ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 549, 2018-02-06 09:30

יעקב מרגי: שלום לכולם, בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 6 בפברואר 2018, כ"א בשבט התשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא, אותו נושא שקיימנו עליו דיון במרץ 2016, מעמד מזכירי ומזכירות בתי הספר.

יעקב מרגי: אני קיימתי את הדיון הזה בלחץ, איך כתוב שם בפרשת קו 300?

יעקב מרגי: "לחץ פיזי מתון" של חבר הכנסת מסעוד גנאים שלא יורד מהנושא הזה.

<קריאה: כל הכבוד לו.

מסעוד גנאים: לא מוחאים כפיים.

יעקב מרגי: כולנו מכירים את מזכירי ומזכירות בתי הספר.

יעקב מרגי: אני חושב שכמעט 100% הן מזכירות, זה לא מזכירים.

<קריאה: 99%.

<קריאה: לא כולם פה מזכירות.

יעקב מרגי: מזכירת בית הספר בתקופה שלי הייתה מזכירת בית ספר.

יעקב מרגי: הייתה לה גם אחות בית ספר שהתעסקה עם התחום הזה ובכלל לא סמכו עליה, אז היא כמעט לא ניהלה את הסוגיה הכספית של בית הספר.

יעקב מרגי: היה לה מקסימום איזו מעטפה של הדואר עם כמה מטבעות, אבל מאז עברו הרבה מים בנהר ומזכירות בתי הספר הן כמעט מנהלות את בית הספר.

סאלח סעד: הן מנהלות בפועל.

יעקב מרגי: חבר הכנסת סעד הוא חבר כנסת חדש בוועדת החינוך, אז אני לא מעיר לו על ההתפרצות.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, מזכירות פעם התמקדו בתחום מזכירות בתי הספר ועוד היו ראש גדול, עשו עוד כמה דברים מעבר.

יעקב מרגי: היום עם המעבר כמעט לניהול עצמי מלא, למרות שוועדת החינוך עדיין לא אישרה זאת במלואה, המשרד דוחף עוד ועוד עד כדי מעבר מלא לניהול עצמי, וזו הערת אזהרה למשרד החינוך בדרך אגב, כי הסוגיה הזאת צריכה לבוא כבר לשולחן הוועדה, או שמורידים את סוגיית הניהול העצמי מסדר היום או ששמים אותה על השולחן.

יעקב מרגי: אם היא קיימת, צריך לשים אותה על השולחן לבירור.

יעקב מרגי: אני לא יודע, אלא אם כן תעדכנו אותי, כי עברו הרבה שנים מאז שהייתי תלמיד, לפחות 40 שנה מאז שסיימתי את התיכון, אז אני רוצה לדעת אם קיבלתם תוספת שכר כמו "אופק חדש", כמה עשרות אחוזים.

יעקב מרגי: אני לא שמעתי דבר כזה.

יעקב מרגי: אם קיבלתם דרגות, זה כנראה לפי הותק והפז"מ ותוספת שהייתה כמו כל עובד מדינה או עובד רשות מקומית.

יעקב מרגי: עד כאן דברי הפתיחה שלי כדי לעורר את הדיון.

יעקב מרגי: אני אתן כמה דקות, בקצרה, לחבר הכנסת מסעוד גנאים שהוביל את הדיון הזה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת אחריו.

יעקב מרגי: אני ארצה שנעבור סבב התייחסויות.

יעקב מרגי: מי שיש לה להוסיף על מה שאמרה חברתה, בשמחה.

יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: אני מקדם בברכה את כל האורחים ואת כל המזכירות במיוחד.

אחמד טיבי: למה מזכירות - - - ?

יעקב מרגי: אני אענה לאחמד טיבי.

יעקב מרגי: אחמד טיבי מזכיר לי איזו גיסה לשעבר שחייבת לבוא בסוף ולהרעיש שכולם יראו שהיא נכנסה.

יעקב מרגי: אחמד, הגעת, כולם הרגישו.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים, הנושא הזה לא ירד מסדר יומו.

אחמד טיבי: יחד איתו.

אחמד טיבי: הוא מוביל את הנושא הזה כבר כמה שנים כאן בוועדה הזאת.

יעקב מרגי: קיימנו כבר כמה דיונים.

