הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 201, 2018-02-12 13:00

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את דיון הוועדה בנושא קידום חברות מסחריות במסגרת הצגות ילדים בחנוכה, של חברת הכנסת תמר זנדברג.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם אני אתן לחבר הכנסת לפתוח ולהציג את הנושא ולאחר מכן נקיים את הדיון, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה גברתי יושבת הראש ותודה לוועדה על היענות לקיום הדיון הזה.

תמר זנדברג: אני באמת יזמתי אותו בעקבות פרסום בעיתון דה מרקר, של עדי דברת על חדירת מסרים מסחריים וחברות מסחרות לתוך מופעי חנוכה.

תמר זנדברג: אני חושבת שכל מי שיש לו ילדים מכיר את נושא מופעי חנוכה, יש הרבה שיח סביבו.

תמר זנדברג: בסוף בסוף וכשמנקים הכל, אנחנו רוצים לחשוב שמדובר בהופעות בידור שנועדו שכל המשפחה תלך ותבלה.

תמר זנדברג: כמובן הכרטיס עולה כסף ולפעמים לא מעט כסף.

יפעת שאשא ביטון: הרבה מאד כסף, כן.

תמר זנדברג: והנה אנחנו מגלים שבעצם הפלטפורמה הזו היא לא במה להצגה, אלא היא במה למסרים מסחריים, שלא זו אף זו, אלא הצופים והקהל, שכזכור מדובר בהצגה לכל המשפחה, כלומר לילדים, לא רק שמשלמים על כרטיס הכניסה, הם גם משלמים בריבית דה-ריבית על זה שהם סופגים מסר מסחרי מטעם חברות מזון ובמקרה גם המוצרים שמפורסמים שם, הם מוצרים שמזיקים לבריאות, הם מוצרים שכאן בכנסת יש הרבה שיח על הנושא של מזון בריא ועל הצורך שלנו לעודד אותו, כך שזה באמת הפסד או הייתי אומרת תשלום מחיר לא רק כפול, אלא גם משולש.

תמר זנדברג: אני רוצה לציין שכבר בשנת 2013 התופעה הזו התחילה דרך מעורבות של חברות שיווק ומזון במכירת כרטיסים מסובסדים למופעים, בכל מיני דילים ובארטרים ומכיוון שאנחנו, כמחוקק, ככנסת, כחברה, לא עשינו כלום עם התופעה הזו, אז עברו חמש או ארבע שנים ועכשיו אנחנו רואים כבר את המסרים האלה בתוך ההצגה עצמה, על הבמה.

תמר זנדברג: במקום שאנחנו נהנה מדמויות מהאגדות או מזמרים או שחקנים או אינני יודעת מה, אנחנו מקבלים חברות מסחריות שמוצאות את במת הבידור כבמה למסר המסחרי והפרסומי שלהן.

תמר זנדברג: אני לא חושבת שצריך לפרט יותר מדי על מידת הפגיעה בציבור בכלל וספציפית בציבור הילדים והנוער, הציבור הצעיר, שכאן בוועדה הרבה פעמים אנחנו מדברים כמה הוא יותר רגיש ופגיע למסרים האלה.

תמר זנדברג: יש כאן מניפולציה מאד מאד – אני לא רוצה להגיד מתוחכמת – היא מאד שקופה, ואני חושבת שכדאי שאנחנו ככנסת וכוועדה ניתן על זה את הדעת.

תמר זנדברג: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת תמר זנדברג.

יפעת שאשא ביטון: כן, גם אני מהאנשים שכבר 22 שנים הולכים לפסטיגל ובדיוק השנה שאלתי מתי מפסיקים ללכת לפסטיגל.

יפעת שאשא ביטון: הבת שלי כבר בת 12, אז כנראה שזה ייקח עוד קצת זמן.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שכשראיתי את נושא הדיון עלו בי הרבה שאלות שצריך להביא לשולחן, עד כמה באמת בסמכות שלנו, כשמדובר בפסטיגל שהוא כשלעצמו עניין מסחרי, זאת אומרת כל הפסטיגל זאת התמסחרות אחת גדולה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים את זה הרבה מאד פעמים גם בעניין של הכרטיסים, של בכמה קונים כרטיס, תלוי לאן אתה שייך ואם קנית בגוף מסחרי כזה או אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומר את השמות, אבל אני מניחה שכל מי שהורה כאן יודע איפה אפשר היה לקנות כרטיס ב-69 שקלים אם אתה קונה מעל סכום מסוים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יוצא שכולם מאד מאד מעורבים בסיפור הזה של בכלל אירועי חנוכה.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לומר שמצאתי נקודה אופטימית שעליה כאן

יפעת שאשא ביטון: אפשר לבנות את הדיון זה וכן להרגיש מספיק בטוחים לבוא בדרישות וזה העניין של הייצוגיות של מי שמשתתף בפסטיגל וחשוב לומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: כי אם עד לפני כמה שנים ראינו בעיקר גוון מאד מסוים של משתתפים, של רקדניות ורקדנים ושל שחקנים, אז היום אנחנו פוגשים על הבמה מכל המינים ומכל הגוונים ומכל הגדלים, תרתי משמע ובאמת נותנים ייצוג לנוער כפי שהוא.

יפעת שאשא ביטון: אז אם כבר אפשר לבוא "לקראת החברה" ולהתחבר לשיח הציבורי שמתקיים, אז אני מניחה ואפילו יותר מכך, שאפשר לעשות את זה גם בכל מה שקשור לנושא של מזון בריא לבני נוער וגם בכל מה שקשור לתוכן שיווקי.

יפעת שאשא ביטון: אז בהקשר הזה אני אפנה למשרד הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: האם משרד הכלכלה אחראי על מה מוצג?

יפעת שאשא ביטון: מי המשרד שבעצם אחראי על מה מותר שיהיה מוצג ואיך משווקים בקרב בני נוער?

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה תקנות, השאלה אם זה באמת חל גם על אירועים ומופעים כמו פסטיגל/פסטיבל ולא רק משהו שהוא במימון או בחסות המדינה.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה ותציגו שם מלא ותפקיד לפרוטוקול.

<אריאל דיאמנט: שמי אריאל דיאמנט ואני מהמחלקה המשפטית של הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן.

יפעת שאשא ביטון: משרד הכלכלה.

<אריאל דיאמנט: זה לא משרד הכלכלה, זה הרשות להגנת הצרכן.

<אריאל דיאמנט: זה גוף עצמאי תחת שר הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<אריאל דיאמנט: עוד לא נכנסנו לפרטים מעבר למה שהוצג כאן, אבל בעניין הזה יש סעיפים שהם רלבנטיים גם בחוק הגנת הצרכן וגם בתקנות שעוסקות בפרסומת ודרכי שיווק המכוונים לקטינים.

<אריאל דיאמנט: אני לא יודע אם אלה התקנות שהתייחסתם אליהן.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה מה שמופיע כאן לפני.

<אריאל דיאמנט: כן, אז למעשה לשאלתך עולה שכן, זאת אומרת הרשות להגנת הצרכן בהחלט אמונה על התחום.

<אריאל דיאמנט: הסעיפים הרלבנטיים בחוק הגנת הצרכן, אני לא יודע אם יש אותו גם לפניכם - - -

יפעת שאשא ביטון: זה 2.1?

<אריאל דיאמנט: 2 זה סעיף כללי.

<אריאל דיאמנט: יותר רלבנטי זה סעיף 7 לחוק על שני רבדיו שנוגעים לעניין.

<אריאל דיאמנט: סעיף 7 מתייחס גם לפרסום שהוא פרסום סמוי בכלל וגם - - -

תמר זנדברג: זה נחשב פרסום סמוי?

תמר זנדברג: זה לא כל כך סמוי, אם השחקנית עומדת על הבמה ואומרת אין כמו נוטלה לפתוח את הבוקר, זה לא ממש סמוי.

<אריאל דיאמנט: אז אני אומר, אני מתייחס לדברים.

<אריאל דיאמנט: הדברים האלה לא עלו עד עכשיו.

<אריאל דיאמנט: אז אני אומר, אני מתייחס לדברים שעלו בפתח הדברים.

<אריאל דיאמנט: אני לא התייחסתי אם אלה הדברים.

תמר זנדברג: לא, זה מה שעלה בפתח.

תמר זנדברג: אני אומרת, עליית המדרגה כרגע שהיא הדבר החדש, זה שמותגים מסחריים משולבים בתוך התוכן של ההצגה.

<אריאל דיאמנט: אוקיי, אז בין אם זה בפרסום סמוי ובין אם זה בפרסום גלוי, אז סעיף 7 מדבר גם על הפרסום הסמוי, שיכול להיות שיש רבדים שהם סמויים או גלויים ותיכף נדבר על זה עובדתית, אבל הסעיף היותר רלבנטי זה סעיף 7 א', שהוא בעצם מתייחס לפרסומת המכוונת לקטינים והוא אוסר על דרכי שיווק שמטרתן היא לנצל את התמימות או חוסר הניסיון של הילדים ובגלל זה קבעו גם התקנות, שהתקנון בעצם פורטות את זה לפרטים – מה מותר ומה אסור בשיווק לקטינים בשל גילם, בשל חוסר ניסיונם, תמימותם והדברים שאנחנו מכירים.

תמר זנדברג: רגע, זה במקרה של קטינים.

תמר זנדברג: יש לי אליך עוד שאלה, כי הרי כמובן כמו שאנחנו יודעים, גברתי יושבת הראש, החברות המסחריות תמיד יותר חכמות מאיתנו ויש כבר לנושא הזה התייחסות בכתבה או בעצם עיר המקלט שלהם בנושא הזה של הקטינים, זה שבהצגה הקטינים הם בסביבת הוריהם וההורה בוחר אם לקחת את החטיף ולתת לילד או לא.

תמר זנדברג: מבחינת

תמר זנדברג: כם כרשות הגנת הצרכן – ניקח רגע את הנושא של הקטינים, נשים אותו בצד ובואו נדבר רגע על מקרה שבו יש פרסום, אני לא יודעת, אולי זה נקרא סמוי או נקרא לזה תוכן שיווקי, אני לא יודעת אם זה נקרא סמוי - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא סמוי כי כאילו זה לא ההצגה עצמה.

