ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 672, 2018-01-29 11:00

איתן כבל: שלום לכם, אני מתכבד לפתוח את הדיון השני היום בוועדת הכלכלה.

איתן כבל: על סדר יומנו חמש הצעות לדיון מהיר שהכותרת של כולן היא: תופעת הביוש ברשתות החברתיות פוגעת בעסקים קטנים ובינוניים, של חברי הכנסת יעקב פרי, יעקב אשר, אורן אסף חזן, לאה פדידה ומירב בן ארי, שראיתי אותה כאן והיא תחזור.

איתן כבל: אני אאפשר לכם להציג את הדברים, כל אחד מהמקום שלו.

איתן כבל: הנה, מירב מצטרפת אלינו.

איתן כבל: לאחר מכן נפתח כאן דיון.

איתן כבל: יש כאן נציגי ממשלה?

איתן כבל: מי אדוני?

<נעם דשא: שמי נעם דשא ונמצא איתי גם ניר בן אהרון.

איתן כבל: היר הוא ד"ר ניר בן אהרון.

איתן כבל: לא ביקשתי להמעיט מערכך.

<לאה ורון: הסטודנט יום אחד יהיה דוקטור.

איתן כבל: יום אחד אתה תהיה דוקטור, אבל בסוף בסוף אתה מבין.

איתן כבל: מבלי להמעיט כהוא זה מערכך, סברתי לנכון שהמשרד צריך לשלוח דמות בתפקיד בכיר.

<נעם דשא: נענינו לבקשה.

איתן כבל: כן, אני יודע.

איתן כבל: האמת, חסר למנכ"ל שהוא לא היה נענה בעניין הזה.

איתן כבל: אמרתי לו: כמכבדיי יכבדו ובוזי ייקלו.

איתן כבל: במובן הזה, מבלי להמעיט כהוא זה.

איתן כבל: יכול להיות שאדוני יאמר את הדברים הכי חכמים יותר מכולנו כאן, אבל בסוף החיים בנויים גם מאיזושהי אינטראקציה מול המשרדים.

<לאה ורון: ושל אחריות בהמשך.

איתן כבל: כן, אחריות בהמשך.

איתן כבל: נמצא כאן אסף שמואלי שאתמול העביר לי פנייה ואמר שאת המומחה או אחד המומחים בתחום אני לא מזמין.

איתן כבל: הוא שלח לי התייחסות מקצועית, כפי שהוא רואה.

יעקב פרי: למה זה, איתן?

איתן כבל: לעניינים שלנו.

איתן כבל: מי אתם?

<אלעד הדר: אני מנכ"ל חברת Success.

יעקב פרי: אלעד הדר פנה אליי פניית ציבור ובעקבות זה עשיתי את הדיון המהיר.

<אלעד הדר: אנחנו אחת החברות הגדולות בארץ לעסקים קטנים ובינוניים.

איתן כבל: אני מכיר את השם.

איתן כבל: ואדוני?

<שלמה ביסה: אני בעל רשת חנויות נעליים.

איתן כבל: וגברתי?

<עינב בר כהן: אני מחזיקת תיקי העסקים בעיריית ירושלים.

איתן כבל: נכון, כבר ראיתי אותך בדיון.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

<מי-טל גרייבר שוורץ: אני סמנכ"לית קשרי קהילה ורגולציה באיגוד האינטרנט הישראלי.

איתן כבל: מצוין.

איתן כבל: בבקשה, חבר הכנסת פרי.

איתן כבל: לאחר מכן אורן חזן ואחריו מירב בן ארי.

יעקב פרי: קודם כל, תודה, אדוני היושב-ראש, על הדיון ותודה לחברתי מירב ולחברי אורן על ההצטרפות לדיון המהיר הזה.

יעקב פרי: כמו שאמרתי, ביקשתי את הדיון המהיר הזה בעקבות כתבות שהיו בחברת החדשות, בעקבות תופעה שאנחנו יותר שומעים עליה, ועוד מעט אני אומר לפחות נתון אחד.

יעקב פרי: וכמובן, בעקבות פניית ציבור שהתקבלה בלשכתי ממר אלעד הדר, שהוא בעל חברת ייעוץ לעסקים.

יעקב פרי: בשנת 2018 יש לעסקים צורך, והייתי קורא לזה אפילו כמעט הכרח, להיות מפורסמים ברשתות חברתיות.

יעקב פרי: אין בכלל ברירה אחרת.

יעקב פרי: אל מסעדה שאין לה עמוד אינסטגרם או חנות שלא מפרסמת את עצמה בפייסבוק, יגיעו באופן טבעי פחות אנשים והחשיפה תהיה פחותה בהשוואה לעסקים דומים אחרים.

יעקב פרי: אבל ישנה תופעה שהולכת וגוברת עד כדי ממדים מפלצתיים של שיימינג מול עסקים קטנים ברשתות החברתיות.

יעקב פרי: אדם מגיע לעסק קטן – איננו מרוצה, מסיבה כזאת או אחרת.

יעקב פרי: זה לגמרי טבעי.

יעקב פרי: הוא, כמובן, יכול לפרסם ככל העולה על רוחו בעמוד הפייסבוק של העסק, בעמוד הפייסבוק שלו.

יעקב פרי: לעתים קרובות היד מאוד מאוד קלה על המקלדת.

יעקב פרי: לעתים קרובות מדי, הייתי אומר.

יעקב פרי: לפעמים הפוסטים האלה נכתבים עוד לפני שהלקוח התלונן בפני בעל העסק על העוול שנגרם לו, כך שהתלונה בפייסבוק היא בדרך כלל או בהרבה מאוד מקרים, הצעד הראשון.

יעקב פרי: לפוסטים האלה יש – אני לא יודע אם להגיד לשמחתי או לצערי, אבל במקרה הזה לצערי – השפעה מכרעת על גורלם של בתי העסק.

יעקב פרי: לעתים פוסט אחד מביא – לא יכול להביא – מביא לסגירת עסק, להפסד אדיר לבעליו.

יעקב פרי: לפחות על פי הכתבה שראיתי, הלקוחות מנצלים את האיום בפייסבוק גם כדי להשיג הנחות או הטבות או מקח וממכר.

יעקב פרי: אני לא חולק, חס וחלילה, על העובדה שיש זכות לצרכן להתלונן ברשתות החברתיות באם החברה לא מתנהלת כראוי או שנגרם לו עוול, השירות שקיבל היה לוקה בחסר.

יעקב פרי: אבל אני שואל פה שאלה וזו מטרת העלאת הדיון המהיר: האם לא כדאי לנסות ולמצות את כל האפשרויות לפני שמגיעים לפעולות קיצוניות, להשמצות ולמה שאנחנו קוראים ביוש או שיימינג?

יעקב פרי: הנתונים מדהימים, אדוני היושב-ראש.

יעקב פרי: ב-2017 בלבד נכתבו 55,000 פוסטים נגד עסקים קטנים.

יעקב פרי: לא צריך פה לפרט שעסקים קטנים הם מנוע הצמיחה של מדינת ישראל.

<לאה ורון: בארץ ובעולם.

יעקב פרי: ואנחנו כל הזמן רוצים לפתח אותם ולעזור להם לצמוח.

יעקב פרי: אני בסך הכול מרים קול צעקה, מעלה את העניין לסדר-היום ופונה למשרד הכלכלה.

יעקב פרי: לא הגעתי עד כדי חשיבה מעמיקה אם אפשר לעשות פה חקיקה.

יעקב פרי: יכול להיות שזה ראוי, אבל נראה לי שזה יהיה קשה.

יעקב פרי: השאלה היא איך באמת מוצאים את האיזון גם על מנת לא לפגוע בצורה כל כך בהירה בעסקים קטנים וגם לאפשר לצרכן להתלונן ולהביע את מורת רוחו, אם באמת כזאת קיימת.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אורן אסף חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: חברי היושב-ראש, חבריי להצעה, זה לא סוד הרי שכל בן אדם בחיים, לא משנה איפה הוא מבקר, אם זה במסעדה, בחוף הים, אם זה בבריכה העירונית, במתנ"ס, בהופעה או בהצגה, כשטוב לו הוא מספר לחבר אחד או שניים.

אורן אסף חזן: כשרע לו או כשהוא נפגע או כשהוא סבל, הוא מספר לכל העולם.

אורן אסף חזן: זה ידוע, הרי.

אורן אסף חזן: מאוד קל לחבר אנשים לכעס ולמרירות מאשר לחבר אותם לטוב.

אורן אסף חזן: חוץ מזה, שאצל חלק מהאנשים, כשטוב להם הם לא רוצים שיהיה טוב גם לאחרים, אז הם שומרים את זה לעצמם.

