ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 556, 2018-02-06 09:00

יעל כהן-פארן: בוקר טוב, אני פותחת את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא תקצוב הכלביות ברשויות המקומיות.

יעל כהן-פארן: - - - אם הרשות מקימה כלבייה אז לא תמיד היא מתקצבת גם את התחזוקה השוטפת, לפעמים זה רק את ההקמה וכך רמת הכלבייה בהתאם.

יעל כהן-פארן: על כך אנחנו נשמע גם מנציגי המשרדים, כמובן ממשרד החקלאות, שאחראי על השירותים הווטרינריים, יש לו כאן מקום מאוד חשוב, גם בתקצוב וגם בראייה הכוללת של המצב, וארגוני בעלי החיים שעושים עבודה מבורכת בתחום ובלתי נלאית, 'תנו לחיות לִחיות' ו-SOS חיות ואחרים.

יעל כהן-פארן: אני באמת שמחה קודם כל לתת את זכות הדיבור לחבריי חברי הכנסת, הצטרפו אלינו יעל גרמן ואיציק שמולי, חבריי יושבי ראש השדולה למען בעלי החיים, ואיל בן ראובן, חבר יקר, חברי לסיעה.

יעל כהן-פארן: אז בבקשה, לפי סדר ההגעה, יעל, בבקשה.

יעל גרמן: תודה רבה לך.

יעל גרמן: קודם כל זה דבר מרענן, שיעל פארן ממלאת מקום יושבת ראש בוועדת הפנים.

יעל גרמן: חבר'ה זה לא - - -

יעל כהן-פארן: זה לא טריוויאלי.

יעל גרמן: זה לא אירוע טריוויאלי בכלל, זה לא היה מאליו עד לפני שבועיים, משהו כזה.

יעל גרמן: אז ברכותיי לך.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל גרמן: אני רוצה לפתוח ולומר שאנחנו יודעים שהיום הזה היה מלווה בבעיות מפני שיש הרבה מאוד תלונות לגבי תפקוד הממשלה בכל הנושא הזה.

יעל גרמן: אז קודם כל אני רוצה להביע את הערכתי, באמת את הערכתי הבלתי רגילה, לכל הארגונים שהתעלו מעל הכעסים ואמרו שהיום הזה חשוב מעבר לכל הכעסים, אולי זה גם מקום לבטא את הכעסים ואני נורא שמחה לראות אתכם יושבים פה סביב השולחן.

יעל גרמן: זה דבר ראשון, בעיניי זאת גדולה.

יעל גרמן: לאחרונה יוצא לי לדבר על כל הנושא של רווחת בעלי החיים ואני כל פעם נתקלת בזה שכמו שכל אחד מאיתנו חי בבועה של האנשים שהוא מכיר, אנחנו חיים בבועה.

יעל גרמן: אנשים עדיין לא מבינים למה אנחנו טורחים ומשקיעים מאמץ ולמה צריך להשקיע כספים ברווחת בעלי חיים.

יעל גרמן: יש אפילו שצוחקים עליי, אני מרגישה את עצמי לפעמים, כשאני מדברת על הנושא, לא בפורום כזה, אלא בפורומים אחרים, אני מרגישה כאילו 'מה המשוגעת הזאת, זה מה שיש לה להתעסק?

יעל גרמן: בעלי חיים?

יעל גרמן: כשיש לנו כל כך הרבה בעיות של כלכלה וחברה וביטחון'.

יעל גרמן: אז הכול נכון, בוודאי שגם הבעיות האחרות הן בעיות, יותר נכון הבעיות הכבדות של מדינת ישראל בעינן עומדות וצריך לעסוק בהן, אבל רווחת בעלי החיים זה משהו כל כך אנושי וכל כך הומני שקשה להסביר את זה למי שלא מרגיש את זה.

יעל גרמן: אני חושבת שזו אחת המשימות שאסור אף פעם להזניח.

יעל גרמן: וזה לא משנה אם זה כלבים, שעל כך אנחנו נדבר כאן, וחתולים, או תרנגולות, שבזה אני הייתי עסוקה בשבועות האחרונים, כדי לנסות ולהעביר את התקנות שכל כך רציתי שיעברו, ואם לא תקנות, אז לפחות את החוק של סימון ביצים, כדי שתרנגולות באמת תחיינה בכלובים, בכלובי חופש, ולא בצורה הנוראה.

יעל גרמן: אני מאמינה, דרך אגב, שרווחת בעלי חיים משפיעה גם על רווחת אנשים.

יעל גרמן: אין לי ספק שכלב וחתול בבית משפיע על המצב הנפשי וגם הפיזי של הבעלים שלו, ואין לי ספק שהרפורמה שנעשתה בכל תנובת החלב, שקדמה לה הרפורמה של הרפתות, שלמעשה הביאה לרווחה של חיי הפרות, הביאה בסופו של דבר לכך שהתנובה שלהם הייתה גדולה יותר.

יעל גרמן: זאת אומרת שבהשקעה הזו, בהשקעה ברווחת בעלי החיים, יש גם תשואה כלכלית ולכן אני גם בטוחה שאם אנחנו נשקיע באמת בכל הנושא, גם דרך אגב של המשלוחים החיים וגם של תנאי חייהם ואכסונם של התרנגולות, אנחנו גם נביא לכך שבסופו של דבר החקלאים ירוויחו יותר וזה win win situation.

יעל גרמן: אז אני רוצה לברך את חברת הכנסת יעל פארן, את איציק שמולי, שאני לא צריכה לומר, הוא עוסק בנושא הזה מעל ומעבר, ואת שרן השכל, שלא נמצאת איתנו, אבל גם מחויבת באמת בנפשה ובלבה לנושא הזה.

יעל גרמן: אנחנו נמשיך להילחם על זה, זה חשוב ואנחנו חושבים שאתם למעשה מובילים את המחנה, אז תודה לכם.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: חבר הכנסת איל בן ראובן.

איל בן ראובן: בוקר טוב.

איל בן ראובן: אל"ף, כבוד היושבת ראש, ברכות.

יעל כהן-פארן: תודה, תודה, לא קורה כל יום.

איל בן ראובן: בהחלט ברכות.

איל בן ראובן: אני חושב שרווחת בעלי חיים היא איזה שהוא קוד לחברה בריאה.

איל בן ראובן: אני חושב שזה מאוד מאוד אמיתי ומאוד מאוד רציני ולכן אני חושב שהצורך שלנו זה לטפל באנשים והצורך שלנו לטפל בבעלי חיים זה חבילה אחת, זה לא או זה או זה, זו חבילה אחת מאוד מאוד חשובה ולכן חשוב שנעסוק בזה.

איל בן ראובן: אם אני מסתכל, יעל, על המיקוד של הבעיה, ואנחנו עוקבים אחרי זה כבר די הרבה זמן, זה סוגיית האחריות והסמכות במשרדי הממשלה, לגבי מי מטפל ומי עושה מה על מנת שבאמת תהיה תוצאה למילים.

איל בן ראובן: בסופו של דבר המבחן הוא במעשים, המבחן הוא במה קורה בשטח בסוף והתוצאה בשטח, צריך לומר את האמת, היא לא טובה, יש הרבה בעיות.

איל בן ראובן: אנחנו גם רואים בזמן האחרון, לא מזמן ישבתי ביקנעם, בעמק יזרעאל, ישבתי שם אצל משפחה, באתי בכלל בעניין בחור שהיה בשבי ונכה צה"ל וכל הסיפור הזה, אבל אשתו אומרת לי 'תשמע, לפני שאתם מתחילים לעסוק בנושא הכול כך חשוב הזה, נכי צה"ל והטיפול בנכי צה"ל, אני מוכרחה להגיד לך משהו', היא אומרת לי, 'איל, אנחנו במושבה יקנעם לא יוצאים בערב מהבית'.

איל בן ראובן: הסיפור הזה של כלבת, של החיות שם, כולם שומרים על הילדים, לא נותנים לצאת, לא הולכים לגני שעשועים.

איל בן ראובן: כלומר הסיטואציה היא מאוד מאוד בעייתית.

איל בן ראובן: בעניין של כלביות אזוריות, שזה מיקוד הדיון.

איל בן ראובן: אמרתי קודם אחריות וסמכות, יש פה משרד חקלאות שאומר מה צריך ויש משרד פנים שצריך להנחות ולדאוג, הוא המתחזק, הוא בסוף נותן את המשאבים.

איל בן ראובן: התוצאה בשטח שאנחנו רואים רשויות שעושות עבודה מצוינת, ויש כלביות ויש דברים שעובדים, ואנחנו רואים ראשי רשויות, שלפעמים בצדק מבחינתן, בצדק?

איל בן ראובן: זה פחות חשוב להם כי יש להם ילדים רעבים ברשות, אז הם עושים את סדר העדיפות והתוצאה היא שלא קורים דברים.

איל בן ראובן: אני חושב שהנושא של כלביות אזוריות, החלוקה הזאת, ההבנה שאם אנחנו נותנים ברשות, אם צריך, שיהיה וטרינר ברשות, אבל אם יש וטרינר ב12% משרה או ב-20% משרה, אז אין וטרינר, זה בשביל הנייר, שאנחנו נבוא ויגידו לנו 'יש וטרינר', אבל אין וטרינר.

איל בן ראובן: עדיף שיהיה באשכול של 20 יישובים, שתהיה כלבייה עם 100% פעילות, שהציבור יודע שבכל שעה ביום ובלילה אפשר להגיע לטיפול עם חתול, עם כלב דרוס, עם משהו שקרה למישהו, זה דבר כל כך בסיסי.

איל בן ראובן: ראיתי בניירות שמשרד החקלאות התחיל להתקדם בעניין, אבל נדמה לי שאנחנו עוד רחוקים מהתוצאה.

יעל כהן-פארן: אלה השאלות שנשאל.

איל בן ראובן: ואת זה אנחנו בעצם רוצים לשמוע, שבאמת קורים דברים בנושא הזה.

איל בן ראובן: וצריך להבין, באין טיפול, באין פעילות המצב הולך ומידרדר, הוא לא נעשה יותר טוב.

איל בן ראובן: פחות כלבים מעוקרים, פחות חתולים מעוקרים, יותר בעיות ברחוב ולכן אני חושב שהדיון הזה הוא מאוד מאוד חשוב.

איל בן ראובן: ואני מראש מתנצל שאני תיכף צריך לרוץ לוועדת חוץ וביטחון, אנחנו צריכים לטפל גם באנשים, אמרתי.

יעל גרמן: גם אני, באותו נושא.