יפעת שאשא ביטון: זה בא תוך כדי.

תמר זנדברג: זה לא פרסומת, בדיוק.

תמר זנדברג: זה לא שיש פרסומת ש - - -

יפעת שאשא ביטון: זה אם את מספיק מרוכזת ושומעת, אז - - -

תמר זנדברג: בדיוק, שמשולב בתוך תוכן הצגה שהוא בתשלום.

תמר זנדברג: כלומר אני כצופה, אני בעצם קהל שבוי לפרסומת שהיא לא פרסומת, היא לא מוצגת כפרסומת, זה כאמור לא הפסקת פרסומות, זה לא שלט שנמצא מחוץ לאולם או משהו כזה, בהצגה שאני שילמתי עליה.

תמר זנדברג: זה לא שאני קיבלתי הנחה.

תמר זנדברג: זה לא שאמרו לי זה חינם, רק את תצטרכי לסבול פרסומת או משהו כזה.

תמר זנדברג: למצבים כאלה, בלי קשר לקטינים, לכל הציבור, יש לכם כרשות הגנת הצרכן איזה שהוא מענה?

תמר זנדברג: איזו שהיא התייחסות – זה אסור, זה מותר?

תמר זנדברג: יש לכם הנחיות לגבי זה?

<אריאל דיאמנט: אין הנחיות, אבל אני אחזור ואני אדבר על התקנות שנובעות מאותו סעיף 7 לחוק.

יפעת שאשא ביטון: משום שהן רלבנטיות ל - - -

<אריאל דיאמנט: אני מדבר באופן כללי, אני לא מדבר נקודתית, כי נקודתית אנחנו צריכים – ואני אומר את זה במפורש לפרוטוקול – לבחון את העניין הזה.

<אריאל דיאמנט: יש פה באמת שאלות שהן לא פשוטות ואנחנו נבחן אותן - - -

יפעת שאשא ביטון: כמו מה למשל?

יפעת שאשא ביטון: כגון איזה שאלות?

<אריאל דיאמנט: גם מבחינה עובדתית וגם ניקח לבחון את זה באספקט המשפטי, כדי לראות אם אפשר להיכנס פה לאיזה שהוא הליך אכיפתי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם אנחנו בכלל ברי סמכה לפעול מול גוף שהוא כשלעצמו מסחרי, פרטי.

<אריאל דיאמנט: לאו דווקא במובן הזה, אלא במובן גם מבחינה עובדתית מה הוצג, איך הוצג.

יפעת שאשא ביטון: נניח שהוצג.

יפעת שאשא ביטון: בוא נצא מנקודת הנחה שאכן היו תכנים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: מה הכלים שיש לנו בכלל כדי לפעול?

יפעת שאשא ביטון: במקרה הזה הוצג פסטיגל, את אמרת את זה, אבל אנחנו יודעים שכל מופע חנוכה שהיית הולך אליו, בין אם במישרין ובין אם בעקיפין, היית פוגש את הפרסומות של אותם חטיפים ואותם שוקולדים.

<תמי ברנע: הדוגמא שהיא נתנתה של נוטלה זה לא היה בפסטיגל, זה היה בהצגה מסוימת.

תמר זנדברג: אבל זו הצגת חנוכה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא שמעתי את זה.

תמר זנדברג: זה היה בהצגת חנוכה.

תמר זנדברג: יש פה כמה דוגמאות.

תמר זנדברג: זה היה במדגסקר – אם אין לך אנרגיה תאכל אנרג'י.

תמר זנדברג: מסביב לעולם ב-80 יום – אין כמו נוטלה לפתוח את הבוקר.

תמר זנדברג: כלומר זו פרקטיקה שמתבססת לה.

תמר זנדברג: אין לנו פה איזה נו-נו-נו למישהו אחד וגם יש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, יש פה עניין של תפיסה, שככה זה עובד.

תמר זנדברג: בדיוק, ויש פה גם את רמי לוי, גם פררו - - -

יפעת שאשא ביטון: שמבסוטים מהפרסום שאנחנו עושים להם עכשיו.

תמר זנדברג: כן, נכון.

<תמי ברנע: חשוב להגיד שכולם הוזמנו.

<תמי ברנע: גם כל המפיקים – איגוד המפיקים וגם מפיקים עצמאיים וגם חברות מזון שפרסמו.

<תמי ברנע: אף אחד.

<תמי ברנע: לא פעם הזמנו אותם, כמה פעמים ואף אחד לא הגיע.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם באמת יש לנו שיניים מול הדבר הזה.

<אריאל דיאמנט: אז אני אומר, בגלל זה חילקתי את זה לשני רבדים.

<אריאל דיאמנט: אחד זה הפרסום הסמוי, כי להציג כמו שמציגים בסרט שקית במבה או שקית ביסלי או כל חטיף אחר, למעשה זה גם סוג של פרסום סמוי.

<אריאל דיאמנט: השאלה היא איך מציגים את זה ועד איזה רמה אני הולך עם זה קדימה.

<אריאל דיאמנט: כלומר לראות שחקן מתהלך עם איזה שהוא מוצר, לאו דווקא המוצרים שאמרתי, סתם נתתי דוגמא של חטיפים השם גנריים כבר לחטיפים.

תמר זנדברג: במצב כזה מה אתם עושים?

<אריאל דיאמנט: במצב כזה יש - ובגלל זה אני התחלתי ופתחתי – יש סעיף שנקרא 7 לחוק, שכתוב שפרסומת העלולה להביא אדם סביר כי האמור בה אינו פרסומת, יראו בכך פרסומת מטעה אף אם תוכנה איננו מטעה.

<אריאל דיאמנט: כלומר אם פרסומת מוצגת כלא פרסומת, או הפוך, נגיד משהו שאולי בתוכנה טמונה פרסומת כדי שאני לא אדע שזו פרסומת, אז אפשר לקבוע שהתוכן שלה זה למעשה מדובר בפרקטיקה שהיא מטעה, כלומר כי הצרכן לא מפעיל את המגננות שלו במצב הזה ומגדירים לו - - -

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: אז מה אתם עושים במצב כזה כרשות הגנת הצרכן?

<אריאל דיאמנט: אז זה בדיוק העניין, שבמצבים האלה אני לא יכול לומר.

<אריאל דיאמנט: אנחנו צריכים לבחון את העניין מבחינה עובדתית ולראות לאיפה זה הולך.

יפעת שאשא ביטון: אבל אתה נתת דוגמא.

תמר זנדברג: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: בוא נודה, כמעט בכל סדרה או בכל סרט אתה תראה שהם שותים משקה מסוים ואתה תראה את המיתוג שלו, או שהם אוכלים משהו ואתה תראה בעצם את המיתוג שלו.

יפעת שאשא ביטון: יש בכלל כלי מול הדבר הזה?

<אריאל דיאמנט: תיכף דוד ידבר פה גם בפן האכיפתי.

<אריאל דיאמנט: הכלי הוא כלי של מדיניות, הוא כלי שצריך להשתמש בו בהתאם לקיצוניות של הדברים.

<אריאל דיאמנט: זאת אומרת - - -

תמר זנדברג: אבל אתם עושים את זה?

תמר זנדברג: סתם לדוגמא, אני אתן לך רעיון, משהו שסתם עולה לי עכשיו.

תמר זנדברג: אני לא מחליפה אתכם, אבל האם למשל אתם מבקשים מהמפיקים של הסרטים או ההצגות, לא משנה מה כרגע, את הסכמי החסות כדי לראות כמה כסף זה עולה לציבור, הפרסום הזה?

<אריאל דיאמנט: לא, לא עשינו את זה.

תמר זנדברג: סתם לדוגמא, נגיד עושים סרט ובסרט רואים את הגיבור מסתובב עם שקית ויכול להיות שזה מה שהגיבור היה עושה בכל מקרה וכמו שאתה אומר זה גנרי.

תמר זנדברג: אבל יכול להיות ש-X או Y, או Z או נוטלה או ביסלי, או במבה או אוסם, שילמו הרבה מאד כסף על הדבר הזה.

תמר זנדברג: כלומר, אם הם שילמו זה השתלם להם, כי האינטליגנציה התאגידית היא יותר חכמה מכולנו.

תמר זנדברג: אז סתם דוגמא, אתם מבקשים לראות את ה- - -

<אריאל דיאמנט: אז נקודתית התשובה היא לא, כי זה לא משהו שעלה לנו ברמה הזאת ומה שעולה פה, אז בהחלט נבחן את זה באספקטים שאמרתי, אבל זה לא הדבר היחיד.

תמר זנדברג: יש לכם סמכות לזה?

תמר זנדברג: נגיד שעכשיו אתם מחליטים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני שואלת, אם בכלל יש סמכות להצגה שהיא פרטית.

יפעת שאשא ביטון: אני עכשיו מחליטה שאני מפיקה הצגה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בואו ניקח את זה מהמקום הפרטי.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת מנסה להבין אם יש לנו בכלל שיניים ואת הסמכות כמו שאומרת חברת הכנסת תמר זנדברג.

יפעת שאשא ביטון: אני עכשיו מחליטה שאני מפיקה הצגה, הצגה מאד תמימה ויפה ויש בה הרבה מאד מסרים חינוכיים, אבל הדמויות שלי תוך כדי אוכלות חטיף מסוג כזה או אחר ושותות משקה מסוג כזה, זה חלק מזה.

יפעת שאשא ביטון: מיץ פטל – בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ההצגה של מיץ פטל כולה בנויה על המיץ פטל הזה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו השאלה, אתה מחליט אם אתה קונה את הכרטיס, כי אני לא באה לא מטעם המדינה ולא מטעם משרד החינוך ואני לא נכנסת בתוך שום נישה שלצורך העניין הממסד רכש אותי.

יפעת שאשא ביטון: אתה מחליט אם אתה קונה את הכרטיס – כן או לא – אם אתה מגיע – כן או לא.

יפעת שאשא ביטון: זו לגמרי בחירה שלך, כמו גם בסרטים שאתה מזמין.

יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו כמדינה אם בכלל יש לנו את הזכות, את הסמכות, את הכלים לעשות משהו בהקשרים האלה.