אורן אסף חזן: בעידן העכשווי השיתוף הזה הפך ממספר חברים בשכונה או באזור מגוריך, שלעתים גם לא יגיעו לעולם למסעדה בעיר אחרת שבה ביקרת במקרה והיה לך אפילו, ואני מגזים, ג'וק בצלחת, כשזה קורה לך במסעדה באילת ואתה בכלל גר בקריית שמונה, כל מדינת ישראל יודעת שהמסעדה הזאת הגישה לך את המנה קרה.

אורן אסף חזן: איפה הבעיה?

אורן אסף חזן: הבעיה היא שיצר האדם הוא רע מנעוריו.

אורן אסף חזן: ביסוד שלנו יש בנו רוע ולא יעזור.

אורן אסף חזן: ברובנו, לא בכולם.

אורן אסף חזן: אני לא עושה הכללות, חלילה, אבל יש בנו רוע.

אורן אסף חזן: הכלים שקיימים היום בעידן הרשתות להפיץ את הרוע הזה, הם כלים מאוד מאוד מסוכנים.

אורן אסף חזן: פעם אחת הכנסת הזאת דנה בדברים שקשורים לבין אדם לחברו – ילדים שקיפחו חייהם, שהחליטו לשים קץ לחייהם בגלל שיימינג ברשתות, פוליטיקאים שמתביישים להסתובב במשכן בגלל שהם עשו איזו פאדיחה או שהייתה להם איזו פליטת פה.

איתן כבל: ויש כאלה שלא.

אורן אסף חזן: יש כאלה שעושים את זה בגאווה, אחי.

אורן אסף חזן: אני לא יודע.

אורן אסף חזן: פאדיחה של האחד היא אוצר של מישהו אחר.

מירב בן ארי: מדובר על זבל, לא על פאדיחה.

מירב בן ארי: זבל של אדם אחד הוא אוצר של מישהו אחר.

מירב בן ארי: פאדיחות זה עניין של השקפה.

אורן אסף חזן: תדעי לך שאין דבר כזה זבל.

אורן אסף חזן: בכל מקרה, אני אומר לכם שהייתה לי מסעדה.

איתן כבל: ואכלתי בה.

אורן אסף חזן: נכון.

אורן אסף חזן: היה לך טעים?

איתן כבל: כן.

אורן אסף חזן: למה לא שיתפת?

לאה פדידה: בארץ?

אורן אסף חזן: בחו"ל היה לי בית מלון עם קזינו.

אורן אסף חזן: תכף נגיע לשם, אל תדאגי.

לאה פדידה: שאלתי אם הייתה לך מסעדה בארץ.

לאה פדידה: להבדיל ממך, בישיבה הקודמת לא אמרתי דברים שהם לא נכונים.

אורן אסף חזן: תספר אתה, תספר.

איתן כבל: האמת היא שהייתי במילואים בגזרת אריאל ומתנו מרעב.

איתן כבל: נכנסנו כל הצוות עם הג'יפ.

איתן כבל: זה גדול.

איתן כבל: מרחוק הייתי בטוח שזה גדנ"ע כי איתן בתוך המדים נראה ילד מרחוק.

איתן כבל: הגענו ובאמת, אין מילים.

איתן כבל: אני נזכר בזה.

איתן כבל: מאז קרו לך עוד כמה דברים, אבל אז נתת לנו באמת באהבה ענקית.

אורן אסף חזן: אתה מבין למה החיילים אצלי בלב?

אורן אסף חזן: תמיד זה היה ככה.

אורן אסף חזן: חיילים וחיילות, שלא יגידו שאני מגדרי.

מירב בן ארי: עשית להם הנחה כי הם חיילים?

אורן אסף חזן: עשיתי להם הנחה כי הם חברים.

אורן אסף חזן: לא, סתם, אסור.

אורן אסף חזן: פינקתי אותם.

מירב בן ארי: לחיילים מותר לעשות הנחות.

אורן אסף חזן: עושה, עושה הנחות גם לחיילים.

איתן כבל: בבקשה, בבקשה, תתקדם.

אורן אסף חזן: אני לא עושה הנחות רק למחבלים.

אורן אסף חזן: בכל מקרה, אני מכיר את זה מהצד השני כאשר בן אדם מאוכזב.

אורן אסף חזן: גם כשהיה לי בר יצא שהיו אנשים שקבעו לסגור שולחן, הגיעו קצת באיחור ולא קיבלו וכתבו על זה פוסט.

אורן אסף חזן: אני מכיר את זה ברמה הפרסונלית.

אורן אסף חזן: פעם היה יותר קל להתמודד עם זה כי עוד לא הייתה מודעות לרשתות.

אורן אסף חזן: היום רוב הציבור יוצא מנקודת הנחה שאם מישהו כתב פוסט מכפיש על איזשהו מקום או על איזושהי מסעדה, הוא אוטומטית צודק.

אורן אסף חזן: הלקוח תמיד צודק.

אורן אסף חזן: בתוך המקום הזה, של "הלקוח תמיד צודק", שגורם לקריסה ממשית של עסקים רבים, אנחנו צריכים להתערב.

אורן אסף חזן: מצד אחד אנחנו לא מדינה שבכל מקום שבו אפשר עוצרים את חופש הביטוי וצריך ללכת על חבל מאוד מאוד דק.

אורן אסף חזן: אני לא בטוח שאפשר לאכוף את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו גם לא יכולים להרשות לעצמנו שאין ספור בתי עסק נפגעים היום, חלקם מגיעים אפילו לידי סגירה.

אורן אסף חזן: אחרים פשוט פועלים בניוטרל, רודפים סביב הזנב של עצמם רק כדי להסביר למה הם בסדר.

אורן אסף חזן: הם צריכים לתת פתרונות מתוך עצמם, בין אם זה להוריד מחירים כדי למשוך אנשים, בין אם זה לשנות את המנות כדי לגרום לאחרים להבין.

אורן אסף חזן: זו הסיבה למה ביקשתי להיות חלק מהדבר הזה.

אורן אסף חזן: יש פה סכנה אמיתית שלעתים יכולה לברוח לנו מהעין כי היא לא פופולרית ולא טרנדית.

אורן אסף חזן: מספיק להסתכל על האולם הזה כדי להבין כמה הנושא הזה רחוק מהעין, אבל הנושא הזה נוגע לעשרות אלפי בתי אב בישראל.

מירב בן ארי: בתי עסקים.

אורן אסף חזן: לא, לא, זה בתי אב.

אורן אסף חזן: כי בעסק יש את בעל העסק ואת העובדים שלו ואת האנשים שעובדים מסביבו לכן זה מחובתנו להתערב בנושא.

איתן כבל: תודה, יקירי, בבקשה, מירב.

מירב בן ארי: תודה, אדוני יושב-הראש, ותודה לפרי שיזם את הדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס לשני דברים.

מירב בן ארי: אני מסכימה עם מה שאמר אורן ועם מה שאמר פרי.

מירב בן ארי: הבעיה העיקרית בעיניי היא שאם פעם היה משפט שאומר: נהנית – ספר לחבריך, לא נהנית – ספר לנו, מה שקורה היום הוא שאם אנשים לא נהנים, הם לא מספרים לבעל העסק.

מירב בן ארי: הם שומרים את זה לעצמם או לרשת החברתית.

מירב בן ארי: אם יש לך בעיה בעסק, לך קודם כל לבעל העסק.

מירב בן ארי: נסה לפתור, נסה לדבר איתו לפני שאתה בא.

איתן כבל: זה משפט כל כך נכון.

איתן כבל: כשהייתי סטודנט כמה חבר'ה, פרופ' סמי שלום שטרית ואני ועוד כמה חבר'ה, מסעדה שהגישה את העוף הכי טעים שאכלתי בימי חיי.

איתן כבל: מאז לא הצלחתי לשחזר את זה.

איתן כבל: נשבענו לעצמנו שלא מגלים לאף אחד.

איתן כבל: היינו סטודנטים באוניברסיטה העברית ונשבענו שאנחנו לא מגלים לאף אחד.

מירב בן ארי: אתה מבין?

מירב בן ארי: אתה יוצא בדיוק נגד המשפט.

איתן כבל: ברור.

מירב בן ארי: אתה אומר: באתי, נהניתי, אני רוצה להפיץ את זה, אני רוצה להגיד לאנשים.

אורן אסף חזן: מה שהכי מטריד זה ההפך – אנשים שרע להם מספרים לכולם שהיה להם טוב כדי שכולם יסבלו כמוהם.

אורן אסף חזן: (היו"ר יעקב פרי)

מירב בן ארי: האמת שלא.

מירב בן ארי: דווקא היום, כשיש עסקים שהם באמת טובים, בסוף העניין מאוד פשוט.

מירב בן ארי: גם לי היה אירוע לא נעים באיזה בר.

מירב בן ארי: אני מודה.