מסעוד גנאים: זו פעם רביעית או שלישית שאני יוזם את זה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אני בקצרה כדי לתת את ההזדמנות לכל המזכירות להתבטא וכדי באמת בסוף שנגיע למשהו, בגלל שבדיון האחרון במרץ 2016 אחת המסקנות של הוועדה הייתה שכל הגורמים יישבו ביחד, הסתדרות, שלטון מקומי, משרד הפנים, משרד החינוך, נציגים של המזכירות ויגיעו למשהו.

מסעוד גנאים: נודע לי ששנתיים הם לא ישבו בכלל.

יעקב מרגי: סעיף 4 בסיכום, אני מקריא את הסעיף: "הוועדה קוראת למשרד החינוך, למשרד האוצר, מרכז שלטון מקומי, ההסתדרות החדשה ונציגי מזכירות בתי הספר להקים ולקיים צוות משותף שיגדיר את תפקיד המזכירה, מטרותיה והנגזרות מכך, את שכרה ההולם".

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

מסעוד גנאים: כפי שאמרת אדוני היושב ראש, מאחר וזאת פעם רביעית נדמה לי אחרי כל הרפורמות, במיוחד הרפורמה של "אופק חדש", אמרו במשרד החינוך, במיוחד ההסתדרות אמרו שעכשיו יש עולם חדש, שהעולם הישן הסתיים.

מסעוד גנאים: כנראה העולם החדש הזה, עדיין השמש שלו לא זרחה אצל המזכירות ועדיין הם חיים בעולם הישן משום שהמעמד שלהם לא השתנה, המשכורת שלהם לא השתנתה לצערי אפילו כששמענו פה על העניין של הניהול העצמי במיוחד, אני שמעתי מהמזכירות, ואני מסייר כל שבוע בבית ספר, לפחות אצלנו בסח'נין.

מסעוד גנאים: מזכירות אמרו לי שלמרות שהן עברו לניהול העצמי ועברו כל מה שצריך לעבור מההשתלמויות האלה, עדיין לא נתנו להן את הדרגה.

מסעוד גנאים: דבר שני, הם הוסיפו שהם הסירו להם ופסלו והורידו את העניין של גמול המנב"ס שהיה במיוחד למזכירות בבתי ספר יסודיים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אנחנו צריכים לקחת החלטות, לפחות להתחיל לגמול למזכירות האלה שהמטלות והאחריות שלהן עלתה.

מסעוד גנאים: למרות זה המצב שלהן הוא אותו מצב.

מסעוד גנאים: אני, כפי שאמרתי לך, אדוני היושב ראש, הולך לבתי ספר.

מסעוד גנאים: מזכירת בית ספר היא הכול יכול.

מסעוד גנאים: היא אפילו יותר מהמנהל.

מסעוד גנאים: כל הניירת, כל הקשר עם ההורים, עם התלמידים, עם המורים, עם הרשות, עם המנהל, עם משרד החינוך.

מסעוד גנאים: היא גם משמשת אחות לאחרונה, ומד"א גם לאחרונה, ורופא גם לאחרונה, ואני לא מגזים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מרגי ואחמד טיבי הולכים להוסיף להם מכשיר מפע"מ.

מסעוד גנאים: מי יפעל אותו, גם המזכירה?

יעקב מרגי: לא, לא.

אחמד טיבי: יש הוראות קוליות.

אחמד טיבי: כל ילד יכול להפעיל.

מסעוד גנאים: אני מקווה שהיום יהיו החלטות ראויות ויהיה יישום, ולו בחלק מההחלטות האלה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יעקב מרגי: חמד עמאר.

חמד עמאר: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, חברי אחמד טיבי כשנכנס, אמר, תראה, רק חברי כנסת לא יהודים נמצאים כאן, אז זה יתרון, לא חסרון.

חמד עמאר: זה יתרון גדול מאוד שאנחנו נמצאים כאן, קודם כול לפגוש אתכם.

חמד עמאר: שניים, לטפל בבעיה באמת כואבת.

חמד עמאר: אנחנו משנים דברים, אבל את האיש שעושה את העבודה, בסופו של דבר לא משנים אצלו שום דבר.

חמד עמאר: הוסיפו הרבה שעות עבודה.