<אריאל דיאמנט: קודם כל הסעיפים שדיברתי אלה הם סעיפים שהם ברי אכיפה מנהלית, גם פלילית.

יפעת שאשא ביטון: לגבי כל אחד?

<אריאל דיאמנט: כן.

<אריאל דיאמנט: לעניין של 7 א', התקנות גם קובעות במפורש שלא יעשה אדם פרסומת ודרכי שיווק המכוונים לקטינים, שיש בהם משום עידוד קטינים לשכנע את הוריהם או להפציר בהם או בכל אדם אחר, לרכוש עבורם את המצרך או השירות.

יפעת שאשא ביטון: נו, אבל זה זה.

<אריאל דיאמנט: בסדר, אז אני נוגע בנקודות.

<אריאל דיאמנט: בגלל זה אמרתי שיש שני אספקטים, אחד הפרסום הסמוי ושניים זה אותן תקנות שמכוונות נטו-נטו לילדים.

<אריאל דיאמנט: על פניו אלה דרכי שיווק שהן מכוונות לקטינים.

יפעת שאשא ביטון: מכוונות ומקובלות או מכוונות ולא מקובלות?

<אריאל דיאמנט: תראי, אני אומר עוד פעם, צריך לבחון את זה במובן העובדתי.

<אריאל דיאמנט: לראות מה הוצג שם ואיך הוצג שם.

<אריאל דיאמנט: האם באותה פרסומת יש משום עידוד הקטינים להפציר בהורים?

<אריאל דיאמנט: צריך גם ללכת עם לשון התקנות.

<אריאל דיאמנט: אני לא יכול לברוח מזה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה להפציר?

יפעת שאשא ביטון: הוא רואה שהילד אוכל במבה.

יפעת שאשא ביטון: ילד מגיל שנה כבר אוכל במבה היום ואפילו לפני, אז יש בזה משום להפציר בו עכשיו, שכשנצא החוצה שהוא יקנה לו את הבמבה כן או לא.

יפעת שאשא ביטון: נעשתה פעם אכיפה בכלל ברמות כאלה?

<אריאל דיאמנט: אז אולי כאן

<אריאל דיאמנט: דוד ידבר על האכיפה שנעשתה, אבל אני רק אגיד שמבחינה משפטית השאלות שאת מתארת זה שאלות שאנחנו צריכים לבחון אותן באספקט של הפסטיגלים או מופעי חנוכה, על כל השמות שלהם, אבל הדברים הם קיימים.

<אריאל דיאמנט: זאת אומרת יש הוראות בחוק שאפשר לבחון אותן בהיבט הזה והן ברות אכיפה.

<אריאל דיאמנט: זאת אומרת הדברים הם לא קרקס, כמו שאת אומרת.

<אריאל דיאמנט: אני לא יודע אם הצגת זה זה אומר באמת ללכת ולהפציר, ללכת ולגרום, או שצריך משהו יותר אקטיבי.

תמר זנדברג: רגע, סליחה, אבל אתה מדבר כאן כאילו אנחנו בתכנית רדיו ואתה הפרשן.

תמר זנדברג: אתה הגורם.

<אריאל דיאמנט: אז אני הגורם.

תמר זנדברג: זה התפרסם, הצגות חנוכה היו בדיוק לפני חודשיים, בדצמבר 2017.

תמר זנדברג: נפתח תהליך כלשהו?

תמר זנדברג: הוצאתם מכתבי בקשת הבהרה למפיקים של ההצגות האלה?

תמר זנדברג: בחנתם?

תמר זנדברג: האם הבאתם את זה לאיזו שהיא בחינה משפטית, האם השאלות התיאורטיות והמאד יפות שאתה מעלה כאן, עמדו למבחן?

תמר זנדברג: אתם הגורם שאמור לבחון את זה.

תמר זנדברג: ויותר מזה, אתם גם הגורם שאמור, לאור זה שאתה רואה שזה תהליך זוחל עוד משנת 2013 עד היום וכמובן אם לא נעשה כלום זה רק ילך ויהיה עוד יותר מתוחכם, כי שוב, הכסף פה מדבר.

יפעת שאשא ביטון: מה, הפרסומות האלה?

יפעת שאשא ביטון: לדעתי מאז שאני זוכרת.

יפעת שאשא ביטון: זה תמיד חטיפים תלויים, פעם זה בכלל היה חלק מהתפאורה.

תמר זנדברג: אז אדרבה.

תמר זנדברג: אבל שוב, הוא מעלה כאן שאלות תיאורטיות כאילו – אתה הגורם.

תמר זנדברג: אתם הגורם.

<אריאל דיאמנט: אני לא מעלה שאלות תיאורטיות, אני מפנה לסעיפים הרלבנטיים.

<אריאל דיאמנט: כשנשאלתי לגבי הסמכות ואמצעי האכיפה, אז השבתי שאלה הנושאים הרלבנטיים.

<אריאל דיאמנט: לגבי האכיפה ספציפית, דוד יתייחס.

<אריאל דיאמנט: הוא ממחלקת החקירות של הרשות.

תמר זנדברג: אוקיי.

<דויד ליבנה: אי אפשר לנתק את הסוגיה - - -

<תמי ברנע: תציג את עצמך.

<דויד ליבנה: דויד מיחידת החקירות של הרשות להגנת הצרכן, היחידה שבעצם אמונה על האכיפה בפועל.

<דויד ליבנה: אלף, אי אפשר לנתק את הסוגיה הזאת, שהיא באמת סוגיה כמו שתוארה כאן, כזאת שהולכת ומתפתחת והולכת ומשתכללת עם השנים ובעיקר בשנים האחרונות.

<דויד ליבנה: אי אפשר לנתק אותה מההקשר הכולל של מה נקודת המפגש של עולם המסחר והצרכנות עם הקטין, כשבאמצע ניצבת חוליה נוספת, שלפעמים היא ניצבת שם ולצערנו לפעמים היא לא ניצבת שם – שזה ההורה.

<דויד ליבנה: אנחנו כיחידת אכיפה נוגעים היום בכמה סוגיות רוחביות בהקשר הזה, בתופעה שהולכת ומתחזקת שהועלתה כאן והיא לא היחידה.

<דויד ליבנה: אנחנו רואים עוד תופעות כאלה מדאיגות שהולכות ומתחזקות והרשות להגנת הצרכן כרגע מטפלת בהן.

יפעת שאשא ביטון: כמו למשל?

<דויד ליבנה: כמו למשל יש היום מגמה שהולכת ומתחזקת, שבה פרסומות שהן לאו דווקא מוכוונות לקטינים ומשולבות בהן אלמנטים ונמצאת פה גם המועצה לשלום הילד – אלמנטים שמכוונים לקטינים והם שאובים מתוך עולם החוויה של הקטין.

<דויד ליבנה: זאת אומרת זה יכול לבוא לידי ביטוי בהצבה של כוכב נערץ של ילדים בפרסומת שלכאורה פונה לקהל הרחב, אבל באופן סמוי אנחנו מבינים שהיא פונה לקטין.

<דויד ליבנה: יש לנו אלמנט נוסף וזה האלמנט של הרשתות החברתיות.

<דויד ליבנה: הדור הזה, בעיקר הדור שאנחנו כרגע מנהלים עליו עכשיו את השיח, הוא למעשה הדור ששובר חזק לכיוון הזה.

<דויד ליבנה: זה למעשה המדיה שהוא צורך.

<דויד ליבנה: שם מתרכזת עיקר החוויה היומיומית שלו.

<דויד ליבנה: החברות המסחריות יודעות את זה והן נוקטות היום בפרקטיקות לא רק מאד מתוחכמות בשביל לחדור לעולם של הילד דרך הרשתות החבריות והעולם – אנחנו כרשות להגנת הצרכן – נכנסים לעולם הזה בה בשעה שעוסק, ח"פ, חברה מסחרית, חזקה, שיש לה קמפיין מאד אגרסיבי וחזק, מנצלת את הפלטפורמה הזאת ונכנסת בדלתות הפתוחות של הרשתות החברתיות.

יפעת שאשא ביטון: ומה אתם עושים?

יפעת שאשא ביטון: מה הכלים שלכם, באיזה דרכים אתם נוקטים?

<דויד ליבנה: כרגע מתנהלות אצלנו פרשיות שמטבע הדברים לא נתאר בדיוק באיזה חברות מדוברת, שעוסקות בדיוק בטיפול בפרקטיקות מהסוג הזה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אתה יכול לתת לי דוגמא למכניזם של איך זה עובד?

יפעת שאשא ביטון: לא מה אתם עושים, כדי שנבין.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שגם אנחנו נדע לזהות את זה.

<דויד ליבנה: למשל חברה היום, שרוצה לשלב איזה שהוא מוטיב שהוא קטליז

<דויד ליבנה: אטור שהוא מניע מאד מאד חזק לקמפיין שלה, אז היא תשלב למשל משחק נושא פרסים, שהוא האחות הקטנה של הגרלות, כשאנחנו חיים בעולם של הגרלות.

<דויד ליבנה: משחק נושא פרסים, שאם הוא יבוא וינסה לגרות את האדם המבוגר, אז אנחנו אנשים עסוקים, אין לנו כל כך זמן להתעסק ביום יום במשחק נושא פרסים.

<דויד ליבנה: האלמנטים, ההמשגה, הציור של משחק נושא פרסים, הכוכבים שמשולבים וכאלה שמובילים את המשחק נושא הפרסים, זה למעשה - - -

יפעת שאשא ביטון: מובנים לקטינים.

<דויד ליבנה: זה למעשה אלמנטים שאחד לאחד פונים לעולם של הקטינים.

<דויד ליבנה: האוכלוסייה שבעיקר נשאבת לאותה פלטפורמה של משחק נושא פרסים זו האוכלוסייה של הקטינים ולמעשה הקמפיין רוכב פה על אוכלוסייה מאד תוססת, מאד מצ'וטטת, שמנהלת שיח מאד ער ברשתות החברתיות וכך שאיש הקמפיין, איש הפרסום נהנה בעצם מפלטפורמה מפס רחב מאד מאד רחב שמניע את הקמפיין שלו קדימה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שכל הפרסום הזה של מי שישתף ישתתף בהגרלה?