מירב בן ארי: נכנסנו, הזמנו, היינו קבוצה של תיירים מחו"ל והם גבו כסף על הקרח.

מירב בן ארי: עשו לתיירים מעין happy hour בשש-שבע בערב והביאו אותי לדבר איתם.

מירב בן ארי: ראיתי את החשבון ואני רוצה להגיד לכם שהזדעזעתי.

מירב בן ארי: על מה אתם לוקחים כסף?

מירב בן ארי: בגלל שאני גם יושבת-ראש שדולת כחול-לבן, אני אומרת שעשו לנו קטע מסריח, חד-משמעית, אבל לא היה לי נעים לכתוב על אותו מקום.

מירב בן ארי: אני מודה, כי לפעמים אני פוחדת לשפוך את התינוק עם המים.

מירב בן ארי: לפעמים אני מנסה לפתור את זה.

מירב בן ארי: הלכתי לבעל המקום, דיברתי איתו ואמרתי לו את הדברים.

מירב בן ארי: אני לא יודעת אם הוא קיבל אותם או לא.

מירב בן ארי: להגיד לכם שחזרתי הביתה שלמה?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: זה מאוד מאוד הטריד אותי.

מירב בן ארי: זה הטריד אותי כי בסוף תבוא קבוצה אחרת בלי מירב, ויעשו על התיירים דווקא.

אורן אסף חזן: זה נכון שחלק מבעלי העסקים מנצלים סיטואציות, אבל רוב בעלי העסקים אומרים לך: אולי השכירות שם גבוהה והוא צריך להשלים אותה או שההוצאות שם גדולות.

יעקב פרי: תן לה לסיים, אורן.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים באמת להיזהר לא לשפוך את התינוק עם המים, כי בסופו של דבר אנחנו לא רוצים לפגוע בעסקים ואנחנו רוצים להגיד לעסקים שאנחנו מאחוריהם.

מירב בן ארי: מצד שני, וגם את זה חשוב לומר, אני מאוד בעד שאם יש התמרמרות או תסכול כלפי עסקים, לטפל בהם ולפעמים גם העסקים צריכים לשתף בעצמם.

מירב בן ארי: הם יכולים לכתוב: הייתה אלינו פנייה, טיפלנו בה, אנחנו לוקחים את זה על עצמנו ועכשיו אנחנו עסק יותר טוב.

מירב בן ארי: זה מאוד מאוד חשוב.

מירב בן ארי: אני מסכימה עם כל מה שנאמר, אז אני לא אחזור על הדברים.

יעקב פרי: תודה.

יעקב פרי: חברת הכנסת לאה פדידה ואחריה יעקב אשר.

יעקב פרי: תשתדלו, אם אפשר, קצת לקצר כי אנחנו רוצים בכל זאת לשמוע.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש וחבריי לנושא החשוב הזה, אנחנו עדים לכל מיני סוגי אלימות, אבל בעיניי זה סוג שנקרא בריונות מקלדת.

לאה פדידה: היד שלנו קלה מדי על ההדק והיד שלנו קלה על המקלדת.

לאה פדידה: פעם, אם היית צריך להתלונן על עסק, יש פניות הציבור, אתה כותב מכתב, אתה שוקל לפני זה.

לאה פדידה: היום מספיק שמשהו לא מצא חן בעיניך, היד קלה על המקלדת.

לאה פדידה: הבריונות משתוללת.

לאה פדידה: מעל 55 מיליון פוסטים בשנה נכתבו על עסקים קטנים, שהיו צריכים לסגור את העסקים שלהם או שהיו צריכים להיתקל בקשיים כלכליים ואחרים.

לאה פדידה: אין זה אומר שזכות הציבור לא להתלונן.

לאה פדידה: אין זה אומר שהציבור לא צריך להגיד את דברו, אבל יש דרך.

לאה פדידה: הבריונות ברשת, הבריונות על המקלדת היא בריונות לכל דבר.

לאה פדידה: אותו עסק, עד שהוא מוצא שזה מדובר עליו, אתה לא יכול לעמוד מול זה.

לאה פדידה: אתה לא יודע לאן זה מגיע.

לאה פדידה: לכן חייבים לעצור את זה.

לאה פדידה: אי אפשר לתת לדבר הזה לרדת למקומות ותהומות, לחסל פרנסה, לחסל עסקים קטנים.

לאה פדידה: אבל כן צריך למצוא את הדרך – יש פניות ציבור, יש הרשות להגנת הצרכן.

לאה פדידה: אולי אפילו, כבוד היושב-ראש, לפתוח עוד איזשהו ערוץ שאפשר לבדוק ולבחון.

לאה פדידה: אחר כך, גם אם הוא מתנצל, מה קרה בשבועות האלה כשאנשים לא פקדו את אותו עסק?

לאה פדידה: או מה קרה באותם שבועות, כשהכפישו והתיזו?

לאה פדידה: לכן אני אומרת שבעידן הזה, כשאנחנו מתקדמים, אנחנו צריכים להגיד די לבריונות של המקלדת ודי ליד הקלה על המקלדת.

לאה פדידה: למצוא את הדרך איך אנחנו מונעים את זה ומורידים את זה למסגרת.

לאה פדידה: (היו"ר איתן כבל)

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בריונות מקלדת זה צמד מילים שמכנס בשתי מילים את כל הסיפור.

איתן כבל: אצל יעקב אשר זה לא בריונות מקלדת אלא בית כנסת.

איתן כבל: כך מישהו אמר.

יעקב אשר: זה עבר גם למקלדת.

איתן כבל: נכון, בטוח.

יעקב אשר: כשזה לא היה במקלדת קראו לזה: באפם הרגו איש.

יעקב אשר: מספיק שאתה עושה ככה עם האף על ההוא או על המקום שלו, הרגת לו את הפרנסה.

יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, אני קודם כל מודה על הישיבה ומודה ליעקב פרי שהעלה את הנושא הזה.

יעקב אשר: ממילא המשכנו עם העניין הזה כי באמת הנושא הזה מאוד מאוד כאוב.

יעקב אשר: אני לא יודע מה הפתרונות שלו ואני חושב שצריך לייצר איזשהו פתרון, איזושהי כיפת ברזל לעניין הזה באיזושהי צורה.

יעקב אשר: אני לא יודע אם אפשר בכלל להגיע למצב שבו לא מפרסמים דבר לפני שפנו לבעל העסק וקיבלו תשובה.

יעקב אשר: יכול להיות שזה יכול להיות דבר.

איתן כבל: אני רוצה תכף להציע הצעה.

יעקב אשר: כל דבר שיקבלו בו החלטה, צריך שתהיה גם ענישה לדוגמה.

יעקב אשר: אנחנו צריכים לתת גיבוי לאותם אנשים.

יעקב אשר: דיברו פה על תלונות של אנשים, אבל יכולה להיות גם מחלקת חיסול חשבונות בין עסקים.

יעקב אשר: לי זה קרה כראש רשות, שהגיע אליי פעם מישהו ביוזמה מסוימת וקיבל תשובה שלילית כשהייתי ראש עיר.

יעקב אשר: התחלתי לחטוף ריקושטים בכלל לא על הנושא הזה.

יעקב אשר: אתה עצרת משהו מסוים, תוקפים אותך בכלל על משהו אחר.

יעקב אשר: לכן הנושאים האלה מאוד חשובים.

יעקב אשר: אני רוצה להביא דוגמה במאמר שראיתי, שכתב עורך הדין יוסף ויצמן, שהוא משנה ליושב-ראש לשכת עורכי הדין.

יעקב אשר: הוא כתב את זה דווקא ב"כיכר השבת", על אחד בשם אילן, שהיה לו בית קפה כמו בתי הקפה הקטנים שיש היום, ודווקא בבני ברק.

יעקב אשר: בוקר אחד בחורף הוא לא הרגיש טוב, ניסה למצוא מחליף ולא הצליח להעביר את המשמרת של אחר הצוהריים והוא החליט שמכיוון שהבריאות יותר חשובה, הוא לא הגיע באותו יום לעבודה.

יעקב אשר: לא פתח את בית הקפה באותו יום.

יעקב אשר: עובר אורח קבוע שנהג לשתות קפה עבר שם והמקום היה סגור.

יעקב אשר: עמד שם עובר האורח וסירב להאמין שיימנע ממנו התענוג היומי, ואמר: אולי ייפתח יותר מאוחר.

יעקב אשר: חיכה, חיכה והמקום לא נפתח.

יעקב אשר: עבר עוד מישהו והם התחילו לדבר.

יעקב אשר: אחד אומר לשני: ידעתי שהכול בועה ושאילן עוד יסגור את החנות יום אחד.

יעקב אשר: ככה זה התחיל.