איל בן ראובן: אז יש גם וגם, אבל הנושא הוא מאוד מאוד חשוב.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: תודה, איל.

יעל כהן-פארן: אתה הזכרת נכי צה"ל וסדרי העדיפויות שם אתמול, במסגרת מאבק הנכים אתמול היה דיון בוועדת העבודה והרווחה ותוך כדי אחד הנאבקים, שהוא אחת הדמויות הכי מוכרות כאן בכנסת, יהודה, שנאבק, שנמצא כאן כל הזמן, פונה אליי, בכלל אתם יודעים, הם במאבק, הנכים, כל כך עמוק והוא פונה אליי, 'תשמעי, לפני כך וכך ימים מצאתי איזה כלב'.

יעל כהן-פארן: כאילו זה מדהים כמה שכל בן אדם, לא משנה איפה אתה ועל מה אתה נאבק, אכפת לך מהחיות שאתה פתאום מוצא שננטשות.

יעל כהן-פארן: הוא אומר לי 'למי פונים?

יעל כהן-פארן: אני שואל את עצמי איך זה שאין איזה שהוא מוקד בעיר', לא משנה, הוא ברמת גן, 'שאני 24/7 יודע שאני יכול לפנות אליו ושיבואו ויאספו כלב נטוש שמישהו מצא'.

יעל כהן-פארן: זה א'-ב', נכון?

יעל כהן-פארן: זה צריך להיות.

יעל כהן-פארן: אז הנה מסר שהועבר אליי גם מאנשים שנאבקים על דברים אחרים לגמרי, על חייהם.

יעל כהן-פארן: איציק שמולי, כמובן יושב הראש הראשון, אני חושבת, של השדולה הזאת.

יעל כהן-פארן: אני חייבת להגיד, באמת, שכשאני נכנסתי לכנסת, באותו יום שנכנסתי אתה קראת מעל הבמה והזמנת אותי להצטרף לשדולה, וזה לא טריוויאלי בכלל ואתה יודע את זה, וכמה שזה ריגש אותי, וגם עד עכשיו.

יעל כהן-פארן: אז תודה רבה ואני חושבת שבאמת אין עליך ואתה עושה כל כך הרבה בנושא הזה, כל הכבוד.

יעל כהן-פארן: תודה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: תודה רבה לכם, אני רוצה להודות גם על קיום הדיון וזה בהחלט שינוי מרענן לראות אותך כאן בראשות ועדת הפנים.

איציק שמולי: כמובן גם לחבריי לשדולה ולחברי הכנסת, שהם חלק בלתי רגיל מהמאבק בכנסת למען זכויות בעלי החיים.

איציק שמולי: אני שמח גם לראות את חברי יורם ישראלי, ראש המועצה האזורית מטה אשר, שלדעתי זה לא מקרי שאתה כאן, אכפת לך מאוד מאוד, גם מההולכים על שניים וגם מההולכים על ארבע.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד שמח לראות גם את השותפים הנאמנים שלנו, שבסופו של דבר רוב המלאכה הם עושים, החבר'ה מהעמותות, מהארגונים השונים למען בעלי החיים, וכמובן את נציגי משרדי הממשלה, שנכון שבדרך כלל יש לנו בעיקר ביקורת, אבל צריך לזכור גם את הדברים הטובים, דגנית והצוות, גם במשרד החקלאות וגם במשרד לאיכות הסביבה.

איציק שמולי: יש עוד הרבה מאוד מה לעשות ובכל שנה ביום הזה אנחנו תמהים מה אנחנו צריכים לעשות, להסתכל על הדברים הטובים שהשגנו, או שאנחנו צפויים להשיג בשנה הזו, בכל שנה יש מספר הישגים, או להסתכל על חצי הכוס הריקה, כי בסופו של דבר גם בהקשר הזה של הדיון הזה על מצב של הכלביות הדרך עוד ארוכה מאוד משלמות.

איציק שמולי: אני חושב ששתי הבעיות העיקריות הן תקצוב וערבוב בין סמכות ואחריות, כפי שאמר חברי, איל בן ראובן.

איציק שמולי: יש לנו מצב שהוא בלתי אפשרי, שבסופו של דבר הכלביות הציבוריות, העירוניות, חוסות מטבע הדברים תחת הרשויות המקומיות ובדרך כלל אנחנו רואים טווח מאוד מאוד גדול מבחינת התנאים באותה כלבייה ובדרך כלל גם יש זיקה ישירה למידת האהבה או האמפתיה שיש לראש העיר לנושא.

איציק שמולי: אגב, לא תמיד יש קורלציה.

איציק שמולי: אחת מהנשים שקיבלו כאן בשנים האחרונות את המגן למען זכויות בעלי החיים מטעם השדולה הייתה הווטרינרית העירונית בלוד ולוד היא עיר שמתמודדת עם מצוקה לא פשוטה מכל מיני בחינות ובכל זאת יש שם כלבייה לתפארת עם וטרינרית שבאמת נלחמת, לדעתי לא הורדם שם כלב או חתול שנים ארוכות.

איציק שמולי: זה בעיניי מודל.

איציק שמולי: בסופו של דבר התנאים בתוך הכלביות העירוניות, בחלקן, הם תנאים לא טובים.

איציק שמולי: שמענו גם סיפורים מזוויעים שהגיעו השנה מכל מיני מקומות, מקרית גת ומבית שאן ומכל מיני מקומות שהם מככבים לא בפעם הראשונה.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד מקווה שנצליח להגיע למצב שבו, בעזרת חקיקה ובעיקר אכיפה, כל הכלביות העירוניות יהיו באותו הסטנדרט.

איציק שמולי: שהן יהיו באותו הסטנדרט.

איציק שמולי: שניכנס אליהן בעיקר עכשיו בימי החורף הקרים, שלא נראה מראות של גורים לא מחוסנים, של גורים שנשטפים לתוך הביוב, כי שוטפים את התא שלהם בזרם מים חזק מדי, והלוואי שנהיה במקום שבו נוכל ליישר קו על הכלביות העירוניות ולהתחיל להסתער ביחד על הגיהינום האמיתי בתחום הזה, שזה הכלביות הפרטיות.

איציק שמולי: אני מאוד מברך את משרד החקלאות על היוזמה הזאת של כלביות אזוריות, אני חושב שזה דבר נכון, זה דבר טוב.

איציק שמולי: צריך רק לראות שבמקום שבו קמה כלבייה אזורית אנחנו מצמצמים עד מעלימים את פעילותה של הכלבייה הפרטית.

איציק שמולי: אין שום סיבה לכלבייה פרטית במקום שבו יש כלבייה אזורית.

איציק שמולי: ודבר אחרון, בסופו של דבר אנחנו צריכים לשאול את עצמנו לא רק איך אנחנו מרוקנים את הבריכה מבחינה זו של בעצם לרוקן את הכלביות לטובת בתים, אלא מה אנחנו עושים כדי שהזרם הזה יפסיק להגיע.

איציק שמולי: הרי כל הזמן הכלביות מלאות.

איציק שמולי: לכן בסופו של דבר אין מנוס מבחינתי מצעדים משלימים, גם איסור מכירה של בעלי חיים, אני לא מדבר על בעלי חיים, מי שחשוב לו לקנות בולדוג צרפתי עם תעודות, בסדר, זה בסדר, אבל מבחינתי אין שום סיבה שכאשר אנשים רוצים בעל חיים, מקבלים את ההחלטה, הם יילכו לאיזה דירה בקריות או בחולון ויקנו משם גורים מארגז קרטון, אין לזה שום סיבה, כי על כל כלב שקונים ממיתים כלב אחר בכלביות.

איציק שמולי: לכן זה, לדעתי, צעד משלים שנהיה חייבים לעשות אותו בזמן הקרוב ואני מאוד מאוד מקווה שגם נגיע אליו.

איציק שמולי: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, איציק, ואנחנו נעבור כאן לרשימת הדוברים.

יעל כהן-פארן: הזמן שלנו הוא עד 10:00 ואני רוצה שאנחנו נספיק לתת זמן לכולם, אז אני מבקשת מכולם לקצר.

יעל כהן-פארן: נתחיל עם משרד החקלאות, אני רק רוצה להעביר את התנצלותו של השר שהיה מתוכנן להגיע ולפתוח איתנו את יום זכויות בעלי החיים והוא נאלץ ללכת לאיזה שהיא הלוויה מצערת.

איציק שמולי: לא, ללוויה של אתמול.

יעל גרמן: בוודאי.

יעל כהן-פארן: לא, הלוויה של אתמול יותר מאוחר, לא?

איציק שמולי: לא, היום ב-10:00.

יעל כהן-פארן: אז בוודאי.

יעל כהן-פארן: כן, האירוע הנורא של אתמול, הפיגוע, כולנו מאוד מאוד מבכים את מותו של הרב איתמר בן גל.

יעל כהן-פארן: בבקשה, דגנית בן דב, משרד החקלאות.

יעל כהן-פארן: אם את יכולה לתת תמונת מצב, איך אתם רואים את הדברים, לאן זה הולך, וגם מבחינת תקצוב, איפה המשרד נמצא ואיפה, בוא נגיד, הגבול בין משרד החקלאות ומשרד הפנים.

יעל כהן-פארן: תיכף גם נשאר את משרד הפנים מה חלקו בעניין.

יעל כהן-פארן: אז בואי, תתחילי, בבקשה.

יעל כהן-פארן: יש נציג משרד הפנים?

<קריאה: לדעתי לא.

יעל כהן-פארן: הם הוזמנו והם רשומים שהם אישרו הגעה.

יעל כהן-פארן: אולי הם עוד בכניסה, נבדוק איתם אם הם מגיעים.

יעל כהן-פארן: אנחנו מבררים איתם.

<יעל ארקין: < הם אף פעם לא מגיעים.

<יעל ארקין: >

יעל כהן-פארן: הם אף פעם לא באים?

יעל כהן-פארן: זאת אולי אחת הבעיות.

<דגנית בן דב: קודם כל אני מברכת על קיום הדיון, לפחות בוועדת הפנים, גם אם משרד הפנים טרם הגיע, בתקווה שאכן יגיע מישהו.

<דגנית בן דב: כל הנושא של רשויות מקומיות, תקצוב פעילות של רשויות מקומיות, להבנתי אמור להיות תקצוב של משרד הפנים.

<דגנית בן דב: את הנושא של הקמה ושיפוץ של כלביות רשות לקח על עצמו כבר לפני לא מעט שנים המשרד להגנת הסביבה, דרך הקרן למען בעלי חיים, שמכוח חוק צער בעלי חיים יושבת אצלם, הם מממנים שיפוץ והקמה, לדעתי משנת 2000, משהו כזה.