<דויד ליבנה: למה אני מתאר ולמה הרחבתי פה את תמונת המצב - - -

תמר זנדברג: עד כאן זה המצב שאנחנו מביאים בפניכם.

תמר זנדברג: זה שאתה מביא בפנינו, זה טוב מאד - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, הוא אומר ש- - - מטפלים באכיפה.

יפעת שאשא ביטון: ניסיתי להבין איפה הם נוגעים, אז הוא אומר שבמקרים כאלה יש להם כלים לאכוף והם מטפלים.

<דויד ליבנה: יתרה מכך, כשאתם באים פה ומתארים מקרים נקודתיים, אני כרשות להגנת הצרכן, מונחים על שולחני שורה מאד ארוכה של מקרים ולכן אני חייב לטפל בתופעה רוחבית, שנוגעת ברמת החשיפה של ילד או ילדה ברשתות החברתיות, שחברה מסחרית מעורבת בה, שחברה מסחרית מעודדת אותה.

<דויד ליבנה: בסופו של דבר ואני איזו שהיא דוגמא, אחד ממשחקים נושא פרסים שהיו לנו בחברה מסחרית שניהלה קמפיין מאד אגרסיבי בשנת 2016, זה בעצם לגרות ילדות, קטינות, בנות 9 ומעלה, כך הוגדר בלשון מפורשת בלשון התקנון, לצלם את עצמן בלבוש חושפני ולשתף את הסרטון במדיה החברתית ביחד עם החברות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<דויד ליבנה: החברות נותנות ציון לסרטון שהיא מעלה ועל בסיס הסרטון – שזה האלמנט של משחק נושא פרסים, היא מקבלת בעצם את הדירוג ובעצם היא זוכה בתחרות ואז נוסעת עם אותה כוכבת לארץ זרה.

יפעת שאשא ביטון: היה לנו גם את הפרסום של מי יצטרף לקליפ של פרסומת - - -

תמר זנדברג: היה לנו הרבה כאלה.

תמר זנדברג: מסטיק 5, מי מעביר לחמש קבוצות ומשתף.

<דויד ליבנה: בדיוק, בדיוק, זאת הנקודה ונכנסנו לזה במלוא הכוח, לסיפור הזה.

תמר זנדברג: עשינו ודנו בזה כאן בוועדה.

תמר זנדברג: מה אתם עושים?

יפעת שאשא ביטון: אז הוא אומר, בזה הם מטפלים.

יפעת שאשא ביטון: זו הבשורה הטובה.

תמר זנדברג: איך?

תמר זנדברג: מה?

תמר זנדברג: אתה יכול לפרט את הפעולות שלכם?

<דויד ליבנה: אוקיי, יש כאן מדדים מאד מאד משתנים שאנחנו - - -

תמר זנדברג: לא, רגע.

תמר זנדברג: בוא נחלק את זה לשניים.

תמר זנדברג: אחד, מה שתיארת עד עכשיו, מקרים שבהם אתם החלטתם שהם בהתאם ל - - -

<דויד ליבנה: את מתכוונת לפרוט פעולות אכיפה?

תמר זנדברג: כן.

תמר זנדברג: מה עשיתם למשל?

תמר זנדברג: סתם, נתתם קנס של 300 שקלים, זה מן הסתם לא ישפיע.

<דויד ליבנה: ודאי, זה להתחקות אחרי כל המדיה והתוכן שהתנהל במדיה הזאת.

<דויד ליבנה: לתעד אותו, ללמוד אותו, לפנות לאותן חברות, לקבל מהן תשובות - - -

תמר זנדברג: ו-?

<דויד ליבנה: בעלי החברות עצמן, מי שצריך לתת תשובות יבואו אלינו ויתנו גרסה.

<דויד ליבנה: אני מדבר על תיאום של איך - - -

יפעת שאשא ביטון: בשורה התחתונה מה מקבלים?

יפעת שאשא ביטון: בשורה התחתונה מה הם משלמים?

<דויד ליבנה: בשורה התחתונה מה - - -

תמר זנדברג: את הגרסה הם כתבו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מעניין.

תמר זנדברג: לגרסה שלהם קוראים בריף.

תמר זנדברג: זה הבריף הפרסומי, הם עשו את זה בכוונה, זה לא מפתיע אותם, זה לא משהו שחדש להם.

תמר זנדברג: השאלה מה הסנקציה.

<קריאה: השאלה גם אם היא מספיק חזקה.

תמר זנדברג: קודם כל מה היא?

תמר זנדברג: אני לא שמעתי עד עכשיו שיש סנקציה.

תמר זנדברג: אני לא שמעתי עד עכשיו שהוטל קנס, שנעצר קמפיין, שהורד מהאוויר.

תמר זנדברג: למסור גרסה.

תמר זנדברג: מה זה למסור גרסה?

תמר זנדברג: הגרסה שלהם זה תיאור הקמפיין שהם נתנו למשרד הפרסום שלהם, שהם רצו לעשות.

<דויד ליבנה: הוא מדבר על קנסות שהושתו עכשיו על חברות שמשווקות, שבעצם הובילו את זה והושת שם קנס של למעלה מ-12 מיליון שקלים.

יפעת שאשא ביטון: 12 מיליון שקלים לחברה?

<דויד ליבנה: לחברה, כן.

<אריאל דיאמנט: למכלול של חברות על נושא של פרסום לקטינים.

<דויד ליבנה: זה משהו שממש עכשיו יצא - - -

תמר זנדברג: לכמה חברות התחלקו ה-12 מיליון שקלים האלה?

תמר זנדברג: 12 מיליון בכמה זמן?

תמר זנדברג: בשנה?

תמר זנדברג: בחמש שנים?

<אריאל דיאמנט: זה נוגע ל - - -

<דויד ליבנה: מבחינת הקנסות - - -

תמר זנדברג: ציינת פה מספר, 12 מיליון שקלים.

תמר זנדברג: מי שילם את ה-12 מיליון שקלים האלה?

<דויד ליבנה: בסופו של דבר ברגע שיש איזו שהיא פעילות כזאת וכמו שתואר כאן וזה בדיוק העניין, יש אגד של חברות או איזה שהוא מכלול של שותפות שמניעה את כל המהלך הזה.

<דויד ליבנה: זה צריך להיות מישהו שמוביל בעצם את ההצגה הזאת, עורך אותה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני רוצה לשאול אותך אחרת.

תמר זנדברג: זו שאלה מאד פשוטה.

<דויד ליבנה: מי שנותן חסות - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, בואו ננסה להבין משהו.

<אריאל דיאמנט: זה לא קנס.

<אריאל דיאמנט: אני רוצה להסביר, כי אחרי זה באים אלינו בטענות.

תמר זנדברג: אז מה זה?

<אריאל דיאמנט: זה הודעה על כוונת חיוב ש - - -

יפעת שאשא ביטון: יופי, הודעת על כוונת חיוב - - -

תמר זנדברג: עוד יותר גרוע.

<דויד ליבנה: לא, שיש לה משמעויות גם - - -

<אריאל דיאמנט: זאת האכיפה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברה, איזה משמעות?

יפעת שאשא ביטון: אם אני חברה מפרסמת ומשווקת ואני מרוויחה ערימות של כסף, זה אפילו לא ב-12 מיליון שקלים האלה ושלחת לי הודעת חיוב, יופי, אז יהיה לי עוד - - -

תמר זנדברג: לא, תני לו את ה-12 מיליון האלה, לא הצלחנו להבין על כמה זה מתחלק.

יפעת שאשא ביטון: מי מטפל בזה?

תמר זנדברג: זה לא לחברה אחת 12 מיליון שקלים.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, אני אעזור לך.

<דויד ליבנה: גברתי, את נוגעת פה בשאלה מאד מאד רחבה, ש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא היא לא רחבה.

יפעת שאשא ביטון: בוא אני אדקק לך אותה.

<דויד ליבנה: עלות האכיפה מול ההתנהלות של העוסקים במשק זו שאלה מאד מאד רחבה, שהיא לא - - -

יפעת שאשא ביטון: בוא נעשה את זה פשוט, בסדר?

<דויד ליבנה: גברתי, את הרי לא מצפה שאנחנו ניתן פתרון עכשיו של - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא רוצה פיתרון, אני רק רוצה תשובות.

<דויד ליבנה: של - - - עלות האכיפה - - -

תמר זנדברג: למה?

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, רגע, חברת הכנסת תמר זנדברג, בואו אני אעזור לכם.

<דויד ליבנה: חברי כמבוקש מתייחס לסעיפי החוק הרלבנטיים.

יפעת שאשא ביטון: יופי.

יפעת שאשא ביטון: תן לי לנהל רגע את הדיון.

<דויד ליבנה: אנחנו תיארנו את האכיפה שמתנהלת ב - - -

יפעת שאשא ביטון: אני שמעתי מה תיארת.

<דויד ליבנה: ואת הסוגיות שעומדות על הפרק.

<דויד ליבנה: הסוגיות שעומדות על הפרק לא תוארו כאן כאיזו שהיא תמונת מצב תיאורטית.

<דויד ליבנה: אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: יופי, אני שמחה.

יפעת שאשא ביטון: העלית פה סוגיה שאני דווקא מאד מפרגנת, כי אם מאד קשה לנו וקצת הלכנו לאיבוד בתוך המקום של פסטיגל ומופיע חנוכה – כן או לא - - -

<דויד ליבנה: אז - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: ואתה באת ואמרת הסיפור היותר גדול הוא ברשתות החברתיות ושם אנחנו מתמודדים - אמירה שלך – אפילו פרגנתי לך בפני חברת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אתם שם כן מתמודדים ואז ביקשתי לדעת איזה סוג של דברים אתם מזהים כדברים שהם לא כשרים ופרטת ומאד שמחתי שאתם נוגעים בזה ונשאלה כאן שאלה פשוטה.

יפעת שאשא ביטון: אתם זיהיתם את הלא כשר הזה, אתם מטפלים בלא כשר הזה, איזה סנקציות אתה יודע שניתנו לחברה כזו או אחרת, במהלך הזמן שאתם מטפלים, כדי שנבין את סדרי הגודל.

יפעת שאשא ביטון: זה מה ששאלנו.