יעקב אשר: התחילו שמועות והתחילו לדבר שהסניף נסגר בגלל קריסה של הרשת, חובות עתק, אילן כנראה ברח מהארץ מפחד הנושים, השכירות יקרה וכולי וכולי.

יעקב אשר: אחרי זה יצאה הודעה שאמרה: כצפוי, סניף הקפה במרכז העיר נסגר.

יעקב אשר: "כצפוי" – הרי כולם חזו את זה קודם.

יעקב אשר: זה נשלח לקבוצות ווטסאפ של תושבים.

יעקב אשר: זה הגיע לספקים וסוחרים שנכנסו ללחץ כי הם נתנו לאילן סחורה והוא נתן להם כסף, יש אשראי, יש תשלומים.

יעקב אשר: כולם נכנסו ללחץ.

יעקב אשר: בצוהריים אילן קם, התעורר וראה 60 שיחות שלא נענו.

יעקב אשר: הוא היה בטוח שקרה אסון.

יעקב אשר: בשיחה הראשונה היה מנהל הבנק שאמר לו: אל תדאג, עצרתי את כל הצ'קים כדי שהמצב שלך לא יחמיר.

יעקב אשר: אילן רק מהחום חשב שהוא הוזה.

יעקב אשר: ואז הגיעה שיחה שאומרת: אל תהיה פושט רגל, שקרן.

יעקב אשר: בוא תצא גדול וכולי.

יעקב אשר: הוא היה בטוח שהוא בהזיה.

יעקב אשר: תוך חצי שעה הוא הגיע לחנות שלו, רץ מהר ואז אמר לו מישהו: מה, באת לקחת את הרהיטים?

יעקב אשר: אני לא רוצה להמשיך את כל הדברים האלה.

יעקב אשר: אומר עורך הדין ויצמן: לצערי, מידי יום אני עוסק ומייצג בעלי עסקים שקרסו.

יעקב אשר: לעתים קריסה כלכלית מביאה גם לקריסה משפחתית עם השלכות ארוכות טווח.

יעקב אשר: חכמים, היזהרו נא במקלדת שבטלפון הנייד שברשותכם.

יעקב אשר: זה גם כלי רצח, אם לא פיזי, ודאי כלכלי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: לפני שאני פותח דיון אני רוצה להגיד משפט אחד.

איתן כבל: נקודת האיזון כאן קשה ומאוד בעייתית כי העולם הזה הוא עולם חדש.

איתן כבל: צריך לזכור, כמו שאמרה גם לאה, שזה לא רק 55,000 פוסטים.

איתן כבל: זה אולי גם 55,000 תלונות אמיתיות.

<לאה ורון: צרכנים שלא מרוצים.

איתן כבל: אני תמיד מזכיר את החוק שהייתה לי הזכות להוביל אותו, כי הוא באמת שינה את כללי המשחק בשוק הצרכנות, וזה החוק לגבי ההחזר הכספי.

איתן כבל: אחד הדברים שראיתי לנגד עיניי היה שבמקום שבו לא עובדים על פי החוק – לשמחתי זה כמעט ולא קרה בחלוף הזמן.

איתן כבל: ההפך, לקחו את זה עוד כמה צעדים קדימה – מי שלא מחזיר, כותבים עליו: הייתי במקום זה וזה ושם לא פועלים על פי הכללים.

איתן כבל: זה חלק מאותו עולם חדש.

איתן כבל: הנקודה היא איך בשונה מהעבר, היום היכולת בפוסט אחד להרוג היא לאין שיעור יותר גדולה.

איתן כבל: אני שם את הדברים כדי לחפש את נקודת האיזון הנכונה.

איתן כבל: אני ארצה לשמוע אותך, אסף.

איתן כבל: מעניין אותי לשמוע את הצד שלך, הצד של המקלדת, איך אתה רואה את הדברים וכמובן, משרד הכלכלה, מה הוא עושה כדי להתמודד, אם בכלל, עם העניין הזה.

איתן כבל: בבקשה, ממש בקצרה כי יש לנו רבע שעה.

<אסף שמואלי: אני יועץ להתמודדות עם שיימינג ובעל בלוג "המשבריסט", בלוג שעוסק בשיימינג ובמשברים ברשתות חברתיות.

<אסף שמואלי: אני חושב שיש פה בלבול קל בין שלושה מושגים: שיימינג, בריונות רשת ותחרות עסקית, שהיא בעייתית.

<אסף שמואלי: שיימינג זה ביוש אדם מול ארגון באמצעות הרשת החברתית – הייתי במסעדה, לא הגישו לי מים, עמדתי בתור במשך שעות, לא נתנו לי להניק במידה ואני אישה – יש המון אופציות וברגע שאתם רוצים לעצור את זה, אתם פוגעים בזכות הביטוי של אנשים, של לקוחות ושל צרכנים.

<אסף שמואלי: בסופו של דבר, אנשים אלה מצליחים לשנות עסקים שמתנהלים לא נכון.

<אסף שמואלי: זה דבר אחד ופה נגמר המונופול של התקשורת.

<אסף שמואלי: היום כל אחד יכול להיות עיתונאי ואם הוא מעניין, אם הוא צודק ואם הוא נכון, יהיה לו קהל.

<אסף שמואלי: הדבר השני הוא בריונות רשת.

<אסף שמואלי: זאת בריונות שמטרתה לסחוט, לקבל הנחות, לקבל זיכוי אחרת אני אכתוב עליך, אחרת אני אפרסם עליך.

<אסף שמואלי: סחיטה, אפילו סחיטה באיומים.

<אסף שמואלי: אם לא תיתן לי הנחה – אני אכתוב עליך ברשת וכולי.

<אסף שמואלי: זה משהו אחר.

<אסף שמואלי: הדבר השלישי הוא כאשר מישהו רוצה להילחם בעסק של מאן דהו, הוא מפעיל איזשהו פרופיל פיקטיבי וכותבים עליו דברים רעים.

<אסף שמואלי: חברים, עם כל הדברים האלה אפשר להתמודד.

<אסף שמואלי: שני המקרים של בריונות רשת ותחרות עסקית, הם בתחום של עורכי הדין.

<אסף שמואלי: יש פה עבירה על לשון הרע והם יטפלו.

<אסף שמואלי: הבעיה היא, כמו שאמרת, עם 55,000 או 550,000 פוסטים שהם "אמת דיברתי".

<אסף שמואלי: בא אדם ואמר את דעתו.

<אסף שמואלי: את זה אתם לא יכולים לעצור.

<אסף שמואלי: אסור לכם, כנבחרי ציבור, לעצור.

איתן כבל: אין ויכוח, ואני אומר את זה מנקודת המבט שלי.

<אסף שמואלי: אני רוצה לתקן עוד הנחה מסוימת – פוסט אחד לא מפיל עסק.

<אסף שמואלי: אין עסק שנסגר בגלל פוסט אחד.

<אלעד הדר: זה לא מדויק.

<אלעד הדר: יש לא מעט מקרים כאלה.

<אסף שמואלי: עסק נסגר כתוצאה מהתמודדות כושלת עם הביקורת שנכתבה נגדו.

איתן כבל: חברים, הוא מדבר על דעתו.

איתן כבל: אני רוצה למקד את אסף.

איתן כבל: כל מה שאתה אומר נכון לרגע זה, אני יודע להתכתב איתו.

איתן כבל: מבלי להמעיט כהוא זה מהדברים שנאמרו כאן, תזכור שמעטים האנשים שיש להם מיומנות רשת כמו שלך בהתמודדות מן הסוג הזה.

עליזה לביא: אתה יכול להגיד את זה גם כחבר כנסת.

איתן כבל: כן, כן.

איתן כבל: תוסיף לזה מדרגה נוספת – אותה ספרית, אותה פדיקוריסטית, אותו מזנון או אותו מוסכניק, היכולת שלהם להגיד שהם יעמידו עורך דין כדי שהוא יכתוב מכתב.

איתן כבל: ..

איתן כבל: בנוסף לכך, היכולת שלהם להתכתב עם הרשתות החברתיות - - -

יעקב פרי: הם לא רואים את זה בעין ראשונה.

יעקב פרי: מישהו מביא את זה לידיעתם, אם בכלל.

איתן כבל: הם גם לא יודעים אם מישהו לא הביא את זה לידיעתם.

יעקב אשר: הם צריכים גם עורך דין וגם איש מחשבים שיודע לעבוד ברשתות החברתיות.

איתן כבל: חברים, אין לנו יותר מדי זמן.

איתן כבל: אסף, אם כבר באת בוא ננצל את המומחיות שלך.

איתן כבל: תנסה לתת לנו מהזווית שלך איך פדיקוריסטית זו או אחרת מתמודדת עם שיימינג שמישהי כתבה עליה.

איתן כבל: אם מישהו עשתה עבודה לא מקצועית, לגיטימי שזה ייכתב.