יעל כהן-פארן: אז תיכף נשאל את המשרד.

<דגנית בן דב: מפעם לפעם משרד החקלאות מצטרף בתמיכה, ב-2010 הייתה אצלנו תמיכה כזאת ומתקציב השנים 2016 ו-2017 הקצינו 6 מיליון שקלים עכשיו להקמה של כלביות אזוריות.

יעל כהן-פארן: כמה כלביות יוקמו, הוקמו?

<דגנית בן דב: אנחנו מדברים על שלוש כלביות, אחת של אשכול גליל מזרחי, אחת שתשרת את אשכול נגב מערבי ותקום כאגף נוסף של הכלבייה של שדרות ומועצה אזורית גלבוע, שנותנת שירות ללא מעט רשויות מסביב, היא השלישית שנתמכה.

יעל כהן-פארן: שלושתן כבר הוקמו?

יעל כהן-פארן: או עדיין לא?

<דגנית בן דב: לא, אנחנו מדברים על תקציב ששוריין בחודש האחרון של 2017 ואנחנו מאוד מקווים לבנייה מזורזת.

יעל כהן-פארן: ומה הסטטוס מבחינת אישורים סטטוטוריים ודברים כאלה?

יעל כהן-פארן: אין בעיה?

<דגנית בן דב: אחד מתנאי הבסיס, מתנאי הסף, זה שתהיה תכנית ויהיה אישור בנייה בתוקף ולשלושתן יש ולשלושתן - - -

יעל כהן-פארן: אז זה בדרך להיות מוקם.

<דגנית בן דב: אנחנו מקווים שההקמה תהיה מאוד מאוד מהירה.

יעל כהן-פארן: בתקציב 2018, הכסף ממשיך ל-18'?

<דגנית בן דב: הוא משוריין שלוש שנים קדימה, בתקווה שהוא ינוצל בתום פחות משלוש שנים.

<דגנית בן דב: שלוש הרשויות האלה, או שלושת הגופים הצהירו שהם בשלבים מתקדמים והם מתכננים לסיים הרבה לפני שלוש שנים.

יעל כהן-פארן: ובכל אחד מהאזורים יש רשות אחת שמובילה את זה, או שזה מין משהו אמורפי?

יעל כהן-פארן: כי זה גם העניין בסוף.

<דגנית בן דב: במועצה אזורית הגלבוע זו מועצה אזורית הגלבוע, שיש לה כרגע הסכמים מול שלוש רשויות - - -

יעל כהן-פארן: אבל נגב מערבי וגליל מזרחי?

<דגנית בן דב: מדובר על האשכול, אז מי שנתמך יהיה האשכול ואנחנו מאוד מאוד מקווים שאכן האשכול ייתן מענה טוב לשיתופי פעולה בין רשויות, כי הניסיון שלנו מהשנים האחרונות הוא די עגום.

<דגנית בן דב: פוליטיקה נכנסת פנימה עם הצד הפחות נחמד שלה וזה יכול להגיע למצבים די אבסורדיים שרופא וטרינר רשותי, שעובד בחלקיות משרה בשתי רשויות, אסור לו להסגיר לרשות השנייה שבה הוא עובד, שבשנייה יש כלבייה ובראשונה אין, כי שתי הרשויות לא לגמרי מסתדרות זו עם זו.

<דגנית בן דב: נתקלתי במצבים שנראים כאילו הם יצאו מאיזה שהיא תכנית סאטירה.

איל בן ראובן: יש גם תכנית להמשך?

<דגנית בן דב: האשכול אמור - - -

איל בן ראובן: לא, יש שלוש, וזה בסדר, השאלה אם יש תכנית ארצית שהולכת ומתקדמת לקראת מצב שמדינת ישראל מכוסה בצורה סבירה על ידי כלביות.

<דגנית בן דב: גם היום פיזור הכלביות הוא לא רע, הבעיה היא שהתפוסה שלהן היא מטורפת.

<דגנית בן דב: הלוואי ששיתוף הפעולה יתחיל להראות ירידה משמעותית, האמת היא שמאז שאני בתחום, אנחנו מדברים על סדר גודל של קצת יותר מ-30 שנה, יש ירידה משמעותית בנושא של כלבים משוטטים.

<דגנית בן דב: המספר שממשיך לרוץ, של 100,000 כלבים מומתים כל שנה, הוא מספר שהיה נכון לפני יותר משני עשורים, אנחנו במספרים הרבה הרבה יותר נמוכים, אבל מצד שני המאמץ - - -

יעל גרמן: מה זה הרבה יותר נמוכים?

יעל גרמן: כמה?

<דגנית בן דב: יש לנו בעיה, אין לנו מספרים מסודרים.

<דגנית בן דב: אנחנו מאוד מקווים שעכשיו, כשיש הנהלה חדשה בשירותים הווטרינריים וועד חדש בארגון הווטרינריים ברשויות המקומיות, שיתוף הפעולה יאפשר גם איסוף נתונים יותר מסודר.

<דגנית בן דב: ההערכה שלנו היא שאנחנו מדברים על סדר גודל של בין 5,000 ל-20,000 בשנה, תלוי מי מעריך.

<דגנית בן דב: אלה הערכות, שוב, אני מקווה שיהיו מספרים מסודרים, העניין הוא שהמדיניות - - -

יעל כהן-פארן: זה רק כאלה שמורדמים בכלביות הרשותיות או בכלל?

<דגנית בן דב: שמומתים בצורה מתועדת, פחות או יותר.

<דגנית בן דב: הנקודה היא שבגלל המדיניות של עד כמה שאפשר לא להמית ולעשות מאמצים מאוד מאוד גבוהים למצוא בתים, כל כלב שמוחזק מוחזק הרבה יותר זמן.

יעל כהן-פארן: ואז הכלביות מלאות.

<דגנית בן דב: נכון, לכן יש צפיפות די גבוהה.

<דגנית בן דב: ולהחזיק אותם יותר זמן זה גם עלויות, וכמו שהוזכר פה לגבי סדרי עדיפות של רשויות שונות, יש רשויות שמוכנים לתקצב את זה ויש רשויות שלא - - -

יעל כהן-פארן: ומשרד החקלאות לא משתתף בכלל בעלויות של התפעול?

<דגנית בן דב: כרגע משרד החקלאות משתתף בעלויות בסיוע להקמה, לא בסיוע לתפעול שוטף.

יעל כהן-פארן: וקדימה, את רואה בכלל את המקום של משרד החקלאות להיכנס בסיוע בתקצוב של תפעול?

<דגנית בן דב: אני חושבת שהתפקיד הוא של משרד הפנים.

<דגנית בן דב: ושוב, חלק מהרעיון של אשכולות זה שיהיה תקצוב שיעשה איזון יותר טוב.

<דגנית בן דב: אולי עוד נקודה אחת, ואולי אפשר שתצא מפה קריאה לקדם את זה, הניסיון שלנו לקדם את החוק למניעת כלבת, שיחליף את פקודת הכלבת, אז החוק עבר בקריאה ראשונה בתחילת אוגוסט 2017 ואנחנו מאוד מאוד נשמח אם הוא יתקדם.

יעל כהן-פארן: כן, הייתי בדיון בוועדת הכלכלה.

יעל כהן-פארן: היו שם הרבה שאלות אליכם מבחינת נתונים ומספרים שלא קיבלנו מענה ולכן לא - - -

<דגנית בן דב: המכתב נשלח די מזמן עם המענה.

יעל כהן-פארן: אוקיי, אני אבדוק את העניינים.

<דגנית בן דב: נשמח להעביר אותו גם אליכם, אבל אחד הסעיפים בחוק הזה הוא חובה שתוטל על רשות מקומית להקים כלבייה או ליצור הסכם עם רשות אחרת שיש לה כלבייה.

<קריאה: החובה קיימת גם היום בחוק, בפקודת הכלבת.

<דגנית בן דב: לא - - -

יעל כהן-פארן: בבקשה, דגנית, סיימי את דברייך, תיכף תקבל את רשות הדיבור.

יעל כהן-פארן: בבקשה, דגנית, סיימת?

<דגנית בן דב: פקיד המחוז יכול לדרוש, אבל תהיה חובה ברורה על רשות מקומית.

<דגנית בן דב: אני מאוד מקווה שזה יתקדם.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: לפני אבי, גלי דוידסון, מהמשרד להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לסיים עם משרדי הממשלה ואז נעבור.

יעל כהן-פארן: המשרד להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: משרד הפנים עדיין לא הגיע.

<קריאה: הגיע.

יעל כהן-פארן: הגיע?

יעל כהן-פארן: אז אתה מוזמן לשבת כאן, לא ביציע, אלא בשולחן.

<דניאל שגב: אני רק באתי להאזין.

יעל כהן-פארן: אז בוא תשב איתנו כנציג הממשלה.

יעל כהן-פארן: גלי, כמה אתם היום מתקצבים - - -

<אורלי שגב: לא, אין גלי, אני במקום.

<אורלי שגב: גלי בוועדת הכלכלה ואני אורלי שגב מהמשרד.

יעל כהן-פארן: סליחה, סליחה.

יעל כהן-פארן: בבקשה, המשרד להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: שם ותפקיד לפרוטוקול.

<אורלי שגב: אורלי שגב ואני עובדת עם גלי באגף הגנה על בעלי חיים.

יעל כהן-פארן: בסדר גמור, אז מה אתם מתקצבים?

<אורלי שגב: אנחנו מדי שנה יוצאים בקול קורא לרשויות המקומיות, אנחנו מקימים ומשפצים מכלאות רשותיות, התקציב עומד מדי שנה על בין 500,000 שקלים למיליון שקלים ומדי שנה בין שלוש לחמש רשויות זוכות ליהנות ממנו.

<אורלי שגב: יש כאן כמה דוגמאות.

<אורלי שגב: בשנת 2016 היה תקציב של 570,000 שקל ושלוש רשויות נהנו ממנו, מועצה אזורית הגלבוע, עיריית טבריה ועיריית אילת.

<אורלי שגב: ב-2015 התקציב עמד על 1.2 מיליון וחמש רשויות נהנו, עיריית טבריה, עיריית לוד, ראשון לציון, מועצה אזורית גוש עציון ועיריית באר שבע.

יעל כהן-פארן: וזה בעיקר לשיפוץ, זה לא סכומים של הקמה.

<אורלי שגב: זה שיפוץ וזה גם הקמה.

<אורלי שגב: למשל גוש עציון קיבלו חצי מיליון שקל להקמה.