חמד עמאר: אני פוגש מזכירות בבתי ספר.

חמד עמאר: את הכאב שלהן אני שומע מהן, ואפילו אם יש קשיים, יכול להיות שחלק מהרשויות במגזר היהודי לא מרגישים את זה, אבל אם יש קשיים במועצה המקומית במגזר הלא יהודי, היא תגיע לעבודה כל יום, תהיה שייכת לבית הספר אבל המועצה לא תשלם לה את המשכורת בגלל הקשיים הכספיים של המועצה, אז הם קשורים מאוד במועצה.

חמד עמאר: היא לא רק יכולה לשמש אחות ורופאה, היא גם צריכה להיות רואת חשבון בשביל לנהל את הניהול העצמי של התקציב.

חמד עמאר: היא צריכה גם לצלם כל מבחן שמגיע לתלמידים בסופו של דבר.

חמד עמאר: בעצם היא עושה את כל העבודה.

חמד עמאר: אנחנו, מצד שני, לא הוספנו שום דבר למשכורות בבתי הספר, לכן אדוני היושב ראש, אני לא יודע אם מי שעובד במסגרת של משרד החינוך צריך להיות שייך לבתי ספר, שייך למועצות המקומיות וקשור יותר למועצה המקומית מאשר - - -

יעקב מרגי: הם עובדי רשות.

חמד עמאר: הם עובדי רשות במקום שיהיו עובדים של משרד החינוך.

חמד עמאר: אני לא יודע אם זה יוסיף להם אם יהיו עובדים של משרד החינוך או יהיו עובדים של הרשות.

חמד עמאר: בסופו של דבר מי שמעביר את הכסף זה משרד החינוך לרשויות המקומיות, אז אנחנו עושים את זה ככה במקום לעשות את זה ישר ולתת להם את כל הזכויות שמגיעות להם, לכן אני חושב שהנושא הזה, אסור להוריד אותו מסדר היום וטוב עשיתם בוועדת החינוך שמעלים את זה, ואתם מעלים את זה כל הזמן.

חמד עמאר: אני אנסה ללוות את הנושא הזה גם כאן.

חמד עמאר: אני לא חבר ועדת החינוך, אבל אני רוצה להגיע לנושא הזה ולבדוק מה קורה ואיך אנחנו מתקדמים ואיך נותנים את כל הזכויות שמגיעות לכם, ובאמת מגיעות לכם, כי אתם עושים עבודה מעולה, עבודה נפלאה.

חמד עמאר: אתם יכולים גם להיות פסיכולוגים של התלמידים.

חמד עמאר: אתם הכתובת בעצם בבתי הספר.

חמד עמאר: כל מה שקורה בבית הספר, זה המזכירה.

חמד עמאר: כשאני הולך לשאול על הילדה שלי בבית הספר, קודם כול אני נכנס למזכירה ואחרי זה אני עולה לכיתה שלה, לכן אתם בעצם הפנים של בית הספר, אז שיהיה לכם בהצלחה ואנחנו רוצים באמת לעזור כאן.

יעקב מרגי: בבקשה.

סאלח סעד: בוקר טוב לכולם, ברוכים הבאים.

סאלח סעד: היושב ראש, הדיון הזה מאוד חשוב.

סאלח סעד: אני רואה שכאן לפי ההתכתבות האחרונה לפחות של כבודו מ-2016, שהיו דיונים בשנת 2013 ו-2014 ועדיין לא התקדמנו בכלום.

סאלח סעד: משהו לא בסדר כאן או במעקב שלנו אחרי הדברים או בהחלטות מהשלטון המקומי ומההסתדרות.

סאלח סעד: אני כאיש הסתדרות לשעבר הייתי אחראי על הרבה תחומים בשלטון המקומי, הסתדרות הפקידים.

סאלח סעד: אני חושב שצריך לעשות מעשה.

סאלח סעד: הארגון היציג של העובדים בישראל, של המזכירות האלה, חייבים לעשות מעשה.

סאלח סעד: אם אנחנו רואים שדברים לא זזים, חייבים לעשות מעשה.

סאלח סעד: לא יכול להיות שעובדות של 20 ו-25 שנים משתכרות ב-5,000-6,000 שקל.