איתן כבל: תמצא לי את נקודת האיזון.

איתן כבל: יש לי מסעדת בית שאני אוכל בה הכי הרבה.

איתן כבל: בפעם הראשונה שהזמינו אותי חברים לשם, הם אמרו לי שזאת מסעדה מצוינת ושאני חייב לבוא.

איתן כבל: הייתי בפעם הראשונה ולא התרשמתי.

איתן כבל: אם הייתי חיית מקלדת, יכול להיות שבסוף היום הייתי כותב שזה היה על הפנים.

איתן כבל: יכול להיות שהשף רב עם אשתו באותו יום או שהוא סתם חטף כאב ראש.

איתן כבל: יש אלף ואחד דברים שקורים לבני אדם.

<אלעד הדר: מותר לטעות.

<אסף שמואלי: אני אנסה לענות לך בתחום הזמן שצמצמת אותי.

יעקב פרי: אני חוזר במילה אחת על דבריו המאוד נכונים של היושב-ראש.

יעקב פרי: כחברי כנסת אנחנו לא חושבים, חס וחלילה, שלציבור לא צריכה להיות זכות לטעון ולהתלונן ועד חצי המלכות.

יעקב פרי: אפילו יותר.

יעקב פרי: איפה האיזון או איפה אפשר לשים את קו האיזון?

<אסף שמואלי: הבעיה מורכבת ואני ממש אנסה לדחוס אותה לכמה דקות.

<אסף שמואלי: הניסיון שלי מלמד שעסקים שמתמודדים עם שיימינג, לא רק שהם מצליחים לצאת מזה, הם מצליחים לצמוח עוד יותר.

לאה פדידה: למה הם צריכים להתמודד עם זה מהתחלה?

<אסף שמואלי: כי זה קיים.

יעקב אשר: כמה זה עולה?

יעקב אשר: השאלה אם זה בחינם.

איתן כבל: חברים, תנו לו לדבר.

איתן כבל: אנחנו מפסידים פה, אתם יודעים למה?

איתן כבל: כי אנחנו מפסידים לשמוע עמדה אחרת של איש שהוא מומחה.

איתן כבל: אתם לא נותנים לו להציג את הדברים.

יעקב אשר: זה עולה כסף או לא?

לאה פדידה: זאת שאלה חשובה.

לאה פדידה: האם התמודדות עולה כסף?

איתן כבל: אסף, יש לי בקשה, אתה מדבר איתי.

לאה פדידה: לסבתא שלי יש עסק.

איתן כבל: לאה, אני רוצה שהאיש יענה ואתם לא נותנים לו.

איתן כבל: הדבר הכי חשוב, לפחות מנקודת המבט שלי, הוא להציג את העמדה מול העמדה שלנו.

איתן כבל: זה לא אומר שהוא צודק יותר מאיתנו או לא.

לאה פדידה: שיתייחס בתשובתו לשאלה.

איתן כבל: אני אאפשר, רק שהוא יציג קודם כל את הדברים שלו.

לאה פדידה: שאלה חכמה שאל חברי, חבר הכנסת.

<אסף שמואלי: ביוש, בסופו של דבר, הוא הצבעה על חריגת נורמות חברתיות מוסכמות.

<אסף שמואלי: הבעיה שלנו היום היא שבמדינת ישראל 2018 אין נורמות חברתיות מוסכמות.

<אסף שמואלי: חניה בחניית נכים היא אולי הדבר האחרון, וגם זה לא מוסכם.

<אסף שמואלי: אין נורמות.

<אסף שמואלי: אם נתנו לאישה להיניק בתוך העסק או לא, אם נתנו מים או לא – כל הדברים האלה הופכים להיות בעיה מסוימת שהופכת לדיון.

<אסף שמואלי: הנקודה היא שאנחנו מחפשים סיפור טוב.

<אסף שמואלי: אל תלכו למסעדה מסוימת – זה לא סיפור טוב.

<אסף שמואלי: זה לא יצליח, זה לא יעוף.

<אסף שמואלי: אבל אם הייתי במסעדה וכתבתי ככה וככה והסיפור הזה תופס, הסיפור טוב וצריך להתמודד איתו.

<אסף שמואלי: הוא מעלה נורמה מסוימת.

<אסף שמואלי: אני אתן לכם דוגמה.

<אסף שמואלי: בסוף השבוע פורסם סרטון קורע לב של בחור יוצא העדה האתיופית בסניף של ויקטורי בבית שמש.

<אסף שמואלי: הוא צילם את עצמו איך מתייחסים אליו עכשיו בגזענות ובהפליה כי לא נותנים לו להיכנס.

איתן כבל: היו עוד סרטונים השבוע.

<אסף שמואלי: הנקודה היא שבעל העסק, מנכ"ל ויקטורי, בא ואמר: בוא, תדבר איתי באופן פרטי.

<אסף שמואלי: מה הוא עשה?

<אסף שמואלי: הוא אמר כך: אני מבין שעברת חוויה לא טובה, אבל אני מציע לטפל בזה.

מירב בן ארי: זה מה שאני אמרתי.

<אסף שמואלי: אנחנו חיים בתרבות רשת שבה אנשים חושבים זה עם זה בצורה הזאת.

יעקב פרי: מה שאתה אומר לנו הוא שיש לחנך גם את בעלי העסקים, ולא רק את הציבור.

יעקב פרי: זה מקובל עליי מאוד.

<אסף שמואלי: בעלי העסקים צריכים להבין שהמציאות השתנתה ולא כותבים עליהם רק בעיתון כי הם לא מעניינים בשביל העיתון.

<אסף שמואלי: כל אחד יכול לכתוב עליהם.

איתן כבל: כל אחד עיתונאי בעצם.

<אסף שמואלי: הציבור.

<אסף שמואלי: כמו שהם מדברים עם הציבור בדף הפייסבוק שלהם כדי למכור, הם צריכים לטפל בציבור.

<אסף שמואלי: יש אפשרויות.

לאה פדידה: אם אני בעלת עסק ונכנסתי למשבר, כמה עולה לנהל את המשבר הזה בפייסבוק או באינטרנט?

לאה פדידה: זה הרבה כסף ואנחנו יודעים את זה.

<אסף שמואלי: קודם כל, בהרבה מאוד מקומות ברשת יש עצות איך להתמודד, גם בבלוג שלי, וסליחה על הפרסומת.

<אסף שמואלי: זה יעלה לו מ-500 שקל ותלוי מה גודל המשבר שלו.

לאה פדידה: אולי תחליף את חברת המדיה שלי, אם זה 500 שקל.

<אסף שמואלי: תלוי מה.

<אסף שמואלי: יכול להיות שזה דבר מאוד קטן.

<אסף שמואלי: חשוב לדעת שלא הפוסט מפיל את העסק אלא ההתמודדות.

איתן כבל: זה ברור לי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ד"ר ניר בן אהרון, בבקשה.

<ניר בן אהרון: הנושא של תגובות ברשתות, והשיימינג כלול בהן, הופך לחלק מהעולם העסקי.

<ניר בן אהרון: זה היום חלק מהעולם שעסקים פועלים בו.

<ניר בן אהרון: עסקים צריכים גם לקחת בחשבון שהוא יכול ליפול עליהם יום אחד.

<ניר בן אהרון: מי שמגיע ליום הזה מוכן יותר טוב, הרבה יותר קל לו להתמודד כאשר מגיע היום הזה.

<ניר בן אהרון: מה אנחנו עושים כדי לסייע לעסקים?

<ניר בן אהרון: במקרה הזה, יש שתי דרכים שאנחנו נוקטים בהן.

<ניר בן אהרון: האחת היא במסגרת סדנאות של הכנה.

<ניר בן אהרון: יש עולם כזה, יש בו את כל הבעיות והאיומים והפוטנציאל להרס, דע את זה, תדע איך להתנהג בתוך הרשתות, אל תתעלם מהן, תעבוד איתן.

<ניר בן אהרון: אם קורה ואתה נתקל במשהו, תגיד: ענה לי בפרטי או כל מיני דברים כאלה, כמו שתואר פה.

<ניר בן אהרון: אבל תהיה שם.

<ניר בן אהרון: הדבר השני, והיה ותקפו אותך, מה אתה יכול לעשות?

<ניר בן אהרון: עם שני הדברים האלה, כאמור, אנחנו מתמודדים.

<ניר בן אהרון: יש לנו את גופי השטח שלנו, שנקראים מעו"ף והם פזורים בכל הארץ.

<ניר בן אהרון: יש 40 מרכזי פיתוח עסקים שנקראים מעו"ף והם פזורים בכל הארץ.

<ניר בן אהרון: הסניפים האלה גם נותנים סדנאות, הרצאות וקורסים מה זה העולם הווירטואלי ואיך להתמודד איתו.