<אורלי שגב: גם מועצה אזורית הגלבוע קיבלו חצי מיליון שקל להקמה.

<אורלי שגב: ב-2014 עיריית ערד קיבלה חצי מיליון שקל להקמה ואיגוד ערים וטרינרי שומרון, מועצה מקומית קצרין, טבריה ומועצה אזורית באר טוביה, כל אלה קיבלו ב-2014 גם.

יעל כהן-פארן: אוקיי.

יעל כהן-פארן: יש לי שאלה, זה גם לדגנית, אבל אני שואלת אותך ואם דגנית תוכל לענות אחרייך, אחרי שמישהו מקבל תקציב, זהו, זה שגר ושכח או שאתם בודקים - - -

<אורלי שגב: ממש לא.

יעל כהן-פארן: רגע, אתם בודקים גם את הביצוע שהוקם, אחרת למה אתם משלמים כסף?

יעל כהן-פארן: אבל גם מה קורה, אחרי שנה, אחרי שנתיים, מה המצב שם, אם לא הכול התפרק?

יעל כהן-פארן: המקום עיי חורבות?

יעל כהן-פארן: איך המעקב אחרי מה שקורה שם אחרי תקציב ההקמה?

<אורלי שגב: קודם כל התקציב ניתן רק לאחר שהושלמה הבנייה וגלי דוידסון הולכת ורואה ונותנת את הריג'קטים כדי שזה יהיה בצורה מיטבית.

<אורלי שגב: זה כדי לשלם להם בתור התחלה.

<אורלי שגב: אחרי זה יש מעקב, נעשים שם ביקורים של דגנית ושל גלי.

<אורלי שגב: כשהם מבקשים את הבקשה הם נותנים התחייבות מהרשות המקומית שיש להם גם תקציב לתפעל.

יעל כהן-פארן: אוקיי, ומה קורה עם זה בפועל?

יעל כהן-פארן: אני רואה את פנייך, אי אפשר לתרגם את זה לפרוטוקול.

יעל כהן-פארן: כן?

<אורלי שגב: כי יש לי לפחות מקרה אחד בראש שאני יודעת, את יודעת, יש מגבלה על כמה אנחנו יכולים לשלוט ברשות מקומית, אז - - -

יעל כהן-פארן: אבל יש לכם איזה שהוא אמצעי לאכוף את זה?

יעל כהן-פארן: אתם תקצבתם כלבייה, אתם רוצים שהיא תתפעל ותתופעל ותתפקד כמו שצריך, אז איזה שהיא דרך לחייב אותם לעשות את זה?

<דגנית בן דב: מכיוון שהליווי נעשה בצורה משותפת, גם לאורך הבנייה בחלק גדול מהמקרים, אני מגיעה ביחד עם גלי, גם כשזה התקצוב של המשרד להגנת הסביבה, אנחנו רואים את הבעיות שעולות.

<דגנית בן דב: אנחנו עכשיו בקול הקורא הכנסנו סעיף מאוד מאוד מפורש שמחייב הפעלה ככלביית רשות למשך עשר שנים לפחות, בין השאר כי אנחנו יודעים שהאשכולות זה גוף חדש, לא לגמרי ברור איך הוא יקום, עם אפשרות לבקש את הכסף בחזרה אם זה לא יתפקד.

<דגנית בן דב: יש מקרים שבהם ראשי רשויות משחקים על העניין.

<דגנית בן דב: אני מניחה שאנחנו חושבות על אותו מקרה של רשות שנתמכה לפני כשנתיים - - -

יעל כהן-פארן: את יכולה לציין איזה מקרה?

<דגנית בן דב: הכלבייה מתפקדת, אבל ראש הרשות ניסה לאיים שהוא מפסיק לתת כספים ושהוא סוגר את הכלבייה.

<דגנית בן דב: זה הצריך מאמץ משותף של הגעה לישיבות והבהרה שאם חלילה יהיה אירוע, מישהו ננשך, כלב עם כלבת, זו אחריות כולל אישית של ראש הרשות ולפעמים זה החשש שגורם לאנשים לתפקד, לא החשש האמיתי, החשש שהפרסום ישחק לרעתם.

יעל כהן-פארן: אין לכם שום אפשרות, לא יודעת מה, לשלול ממנו תקציבים אחרים?

<דגנית בן דב: אז אני אומרת, עכשיו הכנסנו בצורה מפורשת לעשר שנים את האפשרות לגבות - - -

<אורלי שגב: את מדברת על הקול קורא של ה - - -

<דגנית בן דב: הקול קורא החדש שלנו.

<דגנית בן דב: גם אצלכם יש סעיף - - -

<אורלי שגב: של משרד הבריאות.

<אורלי שגב: גם אצלנו יש שינוי - - -

<דגנית בן דב: והחלטת, אני אפילו לא יודעת אם זו החלטת ממשלה או החלטת אוצר, שאפשר יהיה להוריד חובות גם מקולות קוראים אחרים, לפעמים גם מקולות קוראים של משרדי ממשלה אחרים, אני מקווה שזה יאפשר, כי להוציא כסף מקופת רשות מקומית זה - - - אז זה רק להוריד מתמיכות אחרות ולפעמים זה גם נורא חבל כי - - -

יעל כהן-פארן: לא, בואי נגיד קרה מקרה והוא סגר אותה אחרי שנתיים ולא שעה לאיומים שלכם ואז מה?

יעל כהן-פארן: אז ממשרד הפנים יגידו לו 'את התקציב הבא אנחנו חותכים לך את מה שקיבלת מהמשרד להגנת הסביבה להקמת הכלבייה'?

יעל כהן-פארן: זה סדר הגודל?

<דגנית בן דב: נכון להיום זה הכלי היחיד והוא די עצוב, כי אז מה נגיד?

<דגנית בן דב: אז לא נתמוך בעיקור חתולים, כי אמנם זכית אבל אתה חייב לנו את - - -

יעל כהן-פארן: אבל את רוצה שזה יהיה מתקציבים אחרים, לא מתקציבים שלך, של עיקור חתולים.

<דגנית בן דב: נכון, אבל כל תקציבי התמיכה הם חשובים.

יעל כהן-פארן: לא, אני אומרת שאנחנו היינו רוצים, אני הייתי רוצה שמשרד הפנים ישתף פה פעולה וזה מתקציבים שלו, של פיתוח, של תשתיות, שיכאב לו במקום אחר, לא רק בכלבים וחתולים, שעליהם אנחנו נלחמים פה היום.

יעל כהן-פארן: טוב, רק שאלה למשרד הפנים, אתה יכול להגיד את שמך?

<דניאל שגב: דניאל שגב.

יעל כהן-פארן: אז אתה הגעת כדי לשמוע.

יעל כהן-פארן: אתה לא קשור לעשייה בתחום במשרד?

יעל כהן-פארן: יש מישהו במשרד שעוסק בתחום הזה של קשר עם הרשויות בהקשר הזה, או שזה הכול משרד החקלאות והגנת הסביבה ולא קשור אליכם?

<דניאל שגב: מה שידוע לי, אנחנו מתעסקים בנושא תקנים.

יעל כהן-פארן: תקנים של?

<דניאל שגב: התקנים של הווטרינרים, כל מה ששייך לעניין הזה.

יעל כהן-פארן: אבל לא הכלביות.

יעל כהן-פארן: טוב, אני אבקש, וזה יהיה, אני מבקשת במסגרת הסיכום, לבקש ממשרד הפנים את ההתייחסות לנושא כי עצם זה שלא הגיע נציג שיכול להתייחס לנושא, ואני, שוב, לא מאשימה אותך, דניאל, אבל המשרד, או שהוא לא שלח את הנציג המתאים, או שאין אף אחד וזה עוד יותר מדאיג.

יעל כהן-פארן: אז הוועדה תפנה למשרד הפנים כדי לקבל תשובות על מה גישת משרד הפנים לעניין התקצוב של תפעול הכלביות ברשויות המקומיות והאם בכלל מישהו עוסק בנושא.

יעל כהן-פארן: בבקשה, ד"ר אבי צרפתי.

<אבי צרפתי: בוקר טוב.

<אבי צרפתי: תודה רבה לוועדה על הנושא החשוב.

<אבי צרפתי: הדבר היחיד - -

יעל כהן-פארן: רק, אבי, תגיד לפרוטוקול את התפקיד בארגון.

<אבי צרפתי: ד"ר אבי צרפתי, יושב ראש ארגון הרופאים הווטרינריים ברשויות.

<אבי צרפתי: זה עניין של הגדרה ואם לא נתחיל מפה אז אנחנו יכולים להתחיל לבקש או לחפש, אם אנחנו מדברים על תקציבים או על סמכויות, כמו שאמרו חברי הכנסת הנכבדים שהיו קודם, אז אנחנו לא נצא מהפלונטר הזה.

<אבי צרפתי: זה חייב להיות ברור, האם נושא של החזקת כלבים בכלביות עירוניות זה עניין מוניציפלי או עניין של המדינה.

<אבי צרפתי: אם לא יעשו את ההגדרה הזו ויחליטו שהדבר הזה נשאר במסגרת מוניציפלית, כל ראש רשות יעשה כראות עיניו בעניין הזה, יקים, ישפץ, לא ישפץ, בהתאם ליכולות שלו, ובמסגרת הזו הדבר הזה כמובן שלא ימריא, ואגב, יידרדר אחורה.

<אבי צרפתי: אם יחליטו שזה חלק מפרויקט ממלכתי ושהדבר הזה הוא בעל חשיבות ובתוך המערכת הזו ייכנסו גם משרדי ממשלה אחרים, שבעיקר זה משרד הפנים, מפני שלמשרד הפנים יש את הקשר לתוך הרשויות המקומיות, אזי במסגרת הזו תהיה תובנה, כמו שיש דברים אחרים, שיש להם ערך ממלכתי, כמו שיש נושאים של חינוך, רווחה וכדומה, האם במסגרת הזו הנושא של טיפול בבעלי חיים, וספציפית החזקה של בעלי חיים בכלביות עירוניות, יש לה עניין ממלכתי או לא.

יעל כהן-פארן: אתה אומר שכרגע, איך רואים את זה ברשויות, שאנחנו חייבים לטפל בזה כי יש פה כלבים, מה לעשות, צריך לתפוס אותם, לטפל בהם שלא ישוטטו, אבל אין פה תחושה של איזה שהיא ממלכתיות, שזה חלק מפעילות ממלכתית?

<אבי צרפתי: בוודאי שלא.

<אבי צרפתי: יושב פה ראש רשות, הוא יכול להגיד לך.