יפעת שאשא ביטון: להגיד לי על הקמפיין הזה שביקשו מבנות בנות 9, 10 להצטלם בלבוש חושפני ולשלוח לחברה והחברה נתנה ציון – מה קרה לחברה הזו?

יפעת שאשא ביטון: מה קרה להם?

יפעת שאשא ביטון: קיבלו מכתב?

<דויד ליבנה: הנושא נחקר כיום גברתי, ואנחנו לא יכולים ל - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה הוא נחקק?

יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי.

<אריאל דיאמנט: נחקר.

<דויד ליבנה: זה נחקר.

<דויד ליבנה: מדובר פה בחברה מסחרית מאד גדולה בישראל.

<דויד ליבנה: אנחנו לא יכולים לפרט את פרטי החקירה, בוודאי לא - - -

יפעת שאשא ביטון: לא את החקירה.

יפעת שאשא ביטון: בוא נניח שהיא תצא אשמה, מה השיניים שלנו מולה?

יפעת שאשא ביטון: איזה קנס היא תקבל?

<חוה אלטמן: הפרסום שלה זה כבר איזה שהוא עונש רציני.

<חוה אלטמן: הפרסום של עצם החברה הזאת שהיא בהליכים, זה כבר משהו שיעשה להם אולי - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את הפרובוקציות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק מעצימים אותן.

יפעת שאשא ביטון: גם מי שלא שמע עליהן עד היום ישמע עליהן עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא דרמה.

<חוה אלטמן: אתה יכול לתת אולי דוגמא להליך אכיפה שהסתיים ואז אין לך מניעה לתאר?

<אריאל דיאמנט: לא, זה לא הליך שהסתיים, זה הליך שמה שדוד דיבר מקודם על הקנסות ועל העיצומים הגבוהים.

<אריאל דיאמנט: ההליכים האלה הם הליכים שהם בגדר האכיפה המנהלית.

<אריאל דיאמנט: יש לנו למעשה 2 מסלולי אכיפה בחוק, לא לכולם.

<אריאל דיאמנט: יש אכיפה מנהלית וההליך הפלילי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים, אדוני, באמת, ברשותך ובמחילה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים את הפרוצדורות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ישבנו כאן גם אתכם וגם עם משרד הכלכלה לגבי עוד הרבה דברים שקשורים בנושא.

<אריאל דיאמנט: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: מה ביקשתי בסך הכל?

יפעת שאשא ביטון: אי פעם הוטלו עיצומים על חברה כזו או אחרת?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא כן או לא?

<אריאל דיאמנט: התשובה היא כן - - -

יפעת שאשא ביטון: יופי.

יפעת שאשא ביטון: איזה סכומים הוטלו.

<אריאל דיאמנט: אבל לא רק על רשתות.

<אריאל דיאמנט: מה שדוד אמר – 12 או 13 מיליון שקלים – אני לא זוכר כרגע את המספר בראשי, כי - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה על קבוצה שלמה?

<אריאל דיאמנט: על קבוצה, אבל עדיין כל חברה בקבוצה קיבלה סכום מעד משמעותי של 6 או 7 ספרות.

<אריאל דיאמנט: זה לא הוטל, אני רוצה לדייק.

<אריאל דיאמנט: זאת הודעת כוונת חיוב.

<אריאל דיאמנט: זה מינוח טרמינולוגי מאד מאד חשוב.

<אריאל דיאמנט: ההודעה על כוונת חיוב זה בדיוק תחילת ה - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה טרמינולוגי?

יפעת שאשא ביטון: בוא, בתוך עמנו אנחנו חיים, ממש משנה למישהו שתיתן לי חוברת עם התכוונות של חיוב ונדבר כשבאמת תעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: איזו הרתעה יש פה?

<אריאל דיאמנט: לא, לא, אבל זה בדיוק, אבל ההליך המנהלי, אבל רגע, גברתי, תני לי רגע אחד לסיים.

<אריאל דיאמנט: אם כולם בקיאים באכיפה המנהלית, אז האכיפה המנהלית מתחילה בהודעה על כוונת חיוב.

<אריאל דיאמנט: ההודעה על כוונת חיוב זה אחרי שהתבסס יסוד סביר להניח שבוצעה הפרה של החוק.

<אריאל דיאמנט: אחרי שבוצעה הפרה של החוק שולחים לו את הודעת כוונת החיוב.

<אריאל דיאמנט: הודעת כוונת החיוב אינה דבר בעלמה.

<אריאל דיאמנט: הודעת כוונת החיוב – אם הוא לא עונה לי, הגוף הנאכף, תוך 4 יום, היא הופכת לדרישת תשלום חלוטה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, עניתי לך.

<אריאל דיאמנט: זאת אומרת לא חלוטה, היא כפופה לערעור.

<אריאל דיאמנט: אבל זה מסלול של אכיפה מנהלית.

יפעת שאשא ביטון: עניתי לך, מה קורה?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בוא נתאר את המסלול.

<אריאל דיאמנט: הוא מקוצר יותר מההליך הפלילי מטבעו.

<אריאל דיאמנט: אולי הוא קצת איך אומרים לא ההליך הפלילי והוא לא מטיל קלון ואני אתאר את המסלול.

<אריאל דיאמנט: הודעה על כוונת חיוב לאחר שהסתיימה חקירה מנהלית והגורם ברשות הגיע למסקנה שיש פה יסוד סביר להניח שבוצעה הפרה של החוק, נשלחת הודעה על כוונת חיוב.

<אריאל דיאמנט: זה מאז - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, את זה הבנו.

<אריאל דיאמנט: יפה.

<אריאל דיאמנט: ברגע שמקבלים אז לגוף הנאכף יש יכולת לטעון כנגד אותה הודעה.

יפעת שאשא ביטון: טענתי.

יפעת שאשא ביטון: מה אחר כך?

<אריאל דיאמנט: אחר כך מחליטים האם לקבל את הטענות כולן, חלקן.

יפעת שאשא ביטון: החלטתם לקבל את הטענות.

<אריאל דיאמנט: מוטל עיצום בגובה - - -

יפעת שאשא ביטון: יופי, קרה מהלך כזה שבסוף הוטל העיצום?

<אריאל דיאמנט: רגע, רגע - - -

תמר זנדברג: רגע, עוד לפני זה.

תמר זנדברג: 12 מיליון השקלים שציינתם, לאיזו תקופת זמן ולכמה חברות ולכמה הרפות?

<אריאל דיאמנט: כמה חברות אני לא יודע.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה רק כוונה.

תמר זנדברג: בסדר, מאה אחוז.

תמר זנדברג: אני אומרת, אבל קודם כל - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לדעת אם בכל השנים האלה שאנחנו יושבים פה ומדברים את עצמנו לדעת על כל הדבר הזה, אם בסוף באמת קורה משהו שאנחנו רק מתכוונים כל הזמן.

תמר זנדברג: את צודקת.

תמר זנדברג: זאת שאלה מצוינת, אבל גם כוונת החיוב, 12 מיליון שקלים על מה זה?

תמר זנדברג: זה על 100 חברות?

<אריאל דיאמנט: זה לא 100.

תמר זנדברג: 10? 2?

<אריאל דיאמנט: זה לא 100, זה סדר גודל - - -

תמר זנדברג: באיזו תקופת זמן?

<אריאל דיאמנט: תקופת זמן של אולי שנה.

<אריאל דיאמנט: שנה בערך.

יפעת שאשא ביטון: מישהו שילם משהו?

יפעת שאשא ביטון: מישהו שילם פעם בזכותכם על מה שהוא עשה?

<דויד ליבנה: גברתי, חוד החנית של האכיפה לדעתי זה לא מרכזה.

<דויד ליבנה: אנחנו קצת מפספסים את הנקודה.

יפעת שאשא ביטון: לא, בוא, אל תגיד לי מה המרכז.

יפעת שאשא ביטון: בשבילי זה הכל.

יפעת שאשא ביטון: זה התחיל בשאלה אם בכלל יש לנו סמכות ושיניים, כי יכול להיות שהייתם אומרים תקשיבי, זה גוף מסחרי, בחרת להגיע זו בעיה שלך, בואי נמשיך.

<דויד ליבנה: זה נוגע רק ברמה מאד מאד נקודתית של תופעה מסוימת.

<דויד ליבנה: גברתי, השאלה פה היא הרבה יותר רחבה.

יפעת שאשא ביטון: איפה הגנת הצרכן מגנה עלינו כשהיא מזהה שיש עבירה?

יפעת שאשא ביטון: כאילו מה אתם שווים – סליחה שאני אומרת את זה בצורה הכי – כי אולי אתם תבינו, כי אנחנו כל הזמן חוזרים על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: מה אתם שווים כגוף של הגנת הצרכן אם בסוף בסוף אתה לא יודע אפילו לומר לי על דוגמא אחת של עיצום שניתן לחברה שעברה עבירה.

<אריאל דיאמנט: אז הנה, אנחנו נותנים דוגמא של הודעה על כוונת חיוב.

<אריאל דיאמנט: זאת אומרת שהסתיימה חקירה, להזכיר לוועדה - - -

יפעת שאשא ביטון: נשלחה כוונת חיוב ו-?

<אריאל דיאמנט: וההליך נמצא בעיצומו.

יפעת שאשא ביטון: זהו?

יפעת שאשא ביטון: זה מה שעשיתם?

יפעת שאשא ביטון: רק בשנה האחרונה התחלתם לעבוד?

<אריאל דיאמנט: אבל זה מתוך מכלול דברים.

<אריאל דיאמנט: שאנחנו מדברים פה רק על הקטינים.

יפעת שאשא ביטון: טוב.

<אריאל דיאמנט: אנחנו מדברים רק על הקטינים.

יפעת שאשא ביטון: לא נעים לי להגיד לך, יש לי בן, שיהיה בריא, תיכף בן 22.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה טוב מאד, לאורך כל השנים שלו, איך זה התנהל.

יפעת שאשא ביטון: הייתי באין סוף הצגות.

יפעת שאשא ביטון: ראיתי אין סוף סדרות בטלוויזיה, כי אני מאד מקפידה לראות את מה שהם רואים וזה לא נולד אתמול.