<ניר בן אהרון: כל עסק, כדאי לו להגיע וללמוד כי זה יכול ליפול עליו יום אחד.

<ניר בן אהרון: במקרה ועסק מגיע למעו"ף ואומר שתקפו אותו, יש גם יועצים שמעוף יכול להפנות אליהם את העסק כדי שהיועץ יעזור להם להתמודד עם בעיה ספציפית.

<ניר בן אהרון: הייעוץ הזה מסובסד.

<אלעד הדר: אבל זה עדיין בתשלום.

<ניר בן אהרון: הוא בתשלום אבל נמוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה אחוזים מהעלות אתם מסבסדים?

<ניר בן אהרון: בערך שני שליש.

<אלעד הדר: אני חושב שאנחנו מפספסים את המטרה.

<אלעד הדר: לבעלי עסקים קטנים אין זמן להגיע לסדנאות או להגיע להרצאות ולא להתעסק עם זה.

<אלעד הדר: עד היום טיפלתי ב-35,000 עסקים בישראל ורוב בעלי העסקים מתלוננים שאין להם זמן.

<אלעד הדר: זה אפילו לא הכסף להגיע לסדנאות ואולי תציין את המספרים של כמה בעלי עסקים עברו אצלכם.

יעקב פרי: אם כך, מה הפתרון?

<אלעד הדר: שקודם כל פייסבוק וגוגל ייתנו איזשהו פתרון למצב הזה.

איתן כבל: גם אנחנו, חברי הכנסת, שחוטפים יותר מכל גורם וכל טוקבק הופך אותך מלמעלה עד למטה, אם הוא לא כותב באלימות, אני לא יכול להגיב.

איתן כבל: אני לא יכול לסגור אותו כי זה לא לעניין.

איתן כבל: או שבא אדם, כמו שאומר אסף, ואומר: ישבתי במסעדה, המתנתי 45 דקות וכוס מים לא הגישו לי.

איתן כבל: אני מבין לחלוטין את הכלי הזה.

איתן כבל: אני עוד לא נכנס למה שקורה במשרד הכלכלה, ברמת החיבור שלו עם השטח ועד כמה היא עוצמתית.

איתן כבל: אתה לא יכול להגיד לי שאין לבעלי עסקים זמן להגיע למקומות כאלה.

איתן כבל: בעבר, כשחברי כנסת היו כותבים משהו בפייסבוק היו אומרים שהם מבזבזים כסף.

איתן כבל: אתם זוכרים את הימים האלה?

איתן כבל: היום, אם אתה לא ברשתות החברתיות - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא קיים.

איתן כבל: אני לא אגיד שאתה לא קיים.

איתן כבל: המגזר הערבי ואתה יודע מה?

איתן כבל: אפילו המגזר החרדי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החברה הערבית, לא מגזר.

איתן כבל: החברה הערבית, סליחה, ואני אסביר למה.

איתן כבל: החברה הערבית כבר נכנסה לזה באמת ואני דווקא מדבר מההיבט הדתי על החברה החרדית.

איתן כבל: החברה החרדית כבר שם.

איתן כבל: העניין הוא לא להרוג את הרשת אלא לייצר שתי משקולות – משקולת אחת אומרת לחנך את בעלי העסקים להבין את המשמעויות כמו שזה כלי שיכול להביא להם הרבה מאוד לקוחות.

איתן כבל: אם מישהו כותב:

איתן כבל: אכלתי במסעדה כלשהי או קניתי בגד במקום מסוים וקיבלתי שירות מצוין, רוצו.

איתן כבל: זאת הנקודה שבה אני רוצה למצוא את נקודת האיזון.

יעקב פרי: כבוד היושב-ראש, אני מבקש לשאול שאלה ויכול להיות שלא נספיק לדון בה היום.

יעקב פרי: מעו"ף זה משהו בילט-אין במשרד הכלכלה או שזאת חברה ששכרתם את שירותיה?

מירב בן ארי: הם עובדים של משרד הכלכלה.

יעקב פרי: שנייה, שנייה.

יעקב פרי: אני שואל, מה קרה?

<ניר בן אהרון: אלה כמה חברות שמנהלות עבורנו מערך ארצי שלם במשך שבע שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאיזה משרד זה שייך?

<ניר בן אהרון: זה שייך למשרד הכלכלה, הרשות לעסקים.

יעקב אשר: הרשות לעסקים קטנים של קיויתי.

יעקב פרי: זאת אומרת שיש לכם קבלנים שעושים את העבודה שהצגת פה בנושא של מעו"ף.

<ניר בן אהרון: כן, ואנחנו מתקשרים לבעלי העסקים שקיבלו אצלם את השירות בסוף כל רבעון.

<ניר בן אהרון: אנחנו שואלים איך היה השירות ובהתאם לתשובות של בעלי העסקים, בסופו של דבר נותנים גם את התשלום, כך שיש להם מוטיבציה מאוד גבוהה לתת שירות טוב.

עליזה לביא: זה משוב שאתם מקבלים?

יעקב פרי: איתן, זה נושא שהייתי רוצה לדבר עליו.

יעקב פרי: אני מניח שיהיה המשך לדיון הזה.

איתן כבל: תודה, אסף.

איתן כבל: תודה, ד"ר ניר בן אהרון.

איתן כבל: גברתי, מאיזה משרד?

<עינב בר כהן: מעיריית ירושלים.

<עינב בר כהן: אני חושבת שנאמרו פה הרבה מאוד דברים נכונים, אבל אני מרגישה את המקום שלי, גם כמחזיקת תיק העסקים וגם כנבחרת ציבור.

<עינב בר כהן: באיזון הזה, הקושי מאוד מאוד קשה.

<עינב בר כהן: אני מסיעת התעוררות ובארבע השנים האחרונות החזקתי את תיק העסקים.

<עינב בר כהן: שמעתי על הסיפורים האלה, ראיתי עסקים חזקים שמצליחים להתמודד עם זה, ראיתי עסקים חלשים שפחות מצליחים להתמודד עם זה וראיתי גם הרבה מאוד פניות צודקות של תושבים על עסקים שצריכים להשתפר.

<עינב בר כהן: בגלל זה הקושי מאוד מאוד מורכב.

<עינב בר כהן: יש היום מציאות חדשה, מציאות הרשת.

<עינב בר כהן: כולנו חיים אותה, כולנו מבינים את זה.

<עינב בר כהן: לצערי, אני חושבת שהכלים של הסוכנות לעסקים קטנים לא מספיק טובים.

<עינב בר כהן: הם לא מספיק טובים משתי סיבות: החיבור לשטח ושנית, מדובר פה בניהול משבר ויש עניין של זמן.

<עינב בר כהן: אתם כחברי כנסת מכירים את זה מצוין.

<עינב בר כהן: צריכה להיות תגובה מיידית, מדויקת של בעל העסק וזה לא רק עניין של חינוך.

<עינב בר כהן: זה עניין של מתן כלים אמיתיים להתמודד עם המציאות הזאת.

עליזה לביא: מה היית מציעה?

<עינב בר כהן: אני מברכת את איתן על הדיון הזה, ואת כל השותפים, כי אני חושבת שהדבר הראשון הוא קודם כל לדבר על התופעה הזאת מבחינת בעלי העסקים.

<עינב בר כהן: עד היום מדברים על זה בין אדם לחברו, שזה נושא חשוב לא פחות.

<עינב בר כהן: האחריות שלנו ככותבים על המקלדת גבוהה, משמעותית והיא יכולה להשפיע בצורה דרמטית על התפתחות של העסק.

<עינב בר כהן: אחר כך צריך להביא את זה לכלים הפרקטיים.

<עינב בר כהן: הרשויות המקומיות הן אלה שפוגשות את בעלי העסקים מרגע ההקמה ומלוות אותם במהלך כל הדרך.

<עינב בר כהן: איך מייצרים אצלנו את השיח הזה, של רשת חברתית?

<עינב בר כהן: מה המשמעות שלה?

<עינב בר כהן: איך מנהלים משבר?

<עינב בר כהן: זה לא פייסבוק, זה ניהול משבר.

<עינב בר כהן: זה עולם אחר לחלוטין.

<עינב בר כהן: אנחנו כנבחרי ציבור מבינים את זה וצריך גם לגרום לבעלי העסקים להבין את זה ולהתמודד עם התופעה.

יעקב אשר: אתם מדברים רק על ההתמודדות, אבל איפה המניעה של זה?

איתן כבל: יעקב, נגיע לזה.

<עינב בר כהן: אני רוצה להגיד שיש דוגמה אחת שלא ניתנה וזה העניין של קריאה לפעולה.

<עינב בר כהן: הרבה פעמים זה לא שאני מתלונן אלא שאני קורא להרבה אנשים לדרג את דף הפייסבוק ועל זה מדובר בקריסה.