<אבי צרפתי: הוא מחזיק בתחומו כלבייה גדולה יחסית, אבל אני לא זוכר שאיזה שהוא משרד ממשלתי נתן לו תקצוב להפעלה, לתפעול.

<אבי צרפתי: יש לנו את משרד החקלאות שהוא הרגולטור שלנו בעניין הזה ואנחנו, כרופאים ברשויות המקומיות, מחזיקים בעצם שני כובעים, מצד אחד אנחנו שואבים את הסמכויות הפעולה שלנו ממשרד החקלאות וממשרד הבריאות, מאידך את הפעילות המעשית, איך אנחנו מממשים אותה וכתוצאה מזה את האמצעים בשטח, אנחנו שואבים מהרשות המקומית, שבה אנחנו מועסקים וזו ההתקשרות אולי למשרד הפנים.

<אבי צרפתי: עכשיו, אם לי יש משאבים במסגרת העירונית שלי, אם המנכ"ל שלי או ראש העיר שלי הקציב לי את המשאבים, אם הוא לא - - -

יעל כהן-פארן: זה הכול לפי רצונו.

<אבי צרפתי: בוודאי.

<אבי צרפתי: אין מישהו שיכריח אותו, שיבוא וידרוש עבורו.

<אבי צרפתי: הדבר הזה הוא תמיד - - - כל רופא רשותי שיש בתחומו כלבייה לתצפית כלבת או לכלבים משוטטים יבוא ויגיד לך כמה עבודה של מאמץ ושכנוע ושידול מגופים אחרים הוא הפעיל במסגרת שלו, בבית שלו, על מנת שהמנכ"ל או ראש העיר יהיה נאות להקציב את הכספים, ואנחנו מדברים על הרבה מאוד כספים.

<אבי צרפתי: כל הגופים, משרד החקלאות כרגע דיבר על שיפוץ או על הקמה, אבל משרד החקלאות גם בנה נוהל שבו, כדי לתפעל את הכלבייה כמו שצריך ולעמוד בדרישות, הוא מחייב אותנו גם באמצעים אחרים.

<אבי צרפתי: הוא מחייב אותנו בתקני כוח אדם, הוא מחייב אותנו באמצעים, כל הדברים האלה עולים הרבה כסף.

<אבי צרפתי: במסגרת הנוכחית למעשה, אם בנוהל כלביות כתוב שבכלבייה מעבר ל-31 עד 80 כלבים שמוחזקים יהיה רופא במשרה מלאה לתוך הכלבייה, אז עד היום ברוב המחלקות הווטרינריות, הן פשוט ספגו את זה, זאת אומרת אותו רופא שעשה איקס דברים הלך והתעסק גם בכלבייה.

<אבי צרפתי: עובדים, 31 עד 80 כלבים, כלבן במשרה מלאה, אבל שכחו רגע מה קורה בשישי שבת.

<אבי צרפתי: לא נעים להגיד את זה אולי פה, אבל בשישי שבת הכלבים עדיין צריכים טיפול, הם עדיין צריכים תחזוקה, הם עדיין צריכים - - -

יעל כהן-פארן: אז צריך - - - צריך להיות במשמרת בשבת.

<אבי צרפתי: אבל זה כבר לא משרה אפילו וגם אין מי שמממן את זה, ואיפה איש מנהלה שכתוב שם בנוהל?

<אבי צרפתי: כל הדברים האלה, משרד החקלאות הוא הרגולטור, אבל הכספים מאיפה מגיעים?

<אבי צרפתי: לכן כאשר זה נופל אך ורק במסגרת של רצונו הטוב של ראש העיר או של ראש המועצה, הדברים האלה לא יכולים להתקדם מבחינה ממלכתית.

<אבי צרפתי: אם יש להם חשיבות ממלכתית, הם צריכים לבוא מלמעלה, במסגרת הממלכתית, כדי שיטפלו ויקצו, יעשה מצ'ינג.

<אבי צרפתי: משרד הפנים יודע לעשות את זה.

<אבי צרפתי: משרד הפנים, אגב, זו תלונה, מפני שמשרד הפנים גם לא מתעסק עם נושא כל כך משמעותי של תקצוב המשרות של הרופאים ברשויות המקומיות.

<אבי צרפתי: הדברים האלה לא זזים, הם לא באים מלמעלה, אין דברים שהוא מכריח או מקיים.

<אבי צרפתי: אני אגיד לכם שיש פה מועצות ויש פה עיריות שאין להם רופא וטרינר בכלל, לא רק שנה, גם שבע שנים אין להם וכולם מרימים עיניים למעלה.

יעל כהן-פארן: אף אחד לא עושה כלום, זה לא תקני.

<אבי צרפתי: ודאי, זה לא חוקי מתוקף היותו תפקיד סטטוטורי.

יעל כהן-פארן: טוב, אבי, תודה.

יעל כהן-פארן: בכמה רשויות, סתם מעניין אותי, אין וטרינר בכלל?

<אבי צרפתי: אני יודע בפועל על שלושה כאלה.

יעל כהן-פארן: שלוש רשויות, אוקיי.

יעל כהן-פארן: גדולות או - - -

<אבי צרפתי: לא - - -

יעל כהן-פארן: בינוניות.

<אבי צרפתי: ואני לא מדבר על כל מה שקורה במגזר הערבי, ששם הדברים הם עוד יותר גרועים.

יעל כהן-פארן: כן, שם גם אין כלביות ואנחנו יודעים את זה.

<אבי צרפתי: ועכשיו יש לנו כלבת, נכון?

<אבי צרפתי: דיבר קודם חבר הכנסת איל בן ראובן על הנושא של הכלבת, אז אני אגיד לכם שבכלבת כרגע רופאים וטרינריים, שלשמחתנו רק עכשיו בימים האחרונים התחילו לקבל את התמיכה ממשרד החקלאות בנושא של התפעול וזה, אבל הם מסתובבים היום, הרופאים, הרופא של עפולה מסתובב עם כלב בבגאז', כי אין לו דרך להוביל והוא לא יודע איפה לשים אותו.

<אבי צרפתי: אין לו מקום, לא בכלבייה בגלבוע, לא בכלבייה - - - שולחים אותו ליריחו כדי שישים את הכלב ובמסגרת הזו התהליכים הם בלתי הגיוניים.

<אבי צרפתי: הוא עושה את זה ברכב שלו, אין לו כלבייה להחזיק, הדברים הם - - -

יעל כהן-פארן: אין לו רכב לתפיסת כלבים?

<אבי צרפתי: יש לו בחצי משרה.

יעל כהן-פארן: והוא באחד האזורים המועדים.

<אבי צרפתי: עפולה.

<אבי צרפתי: עפולה זה כלבת.

<אבי צרפתי: היה שם מקרה של כלב נגוע בכלבת, אפילו לא תן, כלב נגוע בכלבת לפני חודש.

יעל כהן-פארן: תודה רבה על הדברים, ד"ר אבי צרפתי.

יעל כהן-פארן: אנחנו נעבור לארגונים שעושים, אין מה לומר, עבודת קודש והרבה פעמים בהתנדבות ובכספי תרומות שהם מגייסים כדי להציל את הכלבים שנושרים מהמערכת ולעשות חלק גדול מהעבודה שאני לפחות הייתי רוצה שתיעשה בצורה מוסדרת והשאלה היא איך אנחנו באמת מגשרים על הפער הזה כדי שהיא תקרה.

יעל כהן-פארן: בבקשה, אתי אלטמן, או יעל ארקין, מי מכן שרוצה לפתוח.

יעל כהן-פארן: יעל ארקין, בבקשה, מנכ"לית תנו לחיות לחיות.

<יעל ארקין: כן, שלום וברכה.

<יעל ארקין: קודם כל אני רוצה להגיד שזה לא הדיון הראשון שאנחנו יושבים בנושא כלביות.

יעל כהן-פארן: נכון.

יעל כהן-פארן: וכנראה גם לא יהיה האחרון, לצערנו.

<יעל ארקין: נכון, אבל לצערי הרב, כשיש פלונטר ורוצים לפתור אותו צריך את כל הצדדים ומשרד הפנים, אני חושבת שהוא צלע מאוד מאוד חשובה בפתרון של הבעיה הזו.

<יעל ארקין: הוא לא מגיע לאף דיון וגם אם הוא מגיע הוא שולח מישהו שלא יכול לספר לנו מה קורה בדיוק.

יעל כהן-פארן: אני שאלתי קודם את השאלה האם בכלל יש מישהו שיכול לספר לנו מה קורה.

יעל כהן-פארן: ואני לא מאשימה את דניאל שהגיע, אבל זה, שוב, למנכ"ל המשרד ולשר.

<יעל ארקין: נכון.

<יעל ארקין: אני חושבת שצריך קודם כל לטפל בזה ושבדיון הבא הם יתייצבו וייתנו תשובות לכאן או לכאן.

<יעל ארקין: אנחנו ב'תנו לחיות לחיות' בעד כלביות אזוריות, אנחנו חושבים שזה פתרון מצוין כי היום יש הרבה כלביות קטנות, עם מעט מאוד תאים, שאין להם את האפשרות לטפל בבעלי חיים וברגע שאת מקימה כלבייה אזורית ומקימה מרפאה ויש הרבה רופאים, יש אפשרות יותר גדולה לטפל בבעלי החיים.

<יעל ארקין: כמובן שהכלביות הפרטיות, כמו שאת ציינת, חייבות להיסגר באותם אזורים.

<יעל ארקין: מבחינתי הן חייבות להיסגר בכל האזורים, מכיוון שהדיווחים שאנחנו מקבלים על מה שקורה בתוך הכלביות הפרטיות הם מזעזעים.

<יעל ארקין: אז מבחינתנו שייסגרו גם עוד לפני שיוקמו הכלביות האזוריות.

יעל כהן-פארן: יש לי רק שאלה קטנה, הכלביות הפרטיות האלה מוקמות באישור של משרד החקלאות?

יעל כהן-פארן: הפרטיות, יש איזה שהיא רגולציה עליהם?

<דגנית בן דב: יש רגולציה, אבל חשוב להבהיר פה, אנחנו מדברים על רשויות שאין להן כלביות רשות והן עובדות עם כלבייה פרטית שמשמשת ככלביית רשות.

יעל כהן-פארן: ואז היא מתוקצבת איכשהו על ידי הרשות?

יעל כהן-פארן: על כל כלב שנתפס היא מקבלת תשלום?

<דגנית בן דב: כן, ומבחינתנו יש אחריות לווטרינר הרשותי של הרשויות שעובדות שם.