יפעת שאשא ביטון: זה גם לא נולד לפני שנה וגם התקנות הן משנת 1991.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא עכשיו נפגשנו, בואו נראה מה עושים.

יפעת שאשא ביטון: ומה בסך הכל ביקשתי מכם?

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: לא תגיד באתי עם איזו דרישה מוגזמת של תנו לי את כל הנתונים לאורך כל השנים.

יפעת שאשא ביטון: תנו לי דוגמא אחת.

יפעת שאשא ביטון: אחת למקרה - - -

<אריאל דיאמנט: אז יש.

יפעת שאשא ביטון: אז תגיד לי חברה מסוימת קיבלה X כסף על כך וכך, על עבירה כזו וכזו.

יפעת שאשא ביטון: משהו שאני אדע שאוקיי, אז עכשיו אנחנו צריכים להתכוונן לסוג כזה של עבירות ולדעת שכאן אנחנו יכולים לטפל ובמקרים האחרים אולי פחות.

יפעת שאשא ביטון: לא יודעת, שנוכל ללמוד משהו מהדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שאנחנו לא מתקדמים לשום מקום.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם למועצה לשלום הילד, זאת הזדמנות בשבילכם לעשות חשיבה מחדש, לרענן את המחשבה.

יפעת שאשא ביטון: אולי אתם תיזכרו במשהו שתוכלו לשתף אותנו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, המועצה לשלום הילד ואחר כך נציגה של משרד הבריאות.

<לירון אשל: תודה גברתי.

<לירון אשל: אני לירון, עורכת דין ועובדת סוציאלית במועצה לשלום הילד.

<לירון אשל: אני חייבת לומר שאני מזדהה עם הדברים שנאמרו על ידיכם ואני מתוסכלת מהדיון.

<לירון אשל: הוא התחיל באיזה שהוא כיוון מסוים ודווקא אתן הרחבתן את היריעה ובתחושה מהדברים שאני שומעת מכם, בעצם מסלול האכיפה אל מול הקצב וההיקף של הפרסומים המזיקים, ההיפך, גם במדיה החברתית וגם בהצגות חנוכה וגם כמעט בכל רשת אפשרית, נשמע ומרגיש שאין שום הלימה בין קצב האכיפה ובין השיניים שיש באכיפה.

<לירון אשל: יש חוק - - -

<דויד ליבנה: סליחה שנייה שאני עוצר אותך.

<דויד ליבנה: איזה הורה מצליח באמת להדביק את הקצב של הגלישה של הילד שלו אצלו בבית?

יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור?

<דויד ליבנה: זה לא קשור.

יפעת שאשא ביטון: אלף לא נעים לי להגיד לך, אבל אני.

יפעת שאשא ביטון: אבל כי אני פריקית של לדעת מה קורה איתם בכל רגע ואני בטוחה שיש עוד הרבה מאד הורים, אבל זה בכלל לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו כשומרי הסף, אתה יודע מה, גם אם לא הדבקנו את הקצב, היה לכם איזה שהוא קצב?

יפעת שאשא ביטון: רק תגידו לי מה הוא היה.

יפעת שאשא ביטון: זהו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת לך עכשיו שתרוץ קדימה למה שיהיה בעוד שנתיים.

יפעת שאשא ביטון: ספר לי מה היה לפני שנים, שתבין מה אני מבקשת.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא נותנים לי שום דוגמאות.

<דויד ליבנה: אני מזכיר לגברתי שזה נושא שבכלל אנחנו הרחבנו את היריעה - - - בגלל הרלבנטיות - - -

תמר זנדברג: עד היום נכנס לקופת המדינה שקל אחד מהאכיפה הזאת?

<דויד ליבנה: ואנחנו חוזרים ואומרים שאנחנו בודקים את הנושא הזה לעומק.

תמר זנדברג: בסדר, בודקים הבנו.

תמר זנדברג: לעומק ולכל העומקים.

יפעת שאשא ביטון: אני - - - שאתם יודעים מה קורה ברשת החברתית.

תמר זנדברג: עד היום נכנס שקל אחד לקופת המדינה כתוצאה מהקנסות, מפעולות האכיפה שלכם?

<דויד ליבנה: אני לא, אין לי את הסנסור ואת זה - - -

יפעת שאשא ביטון: נתונים, משהו.

יפעת שאשא ביטון: באתם לוועדה של זכויות הילד.

תמר זנדברג: מה זה סנסור?

תמר זנדברג: אתה גורם האכיפה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה קהל שמסתכל.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לקהל ולא חלילה בשביל לפגוע בכם, אבל בדרך כלל זה לא מתנהל ככה.

יפעת שאשא ביטון: מגיעים משרדי ממשלה, יש נתונים.

<תמי ברנע: הם יהיו היום בעוד דיון, נכון?

יפעת שאשא ביטון: כן, אז אני מקווה.

יפעת שאשא ביטון: נתונים, משהו, לא ביקשתי משהו שהוא מופרך.

יפעת שאשא ביטון: במיוחד אם אתם עוסקים בזה ביום יום.

יפעת שאשא ביטון: כשאתה תשאל אותי על דברים שאני מתעסקת בהם, אני יכולה לשלוף לך דוגמאות ברגע.

יפעת שאשא ביטון: זה דברים שאתם חיים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אתם חיים את זה.

יפעת שאשא ביטון: תנו לי דוגמא אחת.

<דויד ליבנה: גברתי, הייתה כותרת לדיון הזה.

<דויד ליבנה: נראה לי שיש קצת מרחק בין ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה לקחת את זה למקום של אנחנו הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אתה אמרת ככה: הסיפור הרבה יותר רחב מהצגות החנוכה - - -

<דויד ליבנה: אני תיארתי - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מטפלים בזה בהיבט של - - -

<דויד ליבנה: את תמונת הפיקוח והאכיפה.

תמר זנדברג: נו, ומה התמונה?

תמר זנדברג: עד עכשיו?

תמר זנדברג: תמונה זה לדעת מה נעשה.

<דויד ליבנה: לדעתי תיארתי אותה.

תמר זנדברג: מה התמונה?

<דויד ליבנה: תוארו כאן תופעות.

<דויד ליבנה: תוארה פלטפורמה - - -

תמר זנדברג: לא, את התופעות אנחנו מתארים.

תמר זנדברג: את תמונת האכיפה אתה מתאר ולא תיארת.

יפעת שאשא ביטון: רגע, בואו ניתן ללירון מהמועצה לשלום הילד שתסיים את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: לא יפה.

יפעת שאשא ביטון: נכבד אותה לפחות.

תמר זנדברג: אה, בטח.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, לירון.

<לירון אשל: אני חושבת שהעברתי את העיקרון.

<לירון אשל: שוב, יש חוק ויש כלים.

<לירון אשל: בתחושה האכיפה היא לא מספיק חזקה.

<לירון אשל: אני לא בטוחה עד כמה הסנקציות שמוטלות כרגע משפיעות, גם על החברות שמפירות כמובן וגם על אלה שיפרו ממש בהצגות הבאות שיעלו.

<לירון אשל: ושוב, אני גם לא הבנתי מהנתונים מה חוזק הסנקציות.

<לירון אשל: זאת אומרת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי, מהנתונים?

יפעת שאשא ביטון: כי לא קיבלנו שום נתונים.

<לירון אשל: את חוזק הסנקציות.

<לירון אשל: זאת אומרת האם אם עכשיו הוטלו על חברה 100,000 שקלים והיא מרוויחה מהפרסומים מיליונים, זאת אומרת מה האפקטיביות של הסנקציות?

<לירון אשל: שוב, קשה לי להבין.

תמר זנדברג: עד עכשיו לא הבנו אפילו אם יש שקל אחד שנגבה.

תמר זנדברג: אפילו שקל.

<לירון אשל: אני מתייחסת לזה בזהירות.

תמר זנדברג: 100, 100,000 שקלים?

<לירון אשל: אנחנו יושבים פה בדיונים והמחוקק אומר את דבריו בנוגע להשפעות המזיקות.

<לירון אשל: יש חוקים שונים שמתייחסים לפרסומות ולשעות ההקרנות ואיך בעצם מגנים על הילדים, שזה הקהל השבוי, שנתון להשפעה הכי גדולה שיש.

<לירון אשל: בתחושה שלי, גם כשיש חקיקה וגם כשיש כלים, למעשה זה הופך לאיזו שהיא אות מתה באמת.

<לירון אשל: אין שימוש של ממש.

<דויד ליבנה: נכון - - - יכול להיות שלשון החוק לא מספיק ברורה.

<דויד ליבנה: יכול להיות שזה לא מספיק ברור.

יפעת שאשא ביטון: אם בסוף לא אכפתם כלום, אז גם החוק - - -

תמר זנדברג: עוד לפני שנשנה את לשון החוק, קודם תעשו מה שהחוק כן מאפשר.

תמר זנדברג: גם את זה אתם לא עושים.

תמר זנדברג: אז נגיד נשנה את החוק ללא יודעת מה ואתם לא תעשו ותבואו לפה ותגמגמו על 12 מיליון שקלים, שאפילו עד לרגע זה לא הצלחנו להבין שקל אחד שבאמת נגבה.

<דויד ליבנה: אז אני משיב לגברתי שבמרבית המקרים זה לא מספיק ברור.

<דויד ליבנה: לא מספיק ברור שיש לנו סמכות בכלל לטפל בכך.

<דויד ליבנה: למה?

<דויד ליבנה: כי אם הפרסומת לא מוכוונת לקטינים למשל, כמו המקרה שתיארתי והיא מוכוונת לקהל הרחב, אין לי סמכות לטפל - - -

יפעת שאשא ביטון: ומה קורה בכאלה שכן מוכוונות לקטינים?

<דויד ליבנה: בפרסומות שהן בהכרח מכוונות לקטינים, דוגמאות שגברתי העלתה כאן בנושא של הסחר שהתנהל בקבוצות הווטסאפ, זה תיקים שמתנהלים ואנחנו ערב הטלת הסנקציות.

יפעת שאשא ביטון: זהו?

יפעת שאשא ביטון: פעם ראשונה שיש תיקים כאלה שמתנהלים?

<דויד ליבנה: כן גברתי.

<דויד ליבנה: סמכויות האכיפה האלה ניתנו בידי הרשות רק בשנת 2014.