סאלח סעד: זה משהו שכאן צריך אפילו להדליק נורה אדומה גם לשלטון המקומי וגם להסתדרות, שזה ארגון העובדים.

סאלח סעד: גם לכנסת פה.

סאלח סעד: יש להן עומס בעבודה.

סאלח סעד: מתוך היכרות אישית אני יודע שבהרבה בתי ספר מזכירות בתי הספר הן המנהלות ולרוב הן נותנות גם תשובות לא רק להורים, גם לתלמידים בכל התחומים ובכל המהלכים של היום-יום של שעות הלימוד, אז כאן אני חושב שהוועדה צריכה באמת לקחת את הדברים יותר ברצינות ואולי לתת הנחיות ברורות.

סאלח סעד: אני לא יודע אם יש לנו סמכות לתת הנחיות ולתת סנקציות מסוימות למישהו שכביכול לא מתפקד כמו שצריך, אבל צריך לעשות את זה.

יעקב מרגי: אני לא קובע עמדה, אבל כשניכנס לדיון אתם תבינו למה אני מתכוון.

יעקב מרגי: גם כדי לעזור לבן אדם, הוא צריך לדעת ולרצות לעזור לעצמו.

יעקב מרגי: אני אומר את זה בהמשך אחרי חבר הכנסת טיבי.

יעקב מרגי: אני אסביר איפה הקושי פה, צורת ההתארגנות.

יעקב מרגי: נדבר על זה בהמשך.

סאלח סעד: היושב ראש, אני מדבר בינתיים על מזכירות בתי הספר שאין להן כוח שהם יכולים לפחות בדברים האלה.

סאלח סעד: אני לא מדבר על ראשי מועצות.

יעקב מרגי: נפתח את הדיון, נשמע את כל הצדדים.

יעקב מרגי: כל הדברים בהסתייגות, אלא אם כן נשמע דברים אחרים.

יעקב מרגי: אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה אדוני.

אחמד טיבי: א', אני מקבל בברכה את מזכירות בתי הספר שנמצאות כאן.

אחמד טיבי: חלקן היו בישיבות קודמות כאן.

אחמד טיבי: אני זוכר שחברי מסעוד ואני מלווים את הנושא הזה, שמסעוד גנאים יזם את הדיון כאן, כבר כבר שנים, שלוש-ארבע ישיבות, ואנחנו בקשר עם כמה מזכירות שפעילות בנושא הזה.

אחמד טיבי: חשבנו שלאחר דיון או שניים הנושא יבוא על פתרונו.

אחמד טיבי: לא כך הם פני הדברים.

אחמד טיבי: אני רואה מההתכתבויות, מההחלטות, מהסיכום של הוועדה מישיבות שבהן השתתפנו, המלצות, החלטות, פניות, התכתבויות ועדיין המצב מדשדש במקום.

אחמד טיבי: במכתב שלך אדוני היושב ראש לגבי דיונים שהתקיימו ב-2013-2014 אתה דיברת וכפי שדיברנו, שיש שינויים, "אופק חדש", ניהול עצמי והגדיל את המעמסה על המזכירות והן הפכו להיות - - -

יעקב מרגי: חוץ ממערכת שעות הן מנהלות את בית הספר.

אחמד טיבי: המזכירות, וזה קונצנזוס של כל מי שנמצא כאן, עושות עבודה מצוינת.

אחמד טיבי: כמעט על עבודת בית הספר על כתפי המזכירה.

אחמד טיבי: אם יש מזכירה שהיא דינמית וחזקה, היא כמעט מנהלת בית ספר והיא לעיתים גם אחות אחרי השינויים האלה, וכדומה.

אחמד טיבי: לאחרונה, אדוני, החוק שאתה מוביל כאן בוועדה ואני שותף לו, חוק להכניס לבתי הספר מכשירי החייאה שמצילים חיי אדם.

<רות לוי: דפיברילטור הוא לא לילדים.

יעקב מרגי: מה את אומרת?

יעקב מרגי: סליחה, את רואה מה גורל קריאת ביניים לא אחראית?

אחמד טיבי: מאיפה את?

<רות לוי: אני מההסתדרות.

אחמד טיבי: בהסתדרות יש בית ספר לרפואה, מיוחד?