<עינב בר כהן: זה משהו אחר וצריך לראות איך עוצרים את זה.

איתן כבל: תודה, עינב.

איתן כבל: גוגל, איך אתם מתמודדים?

איתן כבל: אפשר לפנות אליכם?

<שמעון שמואלי: הקשבתי לדברים של נציגי העסקים, דברים חשובים.

<שמעון שמואלי: יש אצלנו אנשי מקצוע שמתמודדים, בין השאר, גם עם ההזדמנויות שהוזכרו פה, שיש לעסקים לצמוח באמצעות כלים ברשת וגם עם האתגרים.

<שמעון שמואלי: אני אשמח לשוחח איתך אחרי הדיון פה ולראות איך אנחנו יכולים להעביר את זה לפסים מעשיים.

<אלעד הדר: בשמחה.

<אלעד הדר: אני מרים את הכפפה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: כן, גברתי.

<מיטל גרייבר שוורץ: אני מאיגוד האינטרנט הישראלי.

<מיטל גרייבר שוורץ: האיגוד מפעיל מרכז לאינטרנט בטוח, שעושה שתי פעולות: הראשונה, מטפל בפגיעות באינטרנט, פגיעות גם של אנשים פרטיים אבל גם של בעלי עסקים.

<מיטל גרייבר שוורץ: אנחנו בקשר עם כל הפלטפורמות, גם עם גוגל, גם עם פייסבוק, גם עם טוויטר וגם עם אתרי פורנוגרפיה, שם יש בעיקר בעיות של פרטיים.

<מיטל גרייבר שוורץ: אנחנו יודעים לסייע במקרים שבהם אפשר לסייע.

<מיטל גרייבר שוורץ: זה לא בכל מקרה.

<מיטל גרייבר שוורץ: דובר פה הרבה על חופש הביטוי.

<מיטל גרייבר שוורץ: הגבול בין חופש הביטוי לבין משהו שצריך להיות מוסר הוא גבול דק.

<מיטל גרייבר שוורץ: שאלת קודם איפה הגבול – יש עבירת לשון הרע ושם עובר הגבול.

<מיטל גרייבר שוורץ: האם זה מגיע לכדי לשון הרע או לא.

<מיטל גרייבר שוורץ: זה לא התפקיד שלנו ולא של גוגל-פייסבוק לשפוט מתי זה עובר את הגבול, אבל אם דובר פה על פוסטים מזויפים, בזה אנחנו כן מטפלים.

איתן כבל: ברשותך, אני עוצר אותך כאן.

איתן כבל: אני אעביר את רשות הדיבור לאסנת.

<אסנת: אני נציגת אסקימו, שזאת הטלוויזיה של העסקים.

<אסנת: אנחנו טלוויזיה אינטרנטית שמביאה את כל מה שקשור לעולמות העסקיים, שדווקא לא מדוברים בתקשורת הפורמלית.

<אסנת: אני אחד משני השותפים.

איתן כבל: מה אתם עושים?

<אסנת: אנחנו מקיימים דיונים בכל מיני נושאים כגון למידה, חינוך ועוד.

איתן כבל: אסף, אתה לא היחיד בשוק.

<אסף שמואלי: לאסקימו יש הרצאה שלי.

לאה פדידה: מה זה?

לאה פדידה: קרטל?

<אסנת: כל הגופים, כולל מעו"ף וכולל כל האיגודים מופיעים אצלנו ובעצם הרעיון הוא לייצר תקשורת פתוחה עם הציבור.

<אסנת: צריך להבין את הפסיכולוגיה שעומדת מאחורי אזרח שכותב פוסט.

<אסנת: היום האזרח הופך להיות כוכב ברגע שהוא כותב פוסט ואזרחים הופכים להיות כוכבים לדקה אחת.

<אסנת: כל אדם מרגיש היום שהוא גיבור כשהוא עושה את זה.

<אסנת: חשוב להבין שאנשים לא מבינים את ההשלכות של מה שהם עושים, וזה אפרופו חינוך.

<אסנת: אם זה בעלי עסקים, אדם שיושב על המקלדת לא מבין את המשמעות של מה שהוא עושה.

<אסנת: דבר שני, הייתי מפרידה בין שני מקרים שהם בעיניי מקרי קצה.

<אסנת: ראשית, שאלתם כמה זה עולה.

<אסנת: יש היום גופים שלמים שמתעסקים בניהול משברים כי מכירים את הדברים האלה וזאת תעשייה שלמה שמציעה פוסטים חיוביים כדי לבנות לך מחדש את התדמית.

<אסנת: יש שני מקרי קצה: מקרה אחד זה עליהום נקודתי.

איתן כבל: גברתי, זה לא הדיון.

<אסנת: המקרה השני מדבר על מקרים מצטברים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני לא רוצה לפרוט את הסוגים השונים.

איתן כבל: אני רוצה להגיע לסיכום יותר מעשי בעניין הזה.

<מיטל גרייבר שוורץ: אני רוצה להוסיף רק משפט אחד.

<מיטל גרייבר שוורץ: הדבר השני שאנחנו עושים זה קמפיינים.

<מיטל גרייבר שוורץ: תופעת השיימינג לא נוגעת רק לבעלי עסקים.

<מיטל גרייבר שוורץ: היא נמצאת בכל מקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממש מה שרציתי להגיד.

<מיטל גרייבר שוורץ: כמו קמפיינים אחרים שעשינו כדי לשנות את בריונות המקלדת, כמו שקראו לזה פה בצורה יפה, אפשר לעשות גם קמפיין לבעלי עסקים.

איתן כבל: תודה, יקירה.

איתן כבל: בבקשה, חאג' יחיא, אחרון ואני אסכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיוק רציתי לדבר על הנקודה שדיברת עליה בסוף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רואים שיש מתחרים לאותם עסקים שבאופן מתוכנן עושים שיימינג לעסקים אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שישב באותה מסעדה, אני לא בטוח ש-45 דקות לא הגיעו אליו עם כוס מים כי במסעדות לא מחכים, אלא אם המסעדה מפוצצת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז אתה לא יכול להזיק לה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שאלה מתחרים או אנשים אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא האם יש לנו משהו בחוק, כבוד היושב-ראש, שימנע את השיימינג הזה, את אלה שעושים קמפיינים במתחרים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת נקודה שיכולה גם לגרום לעסקים שלא ערים למשמעות של הרשתות החברתיות איך להשפיע על אנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים מקבלים המלצות מפה ומשם והם הולכים לנסות ולבדוק, ויש גם מקומות אחרים שמתרחקים מהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא האם יש חוק או שאנחנו צריכים לעשות משהו.

<אסף שמואלי: ראש עיריית עכו, שמעון לנקרי, ניצח במשפט על דבר כזה, כשמישהו כתב נגדו פוסטים.

<אלעד הדר: אבל לא לכל אחד יש כסף להוציא על משפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חלק מהאנשים לא ערים למשמעות של זה, עד שהם נופלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על זה לא דיברנו, על כך שהם לא מודעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם צריכים קורסים כדי לדעת והם לא מודעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כל הסיפור.

איתן כבל: גם ראש הממשלה הגיש תביעה.

<שלמה ביסה: אני בעלים של רשת חנויות נעליים.

<שלמה ביסה: רציתי לדבר מצד בעלי העסקים.

<שלמה ביסה: אני לא חושב שהפתרון צריך להיות חינוך של בעלי העסקים איך להתמודד עם הבעיה הזאת.

<שלמה ביסה: אני חושב שצריך לחוקק איזשהו חוק שימנע את הדברים האלה.

מירב בן ארי: מה?

מירב בן ארי: איזה חוק?

מירב בן ארי: למנוע מאנשים לכתוב פוסטים?

איתן כבל: אני אתייחס לזה.

לאה פדידה: איזה שיימינג אפשר לעשות לחנות נעליים?

<שלמה ביסה: היא הלכה עם הנעל שנה, הנעל לא נוחה לה והיא רוצה את הכסף בחזרה.

<שלמה ביסה: יש ומתמודדים יום-יום.

מירב בן ארי: יש שיימינג בכל עסק.

מירב בן ארי: זה לא העניין, אבל אי אפשר למנוע את זה.

איתן כבל: אתה מעלה סטטוס חיובי כחבר כנסת וכותבים עליך.

מירב בן ארי: שיש לך אינטרסים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: משפט אחרון, בבקשה.

<לילי לאה בורוכוב: צוהריים טובים, אנחנו מברכים על הדיון שמעלה את ציבור העצמאים והעסקים הקטנים לסדר-היום, ובאופן כללי המחויבות של חברי הכנסת אליהם.

<לילי לאה בורוכוב: באנו לכאן להקשיב ולגבש איזושהי תובנה שנוכל להוריד לשטח.