יפעת שאשא ביטון: ארבע שנים.

<דויד ליבנה: זו רשות שנכנסה בעצם להליך של אכיפה רק - - -

יפעת שאשא ביטון: ארבע שנים.

<דויד ליבנה: כן, אבל התקופה שדובר עליה כאן הייתה לפני שנה וחצי.

יפעת שאשא ביטון: לא, זו תופעה חדשה.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה למצוא לך דוגמאות כאלה גם לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: אני נתתי לך דוגמא כמה זקנה אני ושיש לי ילד גדול ואני חווה את זה כבר הרבה מאד שנים.

<דויד ליבנה: אנחנו מכירים גם שמתנהל עכשיו.

<דויד ליבנה: אנחנו מנטרים את השוק היטב.

<דויד ליבנה: אנחנו יודעים מה קרה לפני שנתיים ואנחנו יודעים גם מה מתפרסם בשעות אלה ממש במדיות השונות.

<דויד ליבנה: אנחנו מנטרים את השוק, גברתי.

<דויד ליבנה: מבצעים את הפיקוח ואת המעקב.

תמר זנדברג: אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשמע את נציגת משרד הבריאות, שהקשיבה לנו בקשב רב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<חוה אלטמן: משרד הבריאות עובד היום או מנסה - - -

<תמי ברנע: תציגי את שמך ואת תפקידך.

<חוה אלטמן: חוה אלטמן, האגף לתזונה במשרד הבריאות.

<חוה אלטמן: משרד הבריאות מנסה בשנה האחרונה, הוא לא מנסה, הוא עובד בתוך ועדה שהתפקיד שלה בעצם למנוע שיווק מזון מזיק לילדים.

<חוה אלטמן: עדיין לא יצאו מזה לא תקנות ולא החלטות שונות.

<חוה אלטמן: יש הרבה פרמטרים שאנחנו צריכים לקבוע, כמו הדברים שהזכרתם פה – גיל ילדים, שעות צפייה, הנושא של הרשתות החברתיות שילדים נמצאים שם היום הרבה יותר.

<חוה אלטמן: צריך לבדוק איך בכלל אפשר להגיע למקומות האלה ומה לאסור.

<חוה אלטמן: ההגדרה של מה זה מזון מזיק, ויש לנו כבר הגדרה כזאת, אנחנו היינו הרבה בכנסת בשנה האחרונה להציג את הדברים שאנחנו רוצים שיקרו ואני מאד מקווה שאנחנו נצליח לקדם את הדברים.

<חוה אלטמן: כרגע אנחנו עובדים גם עם המפרסמים, גם עם התעשייה, גם עם מומחים שונים בתוך המשרד ומחוץ למשרד, מתוך רצון גם להתחבר עם העולם ועם ארגון הבריאות העולמי, כדי ליצור באמת איזו שהיא פלטפורמה שכבר מקובלת בחלק מהארצות העולם ולנסות לעשות משהו שמצליח גם שם.

יפעת שאשא ביטון: בתוך ההתכוונות הזו, תהיה התייחסות גם לפרסום שיהיה במסגרת מופעים דוגמת המופעים שדיברנו עליהם, מופעי חנוכה, הצגות פרטיות שעולות לאוויר וכאלה?

יפעת שאשא ביטון: זה יחול על כולם?

<חוה אלטמן: לקטע הזה אנחנו עוד לא הגענו, אבל אין שום סיבה שזה לא יהיה שם, כי מזון מזיק יוגדר ובאמת עכשיו מרחיבים.

<חוה אלטמן: בהתחלה דיברו רק על טלוויזיה ודברים כאלה.

<חוה אלטמן: היום כבר הרחיבו את זה לרשתות חברתיות ולמגרשי משחקים, מגרשי כדורגל וכו'.

<חוה אלטמן: אז הכוונה היא באמת להגיע לכל המתחם, אבל אנחנו נראה לאן אנחנו נתקדם.

<קריאה: יש צפי לסיום?

<קריאה: יש איזה שהוא לוח זמנים לעבודת הוועדה?

<חוה אלטמן: הצפי הוא שתוך חודשיים תהיה איזו שהיא החלטה על האמצעים ועל ההגדרות שאנחנו צריכים.

<חוה אלטמן: בעצם מה זה מזון מזיק כבר יש החלטה.

<חוה אלטמן: אנחנו צריכים עכשיו לראות את הגיל, שיש בעולם החלטות על זה, לראות שזה מתאים לנו, לקבוע את כל אמצעי המדיה ואז להתחיל לפעול, לבנות לזה חוק, תקנות וכל מה שצריך.

<חוה אלטמן: אלא אם התעשייה מעוניינת כל הזמן באמנה ואנחנו לא מאמינים שזה יעבוד.

<חוה אלטמן: אז אנחנו מנסים כרגע לבנות משהו ביחד.

<חוה אלטמן: דרך אגב, היה - - -

תמר זנדברג: רגע, אבל הוקמה כבר ועדה, לא?

<חוה אלטמן: הוועדה כבר עובדת.

<חוה אלטמן: כבר היו איזה ארבעה מפגשים, שלושה מפגשים.

תמר זנדברג: הוועדה ברשות המנכ"ל, את מדברת?

<חוה אלטמן: נכון.

<חוה אלטמן: לא, לא, לא, הוועדה של פרסום מזון מזיק.

תמר זנדברג: ועדה של פרסום מזון מזיק הוקמה כבר?

<חוה אלטמן: כן.

תמר זנדברג: זאת אומרת הוקמה כן, אני יודעת, אבל היא כבר התכנסה?

<חוה אלטמן: כן.

<חוה אלטמן: היו שלוש פגישות.

תמר זנדברג: אוקיי, ואת חברה בה?

<חוה אלטמן: כן.

תמר זנדברג: אז את יכולה לדווח לנו מה עלה בינתיים?

<חוה אלטמן: כרגע מה שאני אומרת.

<חוה אלטמן: היו הצגות מטעם גופים שונים, אם זה מומחים, אם זה תעשייה, אם זה איגוד המפרסמים.

<חוה אלטמן: המון אנשים הציגו ויש עדיין - - -

יפעת שאשא ביטון: יש לוחות זמנים לעבודת הוועדה?

תמר זנדברג: מתי יהיו - - -

<חוה אלטמן: הפגישה הבאה צריכה להיות בערך בעוד חודש ואחרי זה בעצם אמורים להתכנס למסקנות.

תמר זנדברג: מתי היו שלושת הכינוסים?

<חוה אלטמן: האחרון היה לפני שבועיים.

תמר זנדברג: אוקיי, זה חדשות טובות.

יפעת שאשא ביטון: טוב.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לפני שאני מסכמת ואם את תרצי לומר כמה דברים.

יפעת שאשא ביטון: בואו גם נודה על האמת.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של חסויות הוא סיפור שהוא ידוע, שהוא מקובל, משתמשים בו לא רק להפקות גדולות, גם בהפקות קטנות.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה גם בתי ספר שעושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: השאלה שנשאלת כאן היא איפה גבול המותר.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מה מותר, כמה מותר, איך מותר.

יפעת שאשא ביטון: פה אני מרגישה שאנחנו לגמרי עמומים בסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאד כוונות טובות סביב השולחן, אבל מעט מאד בשר ושיניים ואני מודה שזה משהו שהוא חורה לי.

יפעת שאשא ביטון: קצת הזוי לי הדיון הזה, אני חייבת לומר.

תמר זנדברג: לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אפילו כיושבת ראש, כי אני לא מרגישה שהתקדמנו לאיזה שהוא מקום, לא שקיבלנו איזה שהן תשובות ולא שאנחנו יכולים לצאת מכאן עם איזו שהיא מחשבה עכשיו על מה עושים ואיך מתקדמים לשלב הבא.

יפעת שאשא ביטון: אז רגע לפני שאני מסכמת ונותנת את המלצות הוועדה - וזה יהיה הפעם בעיקר דרישות הוועדה - כי אני לא מרגישה שקיבלתי כאן משהו, נצטרך לדרוש את זה בצורה רשמית מהמשרדים.

יפעת שאשא ביטון: אם חברת הכנסת תמר זנדברג רוצה לומר כמה מילים, אז בבקשה.

תמר זנדברג: כן, אני רק רוצה לומר לסיכום ואני גם רוצה להציע משהו לסיכום, אם תיאותי לקבל, גברתי יושבת הראש.

יפעת שאשא ביטון: כן, בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

תמר זנדברג: אני חושבת שבאמת נפרשה בפנינו בשנים האחרונות מציאות עגומה שאנחנו רואים שלאור הוזלת היד של המדינה ומשרדי הממשלה, היא הולכת ומתעצמת וגם נהיית יותר ויותר מתוחכמת.

תמר זנדברג: אני חושבת שאנחנו בתור מחוקק ובתור המדינה, צריכים להיות ערים ליתרון, כמעט אולי אפילו המובנה, שיש לחברות המסחריות ולתאגידים עלינו.

תמר זנדברג: כי להם מדובר בכסף.

תמר זנדברג: אנחנו "רק" דואגים לשלום הציבור, לבריאותו ולחינוך שלו במקרה של ילדים וקטינים.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי.

תמר זנדברג: אחרי כל זה, אנחנו לא עושים אפילו את המינימום כדי לעמוד בדרישת הסף כדי להתחיל אפילו להתמודד עם הכוח העצום הזה ואת התוצאות אנחנו רואים.

תמר זנדברג: אני לא חושבת שאנחנו צריכים להשלים עם מצב שבו חסויות זה חלק מהעולם ומהחיים וככה זה.

תמר זנדברג: ממש לא מקובל עלי למשל שבבתי ספר והיה על זה הרבה דיונים שאני גם השתתפתי בהם, לדעתי יזמתי את חלקם בוועדת החינוך, בנושא שחסות תממן אולם ספורט או תממן הצגת סיום או משהו מהסוג הזה.

תמר זנדברג: אני ממש לא חושבת שמערכת החינוך הציבורית צריכה לאפשר חדירה של תוכן מסחרי.

תמר זנדברג: וגם כאן, זה לא נוגע רק לילדים ולבני הנוער.