<דגנית בן דב: אנחנו מודעים לזה שזה עובד בצורה מאוד מאוד בעייתית ואנחנו מאשרים את הפעילות בלית ברירה, אנחנו עכשיו אישרנו גם את אחת הכלביות האלה ככלביית תצפית כלבת בעקבות המקרה שהיה לפני כמה ימים באמץ.

<דגנית בן דב: פשוט בלית ברירה.

יעל כהן-פארן: אבל אתם שולחים לשם פיקוח מדי פעם?

<דגנית בן דב: אנחנו שולחים פיקוח באופן סדיר לכל הכלביות הרשותיות.

יעל כהן-פארן: לא, הפרטיות.

<דגנית בן דב: יש פה קצת בעיה של סמנטיקה מבחינת איך קוראים למה.

יעל כהן-פארן: אני מצטערת שקטעתי אותך, יעל, אבל זה חשוב.

<יעל ארקין: זה בסדר.

<דגנית בן דב: מבחינתנו כל הכלביות האלה הן כלביות רשות בהתאם להגדרה בחוק להסדרת הפיקוח על כלבים, הן כלביות שמשרתות רשות מקומית.

<דגנית בן דב: אנחנו מעדיפים בפירוש מצב שבו הכלביות הן רשויות על כל המשתמע מכך, שייכות לרשות, מופעלות על ידי הרשות, בלית ברירה, אנחנו מאשרים כלביות פרטיות שישמשו ככלביית רשות.

<דגנית בן דב: ביקורות אנחנו עושים בכולן, השאיפה היא להגיע ולעשות לפחות ביקורת אחת בכל רבעון בכל אחת מהן.

<דגנית בן דב: אנחנו לא תמיד מצליחים, כל מחלקה וכל גורם היה מעדיף שיהיה לרשותו עוד כוח אדם, אבל לפחות ביקורת אחת או שתיים בשנה יש בכל אחת מהרשויות, בבעייתיות יש יותר.

<דגנית בן דב: אנחנו משתדלים.

<דגנית בן דב: בסוף כל ביקורת כזו יוצא דוח, יוצא מה צריך לשפר.

<דגנית בן דב: וכאמור, אנחנו בהחלט בין אלה שמעדיפים שזה יהיה כלביות רשות לחלוטין.

יעל כהן-פארן: אוקיי, תודה.

יעל כהן-פארן: יעל.

<יעל ארקין: דרך אגב, אנחנו פרסמנו את דוח הכלביות, אנחנו גם ביקשנו בקשת חופש מידע לחומרים מאז דוח הכלביות.

<יעל ארקין: לצערי הרב אנחנו לא מקבלים את החומרים כנדרש בבקשת חופש מידע למשרד החקלאות, בהתחלה בטענה שצריכים אישור של צד ג', למרות שכבר פעם הם נתנו, ועכשיו אין להם משאבים וכו' וכו'.

<יעל ארקין: וגם עכשיו שקיבלנו אחרי שערערנו וקיבלנו איזה שהיא תשובה, קיבלנו בערך ארבעה דוחות, שאם בשנה וחצי עשו רק ארבעה דוחות של כלביות, זה לא מסתדר עם מה שד"ר בן דב אומרת פה.

<דגנית בן דב: אתם קיבלתם עותק מארבעה דוחות ומספר שמייצג את מספר הביקורות.

<דגנית בן דב: וכן, יש בעיית כוח אדם, מי שאמור לשבת ולהוציא את הדוחות אחד אחד מהמערכת והיא מערכת ממוחשבת שלצערי מאפיינת הרבה מהמערכות הממשלתיות, היא מעודכנת לבערך 20 שנה אחורנית, מי שישב והוציא את הכמה שקיבלתם זה אני.

<דגנית בן דב: זה משהו כמו שבע עד עשר דקות כדי להוציא הדפסה של כל אחד מהם.

<דגנית בן דב: כן, זה צורך המון זמן.

<יעל ארקין: בסדר, אבל את יודעת, אותי זה פחות מעניין כמה זמן זה צורך.

<דגנית בן דב: אבל כן - - -

יעל כהן-פארן: בבקשה, בבקשה, יעל.

<יעל ארקין: נייר שהוא חייב להיות בלחיצת כפתור.

יעל כהן-פארן: יעל, את צודקת שהיינו רוצים שהדברים האלה צריכים להיות הרבה יותר זמינים ואפילו לא שצריך לבקש אותם בחופש מידע, אלא שהם נגישים לציבור במערכת פתוחה.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שאני אציע שהוועדה תפנה למשרד החקלאות לבקש את הנתונים אם לא יתקבלו ובוודאי אני רוצה לשמוע האם בכלל אפשר להציג את הנתונים במערכת פתוחה.

יעל כהן-פארן: אבל, יעל, אני מבקשת ממך לסיים כי ראש המועצה האזורית מטה אשר, יורם ישראלי, רוצה גם לספר על מה שקורה אצלם.

<יעל ארקין: אני בעיקרון סיימתי, אני חושבת שפשוט צריך עוד דיון עם משרד הפנים, לראות איך פותרים את הבעיה הזו.

יעל כהן-פארן: מאה אחוז.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: יורם, אצלכם יש כלבייה מפוארת, אז אולי תוכל לספר לנו איך זה כן יכול לעבוד.

יעל כהן-פארן: ואני באמת מברכת שהגעת כל כך מוקדם מכל כך רחוק.

<יורם ישראלי: אל"ף, אני שמח שעשיתם את זה ביום הגליל.

יעל כהן-פארן: כן, הסתדר לך.

<יעל ארקין: אפשר רק להגיד מי האדון?

יעל כהן-פארן: כן, יורם ישראלי, ראש המועצה האזורית מטה אשר.

<יורם ישראלי: אצלנו יש כלביית יסעור, הידועה.

<יעל ארקין: לתפארת מדינת ישראל.

<יורם ישראלי: לתפארת מדינת ישראל.

<יורם ישראלי: אצלנו יש את כלביית יסעור שבעשר האצבעות האלה הקמנו אותה לפני למעלה מ-20 שנה, כשהקמנו אותה מתוך ראיית צורך לטיפול בבעלי חיים ועוד כל מיני דברים.

<יורם ישראלי: כידוע לכם, אנחנו המגזר הכפרי ונמצאים בגליל אז כשמישהו לא יודע מה לעשות עם הכלבים שלו הוא מגיע לשער של הקיבוץ שלי וזורק אותם שם.

<יורם ישראלי: אז נוצר צורך והצורך הזה הלך וקרם עור וגידים ונבנה באיזה שהוא תהליך, שזה התהליך היחיד שהיינו יכולים לבנות אותו.

<יורם ישראלי: הצענו לקיבוץ יסעור להקים ביחד על שטח שהם הקצו לטובת העניין הזה, איזה שהוא פרויקט שיכול להיות שיהיה מזה מקום עבודה לאיזה חבר קיבוץ ואולי על משהו מהפעילות גם תהיה איזה שהיא יכולת לטפח את המקום, להרחיב את המקום וגם לתת פתרון לבעלי החיים.

<יורם ישראלי: במשך השנים, אני שמח על זה, הצלחנו ליצור חבירה עם עמותה שמקיימת פעילות בסמוך לכלבייה הרשמית, בוא נאמר, ובזכות העמותה הזאת מצליחים מאות כלבים לאמץ.

<קריאה: איזה עמותה?

<יורם ישראלי: 'כלבלב', מאות כלבים לאמץ וזה תהליך מאוד מבורך.

<יורם ישראלי: הבעיה המרכזית שמצד אחד, אני מסתכל פה על כל הנציגים, רוצים להתייחס לבעלי החיים כמו לבני האדם, וזו האמת.

<יורם ישראלי: אולי ההשוואה לא בדיוק מדויקת, כשאני צריך לטפל בילדים ובגיל הרך ובחולים בבני אדם אני מקבל מהמדינה לפחות את הסיוע על הפסיליטי, ברור לגמרי שהמועצה לא תקים מרפאות, ברור לגמרי שהמועצה לא תקים בתי ספר, המועצה לא תקים גני ילדים, הכול בא מתקציבים מדינתיים ויותר מזה, אבל בקטע של הכלביות אומרים שהכול עלינו, על הרשויות.

<יורם ישראלי: אני בכלביית יסעור עם 31 רשויות שלמעלה ממחציתן הן רשויות בסוציו 2 פלוס או 2 מינוס ותאמינו לי שהתשלום שהם צריכים לשלם לכלבייה זה בסדר עדיפות לא יודע מה.

יעל כהן-פארן: כמה עולה להחזיק את הכלבייה בשנה?

<יורם ישראלי: אני לא זוכר את המספרים.

יעל כהן-פארן: סדר גודל, מאות אלפים, מיליון וחצי.

<יורם ישראלי: מאות אלפים.

יעל כהן-פארן: אבל פחות ממיליון.

<יורם ישראלי: כן.

<יורם ישראלי: יש לי דוגמה לרשות שאני גם מנהל אותה, זה רשות ניקוז, ששם גם כן 42 רשויות שותפות, שלא כולן יודעות מה רשות הניקוז נותנת להם והם מחויבים על פי חוק לשלם מכסות והם מתחמקים מהתשלום של מכסות.

<יורם ישראלי: שם הלכנו לבג"צ ובג"צ חייב את משרד הפנים לקזז ממענק האיזון של הרשויות, שכל הרשויות מקבלות, לטובת החוב שלהן לרשות הניקוז.

<יורם ישראלי: זה מהלך פשוט שאפשר לעשות אותו.

יעל כהן-פארן: זה לא כזה פשוט אם הוא מגיע לבג"צ.

יעל כהן-פארן: מבחינת הפרוצדורה, היא פשוטה.

<יורם ישראלי: בסדר, אני בא ואני אומר, יושב פה נציג משרד הפנים, אבל הוא לא בדיוק הנציג המתאים, שלמשרד הפנים יש את כל הכלים ואם הוא לא היה צריך להעביר את זה דרך הרשויות אז הוא היה צריך למצוא איזה כלי אחר יותר פשוט, שבמקום לקזז לרשויות, שהוא יארגן את התקציב, יחליטו על כלביות מוסדרות בכל אזור.

<יורם ישראלי: אצלנו האשכול באזור שלנו זה 12 רשויות ואני משרת 31 רשויות, אז מה הקשר לאשכול?

<יורם ישראלי: ותאמינו לי שבאזור שלנו, אם היו משקיעים בכלבייה הזאת, היא הייתה יכולה לתת פתרון לכל האזור.