איתן כבל: תודה, לילי.

איתן כבל: ברשותכם, חבריי, אני רוצה לסכם.

איתן כבל: קודם כל תודה, תודה לך פרי ולחברים שהצטרפו אליך בהעלאת הנושא החשוב הזה.

איתן כבל: אם לא הייתם מעלים אותו זה רק עניין של זמן, כי זה באמת חלק בלתי נפרד מהוויה שאנחנו מתוודעים לה בכל פעם בצורה אחרת בעולם החדש של הרשתות החברתיות.

איתן כבל: קודם כל, שיהיה ברור שגם אם אנחנו נפגעים, אנחנו, חברי הכנסת, לא הולכים לעשות צנזורה.

איתן כבל: זה לא תפקידנו, זה לא המקום וזאת לא הכוונה.

מירב בן ארי: להפך.

איתן כבל: יש כאן כמה אלמנטים שצריך לתת עליהם את הדעת.

איתן כבל: אלמנט ראשון הוא החינוך.

איתן כבל: הכנסת עוסקת בנושא הזה גם בוועדת החינוך, גם בוועדת המדע וגם כאן, בחקיקה כזאת או אחרת.

איתן כבל: ההבדל בין אזרח מן השורה לבעל עסק קטן, זה אותו דבר.

איתן כבל: לא כולנו בעלי עסקים גדולים וגם אם מישהו אומר עליך מילה כזאת או אחרת בבית הכנסת או ברחוב, בפומבי, או באסיפת הורים כשבאת לילד שלך ואמרת משהו למורה.

איתן כבל: אני מנסה לומר שאף אחד לא יחשוב שאנחנו כחברי כנסת יכולים להרשות לעצמנו בעולם – אם אנחנו לא מספיק מבינים אותו או יודעים להתכתב איתו, זה לא אומר שצריכים להרוג אותו.

איתן כבל: בוודאי העולם החדש הוא עולם מדהים, שעוד אנחנו אפילו לא מבינים את כוחותיו ועוצמותיו, כולל מי שבאמת מייצר את אותו אלגוריתם שמשגע לנו את החיים.

איתן כבל: אבל מה כן?

איתן כבל: אני רוצה שנבין שבעלי עסקים קטנים צריכים לחשוב אותו דבר, רק אחרת.

איתן כבל: השיימינג התחיל עכשיו?

איתן כבל: זה כמו שמועה.

איתן כבל: פעם לשמועה לקח יום להגיע מקריית שמונה לאילת.

איתן כבל: היום שמועה מגיעה לכל העולם בלחיצת מקלדת.

איתן כבל: זה לא שעכשיו אנחנו מפרקים את כל העסק.

איתן כבל: אנחנו מבינים שיש כאן סוג אחר של עניין וצריך למצוא את הדרך בכלים שהרשת מעמידה לרשותנו.

איתן כבל: אני אומר את זה גם ללהב, שהיא הגורם המרכזי שמרכז את העסקים הקטנים והבינוניים.

איתן כבל: לצידה יש את איגוד לשכות המסחר.

איתן כבל: שני הגופים האלה, פחות או יותר, שהם חוץ-פרלמנטריים וחוץ-מערכתיים – אולי יש עוד גוף אחד או שניים שאני לא יודע למנות – צריכים לקחת את הנושא הזה ולהבין שיש כאן סיפור.

איתן כבל: יש כאן סיפור.

איתן כבל: עוד לא אמרתי איך מתמודדים איתו, כמו שאומר כל הזמן חבר הכנסת יעקב אשר.

איתן כבל: גם אני עדיין לא יודע להגיד איך מתמודדים איתו כי יש פה אלף ואחד דברים.

איתן כבל: יש גם סוגים שונים של התמודדויות.

איתן כבל: לא דומה מישהו שאמר שהוא לא קיבל כוס מים לבין מישהו שאומר דבר אחר.

איתן כבל: יש בעל עסק קטן שאומר: נכון שיש לי עסק קטן, אבל זה החיים שלי ואני תובע אותו תביעת דיבה.

איתן כבל: יש גם פעולות כאלה ואחרות שנעשות ברשת, כמו הסיפור שיעקב אשר תיאר.

איתן כבל: אולי במידה רבה הוא סוכם לנו את כל הסיפור, איך הרשת יכולה להתנהל ואיך היא יכולה לעבוד.

איתן כבל: אנחנו נוציא פנייה גם אליהם וגם אליכם, משרד הכלכלה.

איתן כבל: משרד הכלכלה, התפקיד שלכם הוא לשים את הנושא – עם כל הכבוד למעו"ף.

איתן כבל: אני לא רוצה לפתוח את הנושא של מעו"ף ויש לי המון מה לומר על מעו"ף והאופן שבו הוא מתנהל, ומה חושבים בעלי העסקים הקטנים והבינוניים על מעו"ף.

איתן כבל: אני לא רוצה לפתוח את זה.

<ניר בן אהרון: הם חיוביים.

איתן כבל: גם, גם חיוביים, אבל הבעיה היא שלא רק.

איתן כבל: ואנחנו לא נעלה פוסט בפייסבוק.

איתן כבל: אני ארצה לקבל מכתב מהי תוכנית העבודה שלכם אל מול העסקים הקטנים והבינוניים בנושא הזה, של התמודדות מול השיימינג, במכלול רחב של עניינים.

איתן כבל: האם, למשל, תצא הודעה או פרסומות בטלוויזיה או בכלי תקשורת איך מתמודדים?

איתן כבל: האם בכל מקום של מעו"ף יש אדם שיודע לרכז את הדברים?

איתן כבל: בקיצור, אנחנו רוצים לראות תוכנית עבודה סדורה שיודעת לתת את התשובות הראויות לעניין זה.

איתן כבל: זה נושא.

איתן כבל: אי אפשר להתעלם ממנו.

איתן כבל: חברים, אי אפשר להתעלם ממנו.

איתן כבל: אני גם לא אסכים שנתעלם ממנו.

איתן כבל: אסף, באופן שבו הוא הגדיר, שם את הנושא.

איתן כבל: הוא לא ברח מהבעיה.

יעקב אשר: אני רוצה לחדד משהו.

יעקב אשר: אתה מדבר על הטיפול ועל ההדרכה ועל הדברים האלו.

יעקב אשר: חשוב מאוד שתהיה לזה תוכנית.

יעקב אשר: אני שואל האם יש גם איזושהי דרך של מניעה.

יעקב אשר: או שאדם לא יכול לפרסם, למשל, בלי שם.

איתן כבל: אני אענה לך.

איתן כבל: מידי יום החקיקה ובתי המשפט מאותגרים על ידי שאלות שנובעות מסוג כזה, לטענת אנשים שהם ברשת.

איתן כבל: זה החל מתביעות אישיות, שכתבת עליי ברשת שאני כך וכך, ועד: אמרת שבעסק שלי זה כך וכך ועד שראש ממשלה כותב על פוסט שהעלה עיתונאי בעיתון.

איתן כבל: החקיקה, נכון לרגע זה, יודעת לתת את התשובות.

איתן כבל: היא יודעת.

איתן כבל: גם אם זאת רשת היא יודעת לקחת את זה מהמקום של חיי היום-יום, כפי שהיה, אל המקום של הרשת.

איתן כבל: עובדה היא שנכון לרגע זה בתי המשפט לא פנו למחוקק וביקשו ממנו סעד.

איתן כבל: אתה מכיר את זה שבית המשפט אומר:

איתן כבל: אנחנו פונים למחוקק כי אין לנו הכלים הנדרשים כדי להתמודד עם השאלות האלה.

איתן כבל: אני לא רוצה למצוא את עצמי פטור לחלוטין מהנקודה הזאת ואני מבקש שהרשות לעסקים קטנים ובינוניים תיתן לנו גם חוות דעת משפטית האם החקיקה הקיימת יודעת לתת תשובות בעניין הזה.

יעקב אשר: אפילו תשובות חלקיות, אבל משהו שעוצר את הסחף.

<לאה ורון: שבעל העסק יעמיד לרשות הלקוח כתובת ומספר טלפון.

איתן כבל: הרבה פעמים אתה רוצה לחזור או להתקשר.

<לילי לאה בורוכוב: אולי גם איזושהי דרך התמודדות או כלים מול הרשתות החברתיות, שיהיה לזה מענה מהן ישירות.

איתן כבל: זה מה שאני מבקש מכם.

איתן כבל: התפקיד שלכם הוא לפנות לגוגל, לפנות לפייסבוק.

איתן כבל: זה אל"ף-בי"ת שנותן את המענה בעניין הזה.

איתן כבל: לפנות אליהם.

איתן כבל: יש כאן עולם חדש.

יעקב פרי: ואנחנו צריכים קצת להתחיל לצלול לתוכו.

איתן כבל: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.