תמר זנדברג: יש פה חדירה מסוכנת של תוכן מסחרי באופן שהציבור משלם עליו שוב, שלוש פעמים.

תמר זנדברג: פעם אחת בכרטיס המופע, פעם שנייה בפרסומות חינם שהוא מקבל בהיותו קהל, שפשוט אנחנו נותנים בחינם את הציבור שרכש כרטיס למופע כפלטפורמה לפרסומת; ופעם שלישית במזון המזיק, שזה עוד אספקט שנכנס לפה, כי זה לא מקרה שהמוצרים המפורסמים שם הם פעם אחרי פעם, אותו מזון מזיק שביד שנייה אנחנו נלחמים בו דרך ועדות אחרות, דרך משרד הבריאות.

תמר זנדברג: אז יש פה איזה זרועות תמנון שכולן נשלחות אל הציבור ומדינת ישראל ישנה.

תמר זנדברג: פשוט ישנה.

תמר זנדברג: עד לרגע זה המסקנה שלי מהדיון הזה זה ששקל אחד, וזה לא נסתר כאן, לא הצלחנו לקבל מידע, אבל גם לא נאמר אחרת - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדרוש.

יפעת שאשא ביטון: אולי כן והם לא ידעו לומר.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: ששקל אחד עד היום לא נכנס לקופת המדינה כתוצאה מקנס על הפרות של פרסומות כאלה.

יפעת שאשא ביטון: ואי אפשר לחשוד בתמר שהיא רוצה כסף למדינת המדינה כרגע, נכון?

תמר זנדברג: למה, אני דווקא רוצה.

תמר זנדברג: זה מציאות מאד מאד בעייתית ואני חושבת, ברשותך, גברתי, אם תהיי מוכנה לקבוע דיון המשך בעוד שלושה או ארבעה חודשים, על מנת שאנחנו נכין קודם כל מה בדיוק אנחנו מבקשים על הנתונים שקיימים היום.

תמר זנדברג: דבר שני, איזה צעדי אכיפה אנחנו מצפים לראות, כי אני חייבת להגיד לך, אני לא מתרשמת שהגענו למצב שאתם באים ואומרים לנו תשמעו, אנחנו ככה, מיצינו, אנחנו רודפים בשוטים ובעקרבים אחרי החברות, אבל חסרים הכלים האלה והאלה בחוק ואנחנו באים אליכם המחוקק ומבקשים שתתקנו.

תמר זנדברג: אנחנו עדיין לא שם.

תמר זנדברג: אנחנו עוד לא הגענו בכלל – להתרשמות שלי – אולי לא הבנו נכון, אבל אנחנו אחרי שעה דיון ולא התרשמנו אחרת.

<דויד ליבנה: אז רק במשפט, גברתי.

<דויד ליבנה: החוק, כפי שהוא מנוסח היום - - -

תמר זנדברג: את זה הבנתי.

<דויד ליבנה: הוא מנוסח בהתאם לדור ש - - -

תמר זנדברג: אנחנו הבנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל יש בו מספיק בשביל כן לתת כלים למה שקורה היום.

תמר זנדברג: לא התרשמנו שמיציתם את הכלים הקיימים ומה שנדרש עכשיו זה הכלים הבאים.

תמר זנדברג: קודם כל - - -

<אריאל דיאמנט: הכלים הם דלים מדי כרגע בחוק.

<אריאל דיאמנט: האמירות הן לא ברורות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש לדעת איזה כלים.

תמר זנדברג: כן, בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: אז ברשותכם.

תמר זנדברג: איזה כלים חסרים, אבל אני גם לא הייתי ממתינה רק לזה ומוותרת, כי שוב, עם עד היום יש לכם כן כלים להטיל את אותן הודעות קנס ולגבות ועד היום שקל אחד לא נכנס, סימן שעוד לא מיצינו את הכלים הקיימים שהגענו למצב שהם דלים ואנחנו צריכים כלים אחרים.

תמר זנדברג: אנחנו שומעים פה הרבה.

תמר זנדברג: אנחנו מתעסקים פה הרבה בחקיקה כדי לחפות על חקיקה קיימת שלא נאכפת.

תמר זנדברג: אז אם גם החקיקה החדשה לא תיאכף ולא יהיה שימוש בכלים, אז מה אנפקה מינה?

<שימרית גיטלין שקד: גם נזכיר שהסמכות לתקן את התקנות נמצאת אצל השר.

<שימרית גיטלין שקד: ככל שיש צורך להרחיב את העילות בתקנות, אז - - - לעשות זאת.

<אריאל דיאמנט: כן, אני רק רוצה לציין, נשאלנו פה שאלות לגבי הסכומים ואני רוצה להשיב לוועדה על אותם סכומים.

<אריאל דיאמנט: אז יש ארבע חברות שנשלחה אליהן הודעת כוונת חיוב בסך של 2.6 מיליון שקלים ויש 9 חברות שנשלחה אליהן הודעה על כוונת חיוב על סכום כולל של 11.5 מיליון שקלים.

<אריאל דיאמנט: אלה חברות שנגעו לדרכי שיווק אסורות לקטינים, במיוחד ובדיוק בנקודה הזו.

יפעת שאשא ביטון: מישהו מהם הגיע לכדי מימוש קנס?

<אריאל דיאמנט: לא.

יפעת שאשא ביטון: למה?

<אריאל דיאמנט: כי הודעה על כוונת חיוב נשלחה לפני מספר חודשים וזה הליך - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אמרת שהם צריכים להגיב תוך 45 יום, לא?

<אריאל דיאמנט: יש גם אפשרות לקבל אורכה של 4 יום נוספים ולאחר שהם שולחים את הטיעונים או שהם הופיעו גם בשימועים בעל פה, חלק אני חושב, נדרש זמן כמובן לבחון את התקנות ואת הטענות שלהם, כי מדובר במכלול של חברות, אבל כשאני אומר מספר חודשים, זה לא מספר חודשים רב.

<אריאל דיאמנט: מספר חודשים, כי אני לא רוצה להגיד בדיוק מתי.

<אריאל דיאמנט: זאת אומרת אין לי את התאריך המדויק.

<אריאל דיאמנט: בנוסף לכך יש גם תיקי חקירה בנושא התקנה שדיברתי עליה מקודם, שזה הפצרה בילדים בנוגע לפרסומת, שאני לא רוצה להגיד את השם שלה, מטבע הדברים.

<אריאל דיאמנט: פרסומת שמפצירה בילדים ללכת ולהגיד להורים שהם רוצים את המוצר הזה בצורה מפורשת.

<דויד ליבנה: אבל היא כן קשורה למזון, דרך אגב.

<אריאל דיאמנט: היא קשורה למזון.

<אריאל דיאמנט: יש תיק חקירה שהוא בשלבים מאד מאד מתקדמים, אם לא בסיום, שנוגע גם לנקודה הזו.

<אריאל דיאמנט: אז הדברים.

<אריאל דיאמנט: אז איך אומרים, אנחנו נוגעים בדברים.

<אריאל דיאמנט: אני גם רוצה לציין שיש הרבה הטיות והרבה הפרות של הוראות החוק.

<אריאל דיאמנט: אנחנו גוף - - -

יפעת שאשא ביטון: ועדיין אין לנו שום תהליך שהגיע לסיומו.

יפעת שאשא ביטון: אני לפעמים תוהה אם שווה כל הכסף הזה שמבזבזים על חוקרים, אם בסוף אנחנו לא מגיעים לשום מקום.

<אריאל דיאמנט: אני רוצה להזכיר ואני רק רוצה לחדד את הנקודה הזאת, כי האכיפה המנהלית, התיקון נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2015, ולא, אנחנו לא הולכים אחורה עם התיקון.

<אריאל דיאמנט: כמובן שיש אילוצים של כוח אדם שאנחנו לא מסוגלים לטפל בהכל ולתכלל את הכל באותה נקודת זמן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: ראשית אני אומר לכם תודה שהגעתם לדיון.

יפעת שאשא ביטון: תודה בכלל לכל הנוכחים.

יפעת שאשא ביטון: משום שאני רוצה להאמין ואני יודעת שאני אומרת עכשיו אמירה מאד מאד קשה, אבל משום שאני רוצה להאמין שכן יש לגיטימציה לקיום הזה של היחידה להגנת הצרכן, כי מה שאני שמעתי עד עכשיו לא ממש התרשמתי.

יפעת שאשא ביטון: אני גם רואה שגם עם כוח האדם הקיים וגם עם החקירות שיוצאות, אם בסוף אנחנו לא מגיעים לשום סוף פסוק, אז ככה עולות הרבה שאלות.

יפעת שאשא ביטון: אז מה שאני אעשה, קודם כל אני רוצה לבקש מהיחידה הזו להגנת הצרכן לקבל תשובה רשמית וברורה האם יש בכלל למערכת כלים להתמודד עם סוגיה, כפי שעלתה בדיון בהצעה לדיון מהיר של חברת הכנסת תמר זנדברג לגבי הפרסומות הסמויות והגלויות בהפקות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני זה שאנחנו מבקשים נתונים לגבי צעדים שננקטו ולגבי עיצומים כספיים שכבר ניתנו לחברות שעברו עבירות כאלה או דומות להן, דוגמת מה שעלה מצד השותפים בוועדה על פרסום לא הוגן או לא ראוי כלפי קטינים.

יפעת שאשא ביטון: הגדרתי את זה נכון?

יפעת שאשא ביטון: או לא כשר?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים מהרשות להגנת הצרכן לדעת איזה כלים חסרים להם בחקיקה, על מנת להביא לכדי יישום של מה שאנחנו מבקשים כאן במסגרת הוועדה, כי התרשמנו שהחקיקה הקיימת היא בעצם דלה.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה בסדר?

<דויד ליבנה: בהקשר של הטכנולוגיה המתפתחת, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת בעצם לדעת את הדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות – אנחנו מבקשים סטאטוס בעוד חודש של התקדמות הוועדה שהוצגה כאן במסגרת הדיון ולוחות זמנים, אם הצבתם לעצמכם, כי אפשר להמשיך בדיונים כאלה עד אין קץ ועד שנגיע למטרה כבר יהיו לנו מטרות חדשות.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נשמח לקבל גם לוחות זמנים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.