<יורם ישראלי: לא צריך יותר מדי כלביות, הרצון לכל רשות בינונית להקים כלבייה גורם לזה שבכל רשות את מוצאת מזבלה כזאת שאנשים רוצים לצאת ידי חובה.

<יורם ישראלי: פה במקרה הזה, אם המדינה הייתה משתתפת בצורה אמיתית אז יש יתרון עצום לגודל ויש גם יתרון עצום לרשות שהיא הרשות המארחת, בוא נאמר.

<יורם ישראלי: זהו, זה מחוויותיו של ראש רשות ש - - -

יעל כהן-פארן: שמקיים, בוא נגיד שותף בכלבייה לתפארת מדינת ישראל.

<יורם ישראלי: וסופג בכבוד את כל השיימינג על הווטרינרית האכזרית שיש לו ברשות וכל שאר הדברים הלא פשוטים ש - - -

יעל כהן-פארן: אבל הנה, קיבלת כאן מחמאות על הכלבייה וזה לא טריוויאלי.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, יורם.

יעל כהן-פארן: הצטרפה אלינו, ואני שמחה שהצטרפת, חברת הכנסת נורית קורן.

יעל כהן-פארן: את רוצה לומר כמה דברים או לתת רגע - - -

נורית קורן: רק שאני נמצאת במקום הנכון.

יעל כהן-פארן: אנחנו בכלביות, אנחנו לקראת סיום הדיון.

<דגנית בן דב: רק סליחה, אם אפשר להעיר משהו לפני שיורם יוצא?

יעל כהן-פארן: הוא כבר יצא, אבל את יכולה להעיר לפרוטוקול והוא יקבל את הפרוטוקול.

יעל כהן-פארן: בבקשה, דגנית.

<דגנית בן דב: הכלבייה של יסעור, אל"ף, היא קצת על הגבול בין פרטית לרשותית, כמו שהוא הזכיר, מי שמחזיק אותה זה הקיבוץ ומתפעל בפועל ולמרות זאת היא נתמכה לפחות שלוש פעמים על ידי המשרד להגנת הסביבה ועל ידי משרד החקלאות, לשיפוץ מאוד נרחב, אני מדברת על לא מעט - - -

יעל כהן-פארן: טוב, היא התחילה לפני 20 שנה, נראה לי שלפני 20 שנה לא הייתה תמיכה.

<דגנית בן דב: נכון, אבל בלא מעט מאות אלפי שקלים והקמה של מרפאה שם ואני חושבת שהיה ראוי אם הוא היה מציין את זה.

יעל כהן-פארן: בסדר גמור, תודה.

<יעל ארקין: הוא גם לא הבין שאנחנו ציניים, דרך אגב.

<לימור קרוכמל-שניידר: אנחנו ציניים, המצב של הכלבייה ביסעור מתחת לכל ביקורת, למען הסר ספק.

יעל כהן-פארן: חשבתי שאתם אמרתם ש - - -

<לימור קרוכמל-שניידר: מתחת לכל ביקורת.

<לימור קרוכמל-שניידר: מדובר באחת הכלביות האיומות בישראל.

<יעל ארקין: לא, אני הייתי בטוחה שהוא מבין ש - - - את יודעת .

יעל כהן-פארן: לא, אני גם לא הבנתי שאתם - - -

<קריאה: היו צריכים לסגור אותה אתמול.

<לימור קרוכמל-שניידר: מדובר בכלבייה שבעלי חיים מתים בה מחמת תנאי החזקה איומים בכל דקה.

יעל כהן-פארן: אז קודם כל, אני לא הבנתי אתכם כששיבחתם את הכלבייה בציניות.

יעל כהן-פארן: את יודעת, ציניות לא תמיד עובדת בכנסת, אני חייבת לומר.

יעל כהן-פארן: אני אעביר את המסר הזה ליורם, אנחנו גם מכירים היטב.

<דגנית בן דב: הוא יודע את זה, הוא לא סתם הזכיר את מכתבי ה - - -

נורית קורן: מתחת לאיזה רשות זה נמצא?

יעל כהן-פארן: זה בקיבוץ יסעור וזה שייך ל-31 רשויות, שכמו ששמענו, מאוד מתקשות להשיג את התקציבים וחלק מהן מאוד מאוד חלשות.

יעל כהן-פארן: בוא נגיד ככה, אנחנו נבקר את הכלבייה, אבל האמירה היא נכונה, אם אין תקציבים להחזיק אותה וזה קשה מאוד, אז זה באמת לא עובד.

<דגנית בן דב: לדעתי, חברת הכנסת גרמן הייתה בכלבייה הזו, רק היא הודיעה מראש שהיא מגיעה לשם, אז עשו לה הצגת תכלית מאוד מאוד יפה.

<דגנית בן דב: צריך להגיע לשם בפתע.

יעל כהן-פארן: אוקיי.

יעל כהן-פארן: בבקשה, נורית.

נורית קורן: אז ראשית אני מברכת על היום הזה, זה יום מיוחד ויום חשוב, וזה שאת עומדת בראש הוועדה היום אז זה בכלל.

יעל כהן-פארן: בגלל זה התבלבלת כשנכנסת.

נורית קורן: כן, לרגע אמרתי אני פה לא - - - כי כל הזמן מחליפים פה.

נורית קורן: אני רוצה להודות לעמותות ובראשם 'תנו לחיות לחיות' על כל מה שעושים.

נורית קורן: וכשאני רואה על מה אנחנו דנים ובדיון הבא, על הריגת כלבים, אז אני שואלת איפה החוק שהעברתי רק לפני שנה.

נורית קורן: צריך לטפל, ואני מקווה שיהיו לנו תשובות ממשרד החקלאות, כי אליי פנו ודיברתי עם העוזר של השר והוא אמר לי 'לא, הכול בסדר, אישרנו את זה לשנה ואנחנו צריכים לעשות', אז אמרתי לו ש-2017 לא תלך לאיבוד, כי בכל זאת נתנו תקציב כבר מ-2017.

נורית קורן: אז עוד מעט יהיה דיון ואנחנו נדע איפה אנחנו עומדים.

נורית קורן: והדבר החשוב, לגבי הכלביות.

נורית קורן: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות מעשה, אנחנו צריכים להוציא הצעת חוק בנושא הזה ולהביא כסף.

נורית קורן: אני חושבת שאנחנו מדברים על זה כבר הרבה זמן וזה לא זז, אז צריך לדאוג גם לזה.

נורית קורן: אני מציעה שאתם תעבירו לנו באיזה כלביות המצב מחפיר ואני אבקש מיושב ראש הוועדה להוציא כוועדה, אני יכולה להוציא לבד, אבל אני מעדיפה שזה ייצא מהוועדה מכתבים לכל הרשויות הללו, שהם צריכים לשים שם כסף.

נורית קורן: לא יכול להיות שזה נמצא, אתם יודעים, אף אחד לא רואה, בהרצליה אף אחד לא רואה עד שאתה מגיע, ואני מקווה שאני לא אגיע לשם עוד פעם, אבל - - -

<יעל ארקין: בהרצליה דווקא כדאי, יש כלבייה חדשה.

נורית קורן: זה היה לפני ארבע שנים, שלוש שנים, שהגעתי, אנחנו עכשיו שומרים על הכלבה מכל משמר שהיא לא תצא, כדי שהיא לא תגיע לשם, ויש לי טלפונים שהיא לא תגיע לשם, כי זה נורא, בשביל כל כלב להגיע לכלבייה שהיא בתנאים מחפירים.

נורית קורן: אז אני מברכת על היום הזה ואנחנו נמשיך הלאה.

יעל כהן-פארן: תודה ואני רוצה לברך אותך על העבודה החשובה שאת עושה, באמת, החוק שהעברת ואת לא מפסיקה להעלות את הנושא.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, זה מאוד חשוב, שיתוף הפעולה קואליציה ואופוזיציה, אין פה קואליציה ואופוזיציה בדברים האלה, רק צריך לנוע קדימה.

יעל כהן-פארן: בבקשה, ריקי בצרי.

<דפנה דעואל: דפנה.

<דפנה דעואל: ריקי, אני מקווה שהיא תגיע יותר מאוחר.

<דפנה דעואל: בכל אופן - - -

יעל כהן-פארן: רגע, תציגי את שמך ותפקיד לפרוטוקול.

<דפנה דעואל: לי קוראים דפנה דעואל, אני מעמותת SOS חיות, אני הדוברת ומנהלת השיווק של העמותה.

<דפנה דעואל: אני כבר כמה שנים נמצאת פה בכנסת בדיונים ובאמת הדיון של הכלביות זה לא הפעם הראשונה שהוא קורה פה.

<דפנה דעואל: אנחנו מהשטח די מיואשים ממה שקורה.

<דפנה דעואל: נכון שיש בעיה מרכזית עם תקציבים, אבל יש בעיה חמורה יותר שאף אחד לא רוצה לקחת אחריות ומשרד הפנים ומשרד החקלאות פשוט זורקים את הכדור החם הזה בין אחד לשני.

<דפנה דעואל: לא רק אין תקציבים, אין פיקוח על שום דבר.

<דפנה דעואל: זה לא הגיוני שלמשרד החקלאות, שאמור להיות המפקח על מה שקורה שם, אין שום מידע על מה שקורה בהסגרים העירוניים.

<דפנה דעואל: זה לא הגיוני שכל הסגר עירוני זה בית סוהר בפני עצמו שאותו וטרינר יכול לעשות מה שהוא רוצה.

<דפנה דעואל: האם אנחנו יודעים כמה כלבים נכנסים להסגרים?

<דפנה דעואל: האם אנחנו יודעים כמה כלבים מומתים בהסגרים?

<דפנה דעואל: כמה מוצאים להם בית, כמה מקבלים טיפול רפואי?

<דפנה דעואל: אין כלום.

יעל כהן-פארן: הדיווח לוקה.

<דפנה דעואל: אין כלום.

<דפנה דעואל: עמותת SOS חיות פנתה למשרד החקלאות, לפי חוק חופש המידע, לקבל את המידע הזה, התשובה הרשמית שקיבלנו זה שאין להם את המידע הזה ושאנחנו אמורים לפנות לכל רשות ורשות בנפרד.

<דפנה דעואל: עכשיו מדברים פה על ביקורות ועל אכיפה, לדעתי לא רק התקציבים נודדים פה, שכל אחד אומר 'אתה תיתן את התקציב', אבל גם אכיפה אין.

<דפנה דעואל: לא הגיוני שכלביות שיודעים שהן בעייתיות ומתריעים על זה, מגיעים עם התראה מראש, מגיעים אולי פעם פעמיים בשנה, אין מידע על מה שקורה בתוך הכלביות.

