמם, אבל זו האמת.

<קריאה: אני באמת חושבת שזה יכול לנו כחברה, לטפח ולהצמיח דור אחר.

<קריאה: הלימוד היום הוא אחר.

<קריאה: האינטרנט הוא נגיש.

<קריאה: זו דרך אחרת באמת לאהוב את הדברים.

<קריאה: גם הייתי שמחה אם תיקחו יוזמות כמו היוזמה של בית הספר שלנו, כי זה באמת בית ספר שהצליח בעיניי למצוא דרך מהנה, ולשכפל אותו כמה שיותר, ומצד שני לתת את התקצוב ואת התגבור ואת הרוח למנהלת או בכלל להנהלות אצלנו כדי שימשיכו - - -

יעקב מרגי: אם כבר נגעת בזה, המנהלת, היה לך קושי לוגיסטי, נקרא לזה תקציבי, להרים מיזמים כאלה?

<אוסנת אור שי: לא.

<אוסנת אור שי: אני יכולה להגיד שבאמת מפתח להצלחה עבורי כמנהלת הייתה השותפות גם עם משרד החינוך, שאני מרגישה שאם באתי להציג בוועדה בפני נציגי משרד החינוך ונציגי הרשות, להציג את התוכנית, שאני זוכרת שהצגתי את החללית וקיבלתי את הברכה של הרשות ואת הברכה של משרד החינוך, לי כמנהלת זה אפשר להגיע - - -

יעקב מרגי: מעבר לברכות?

<אוסנת אור שי: גם תקציבים.

<אוסנת אור שי: כל דבר שביקשנו, כל דבר שאנחנו רוצים, אני יכולה להגיד שלפחות מבחינתי אני לא רואה בעיה של תקציבים, אני רואה עניין של תפיסת עולם, לשנות פשוט את התפיסה, הכול קיים.

יעקב מרגי: עוד בקשה?

<ורד בר: אנחנו מזמינים בתי ספר אחרים ליצור איתנו קשר ונשמח לשתף איתם את הידע שלנו.

יעקב מרגי: באמצעות המשרד.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עידו לנדאו: אני רציתי לומר במסגרת איך אפשר לפתח את זה.

<עידו לנדאו: לדעתי מתמטיקה יכול להיות המקום הבא, כי מתמטיקה אפשר ללמד בכל כך הרבה משחקים וממש פשוט ליצור אותם, שזה מוזר שאף אחד עדיין לא קם ועשה את זה.

<עידו לנדאו: לדעתי זה הדבר הבא שצריך לעשות.

יהודה גליק: איך קוראים לך?

<עידו לנדאו: עידו לנדאו.

יהודה גליק: עוד כמה שנים יהיה לך פרופסור עידו לנדאו שיזכה בפרס נובל.

יהודה גליק: תזכור שהוא היה אצלך בוועדה.

יעקב מרגי: מאחל לו.

יעקב מרגי: אספר לכם חוויה.

יעקב מרגי: לפני שלוש קדנציות הייתי שר בממשלה והיה איתנו שר המדע, הוא היה פרופסור הרשקוביץ שלימים היה גם נשיא אוניברסיטת בר אילן.

יעקב מרגי: התחום שלו היה מתמטיקה.

יעקב מרגי: ראש הממשלה תמיד תוך כדי ישיבת ממשלה היה אומר, נו, דניאל, יש לך איזו חידה?

יעקב מרגי: הוא לכאורה נתן איזו חידה מתמטית פשוטה, אבל בצורה של הבניית מחשבה.

יעקב מרגי: תאמינו לי, לכולם היה קשה למצוא את הפתרון כי הצורה שהוא חד את החידה, היבנה את כולנו לאיזה מסלול של תשובה מאוד פשוטה, אבל אני לא רוצה לסכם את הדיון בחידה.

יהודה גליק: מילה אחת.

יהודה גליק: חבר'ה, אתם הילדים, הייתם פה עכשיו בוועדה.

יהודה גליק: דעו לכם שזכיתם.

יהודה גליק: לא כל הילדים בישראל, יש להם מורים כאלה.

יהודה גליק: קודם כול תודו גם למורים, גם לצוות.

יהודה גליק: תדעו לפרגן לצוות שלכם שהשקיע ואוהב אתכם.

יהודה גליק: באמת אני רואה בעיניים כמה שאוהבים אתכם.

יהודה גליק: בדרך כלל יש פה קהל בוועדות.

יהודה גליק: אין פה קהל, אז אין פה מי שימחא כפיים לכם, אז תמחאו עכשיו כפיים לעצמכם.

יהודה גליק: מגיע לכם.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם, אתם רואים את השלט המואר למעלה?

יעקב מרגי: הדיון משודר ברשת האינטרנט.

יהודה גליק: גם נשמר.

יעקב מרגי: יש צופים בבית.

יעקב מרגי: לפעמים הם מנסים לאתגר אותנו.

יעקב מרגי: לפעמים כותבים לי במייל, למה אתם לא נותנים את האפשרות תוך כדי דיון להתערב?

יעקב מרגי: ואנחנו לא כל כך משוכללים.

יעקב מרגי: אולי בדור שלכם כשתשבו פה, אתם תהיו יותר משוכללים.

יעקב מרגי: אתגרתי את הכנסת בנושא הזה, בפנייה הזאת, אבל דעו לכם שהדיון נצפה ויש התייחסות ואנחנו מקבלים גם התכתבויות בנושא.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם על החוויה ששיתפתם אותנו בה.

יעקב מרגי: אני מתחייב לכם שהסיכום שייצא לשר ולמשרד, יצא גם אליכם, גם לראש הרשות.

יעקב מרגי: תודה רבה, בהצלחה.