<דפנה דעואל: זה הגיוני שכלבים מבית שנכנסים לכלבייה בהסגר יוצאים מתים?

<דפנה דעואל: יוצאים גוססים?

<דפנה דעואל: זה הגיוני שכלב נכנס ולא מקבל פולידין כי אין שם?

<דפנה דעואל: לפעמים זה אפילו לא שאלה של תקציבים, לפעמים זו שאלה של יחס של אותו כלבן ואותו וטרינר וכמה זה מעניין אותו.

<דפנה דעואל: המצב שלנו, זה לא מעניין אף אחד, זה אפילו לא פתוח לעמותות.

<דפנה דעואל: יוצאים פה בקמפיין אימוץ, אבל אי אפשר לאמץ מה - - -

יעל כהן-פארן: היית רוצה שזה יהיה פתוח לעמותות?

<דפנה דעואל: אני הייתי רוצה שהכלביות יהיו פתוחות גם לקהל הרחב, שיוכלו לבוא לפחות פעם בשבוע לאמץ, שזה יהיה מקום נורמלי, שזה יהיה פתוח למתנדבים שיוכלו להוציא כלבים, וכן, יהיה פתוח לעמותות, שיוציאו את הכלבים ויהיה שיתוף פעולה ויהיה מידע שעובר מאחד לשנה, כי המטרה של כולם זו אותה מטרה.

<דפנה דעואל: אנחנו פה עומדים חסרי אונים, המצב הזה נוראי.

<דפנה דעואל: לא מדברים על זה שלא עושים כלום להוריד את ההתרבות, שיגיעו פחות להסגרים, או לחנך את הציבור שיעקרו את הכלבים ואת החתולים בבית כי הם זורקים אותם החוצה.

<דפנה דעואל: גם על זה לא מדברים.

<דפנה דעואל: פה זה על הכלביות וכלום לא קורה פה ואני גם לא רואה איך אנחנו מוציאים את הפלונטר אם כל אחד זורק את האחריות שלו על השני, ואין אכיפה ואין תקציבים ואין כלום.

יעל כהן-פארן: תודה, דפנה.

<נירית ציפורי-ברקי: אני ד"ר נירית ציפורי-ברקי, ממשרד החקלאות.

יעל כהן-פארן: מה תפקידך?

<נירית ציפורי-ברקי: אני גם באגף רווחת בעלי החיים.

<נירית ציפורי-ברקי: חשוב לי לציין שני דברים.

<נירית ציפורי-ברקי: אני חושבת שלגבי משרד הפנים, דגנית דיברה, אני פשוט התעכבתי, אבל לא בכדי הוועדה היא גם כאן ואני כן חושבת שצריכה להיות מעורבות של משרד הפנים.

<נירית ציפורי-ברקי: זה לא עניין של לזרוק אחד על השני, אלא עניין של הידברות ואנחנו שם לגמרי.

<נירית ציפורי-ברקי: כי יש תקציבים, אבל התקציבים השוטפים צריכים להיות, אם זה בחקיקה, או כמו שד"ר אבי צרפתי אמר.

<נירית ציפורי-ברקי: לעניין חינוך הציבור ולעניין שינוי בכלל.

<נירית ציפורי-ברקי: משרד החקלאות עכשיו, אנחנו נכנסים לקמפיין מאוד גדול שמתוכו, ואפשר לעקם פרצוף, אבל אפשר גם להסתכל קדימה, זה תלוי איך אתה בוחר להסתכל על זה, 2 מיליון שקלים שעכשיו שוריינו לעידוד אימוץ בעלי חיים מעמותות.

<קריאה: מאיזה תקציב זה?

<נירית ציפורי-ברקי: יש תקציב, זה לא מה - - -

יעל כהן-פארן: זה לא מהחוק של נורית.

<נירית ציפורי-ברקי: אתם מכירים את החלטת הממשלה ואתם מכירים - - -

יעל כהן-פארן: ד"ר נירית, סליחה, אנחנו צריכים להתקרב לסיום, אז תסיימי בבקשה.

<נירית ציפורי-ברקי: אז זה 2 מיליון שקלים כרגע שתוקצבו, שאנחנו נראה אם זה קצת יותר או פחות, לעידוד אימוץ אחראי של בעל חיים מכלבייה.

<נירית ציפורי-ברקי: הוא יינתן בשתי פעימות, פעימה ראשונה זה כשבעל החיים יוצא לאימוץ, פעימה שנייה זה לאחר חצי שנה, כשאנחנו רואים שבאמת בעל החיים נשאר בבית, לא הוחזר, הכול לפי הנוהל.

יעל כהן-פארן: זה יהיה רק בכלביות רשותיות או גם של עמותות?

<נירית ציפורי-ברקי: זה לעמותות.

<נירית ציפורי-ברקי: גם וגם, המטרה היא לעודד אימוץ.

<נירית ציפורי-ברקי: שוב, אני חושבת שיותר לכוון לעמותות, שם הבקרה, שם המנגנון בנוי למעקב, הוא בנוי לקבלת החזרות, אבל זה בעצם גם לכלביות, כי אם עובדים בשיתוף פעולה בדבר הזה אז זה בעצם לא משנה מאיזה דלת הכלב יוצא, זה משנה לאן הוא נכנס.

<נירית ציפורי-ברקי: יחד עם זה זה באמת כל הקמפיין של עידוד אימוץ מכלביות, פחות קנייה, צמצום התרבות על ידי עיקור וסירוס.

<נירית ציפורי-ברקי: בעצם כל המכלול של אימוץ אחראי של בעל חיים.

יעל כהן-פארן: אוקיי, תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אני מתנצלת, חייבים לסיים את הדיון.

יעל כהן-פארן: מבחינתי היה אפשר להמשיך עוד חמש דקות, אבל אנחנו לא יכולים.

יעל כהן-פארן: אז קודם כל אני מודה לכל המשתתפים, מתנצלת בפני מי שלא דיבר.

יעל כהן-פארן: אנחנו ממשיכים את היום למען זכויות בעלי החיים בדיונים נוספים ובוועדות ובשעה שתיים שדולה מאוד חגיגית, אירוע באודיטוריום של הכנסת.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לסכם את הדיון כך, קודם כל ברור לי שזה לא הדיון הראשון בנושא, גם הייתי בדיונים קודמים, וזה גם לא יהיה האחרון, אבל אני כן רוצה שנשאף, לא רק להוציא כאן קיטור ולהאשים אחד את השני, אלא לבוא עם איזה שהיא תכנית פעולה.

יעל כהן-פארן: ברור לי שמשרד הפנים צריך להתייצב ולהגיד את דברו ולהיות חלק מהפתרון, הוא לא הבעיה, הוא חלק מהפתרון.

יעל כהן-פארן: הרשויות הן חלק מהפתרון, הן לא יכולות לעמוד לבד בפרץ, וכמו שאמר כאן אבי צרפתי, זה צריך לבוא בראייה מערכתית, המדינה, ואני חושבת שכרגע זה משרד החקלאות, בעיקר אצלכם, כי אתם אחראים על השירותים הווטרינריים, צריכים לבוא וכמו שאתם יוצאים עכשיו עם תכנית אימוץ, תכנית של איך אנחנו מביאים את מדינת ישראל למקום טוב יותר לכלבים, שיהיו מספיק כלביות בכל הארץ, שזה לא ייפול על העמותות.

יעל כהן-פארן: באמת אני שומעת ואני נמצאת בתוך קבוצות שאני רואה איך הם רצים להציל כלבים.

יעל כהן-פארן: זה צריך ליפול על הרשויות, זה צריך להיות מצב שאם בן אדם נתקל בכלב נטוש הוא יודע שהוא יכול להתקשר למישהו, 106, ויבואו ויאספו אותו ויטפלו בו.

יעל כהן-פארן: היום המצב הוא שאני מרגישה שהתחום פרוץ, יש כאוס, יש רשות שעושה, יש רשות שלא עושה, יש רשות שזורקת את זה לכלבייה פרטית והמצב שם זוועה.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא יכולים לתת למצב הזה להמשיך להתקיים והתוצאות הן כלבים משוטטים, כלבים ננטשים, כלבת, כן, זה גם חלק, כמובן זה לא האשם העיקרי, אבל כל המצב כולו גם מביא לכך שיש יותר היתכנות להתפשטות הכלבת.

יעל כהן-פארן: אולי הכלבת היא דווקא הזדמנות לתפוס את עצמנו בידיים ולהחליט שעושים עכשיו מעשה ובאים עם איזה שהיא תכנית ומוצאים לה, אם זה החלטת ממשלה, או אם זה בחקיקה, את התקציבים כי המצב הזה לא יכול להימשך.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה שתצא מהוועדה גם קריאה למשרד הפנים.

יעל כהן-פארן: אולי אנחנו צריכים להקים צוות של חברי כנסת עם משרדי הממשלה וכן להכניס גם עמותות.

יעל כהן-פארן: אני רואה חשיבות מאוד גדולה בלשלב עמותות ומתנדבים בתוך הכלביות הרשותיות.

יעל כהן-פארן: כמו שאמרה כאן דפנה.

יעל כהן-פארן: אני קצת לא יכולה להבין למה לא רוצים אותם.

יעל כהן-פארן: אני גם נתקלתי במקרים פרטניים שניסיתי להביא לקישור ולתיווך בין כלבייה רשותית ומתנדבים בעיר שרוצים לפעול ולעזור והם לא רוצים אותם.

יעל כהן-פארן: הם פוחדים מביקורת, יכול להיות, זה הדבר הראשון, אבל בעיקר לא מוכנים, אין את הפתיחות.

יעל כהן-פארן: הגיע הזמן לפתוח את זה.

יעל כהן-פארן: כשיש עמותה ויש אנשים שרוצים להתנדב, רוצים להתנדב, זה מה שמעניין אותם בחיים והם רוצים לעזור ולטפל בכלבים, תנו להם, תפתחו את הדלת.

יעל כהן-פארן: זה יעשה טוב לכולם, תאמינו לי, גם לרשויות ולכלבייה הרשותית ובעיקר לכלבים, ולחתולים, שבכלל לא דיברנו פה עליהם, שכמעט אין טיפול ואין התייחסות לחתולים.

יעל כהן-פארן: אין חתוליות, יש מעט מאוד רשויות שיש בהן גם התייחסות לחתולים בכלביות העירוניות.

יעל כהן-פארן: אבל אנחנו חייבים לסיים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה לכולם ואנחנו נמשיך לפעול בעניין.

יעל כהן-פארן: תודה.