<רות לוי: לא, אבל אני נהגת אמבולנס.

אחמד טיבי: נו אז מה אם את נהגת אמבולנס?

אחמד טיבי: אל תזרקי משפטים סתם, שהם מטעים את הציבור.

אחמד טיבי: זאת הייתה הערת אגב לניסיון גם של מחוקקים לעזור לבתי ספר להציל חיי אדם.

אחמד טיבי: עכשיו אנחנו כאן כדי לעזור לכן לשדרג את מה שמגיע לכן, את התמורה של העבודה המצוינת, כי 5,000-6,000 שקלים זה לעג לרש, אדוני היושב ראש, לכן אנחנו כאן.

אחמד טיבי: אחת ההמלצות, אתה כתבת שהוועדה המליצה על הקמת גוף יציג.

אחמד טיבי: השאלה אם הקימו גוף יציג למזכירות.

אחמד טיבי: יש לכן ארגון שמייצג אתכן?

יעקב מרגי: מייד נשמע את הדברים.

אחמד טיבי: המלצנו.

אחמד טיבי: זה המשפט שאתה אמרת.

יעקב מרגי: המלצנו, וזה מה שאני רמזתי.

יעקב מרגי: בואו תקשיבו - - -

מסעוד גנאים: מאחר והם בשידור חי, מעירים שלא רק תגידו מזכירות, אלא מנהלנים, מנהלניות, כל הסוגים האלה ביחד.

מסעוד גנאים: הדיון הזה לכולם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מייד נותן את רשות הדיבור לאורחים.

יעקב מרגי: אנחנו נוכל להתכנס פה עוד עשרות פעמים.

יעקב מרגי: אמר חבר הכנסת ובצדק, השאלה איזו סמכות יש לנו, מה אנחנו יכולים לעשות.

יעקב מרגי: אנחנו יכולים לבקר משרדים, לדרוש ממשרדים, אבל לא בוכים על חלב שנשפך.

יעקב מרגי: מרגע שהחליטו על רפורמת "עוז ותמורה", "אופק חדש", צהרונים, כל מיני מטלות נוספות שנתנו לכם, הייתם צריכים להרים אמברקס.

יעקב מרגי: בדיוני הוועדות שלי פה מופיעים קבוע, ואני מברך על כך, בקדנציה האחרונה לפחות, נציגי הסתדרות המורים.

יעקב מרגי: נציגים של מזכ"לית הסתדרות המורים יושבים פה בוועדה והם בודקים והם שומעים.

יעקב מרגי: אם חס ושלום מישהו ינסה להטיל מטלה נוספת על מורה בלי הסכמה שלהם, הייתם פשוט צריכים להגיד סטופ.

יעקב מרגי: המגרש הבית ספרי, אנחנו חלק ממנו.

יעקב מרגי: אתם מקבלים החלטות.

יעקב מרגי: כשיש ארגון יציג, הוא גם יודע להרים אמברקס, עם כל הכבוד, לא מזלזל.

יעקב מרגי: כשמדברים על כ-180,000 מורים במדינת ישראל, כמה מזכירות יש במדינת ישראל?

יעקב מרגי: לא מדגדג, נכון, לעומת 180,000, אבל 9,000 כשכולם בבת אחת ישביתו ולא יבואו לבית הספר ומנהלי בתי הספר ירימו ידיים ויגידו סליחה ויקימו קול זעקה, אז מישהו יתייחס.

יעקב מרגי: אני קורא את ההתכתבויות.

יעקב מרגי: ראיתי את התגובה של הסתדרות המעו"ף ושל השר נפתלי בנט, ובצדק.

יעקב מרגי: יש הסכם קיבוצי והתפארו בזה שקיבלתם מה שקיבלו כל עובדי המגזר הציבורי, את אותו מענק 1,000 ₪, כל פעם תוספת של 1.5%.

יעקב מרגי: זה תקבלו.

יעקב מרגי: הוטלו עליכם מטלות נוספות.

יעקב מרגי: כל קבוצה שמייצגת את עצמה, ברגע שמטילים עליה משהו, הם צריכים להסכים לו.

יעקב מרגי: הסכמתם לא לבקש תמורה.

יעקב מרגי: זו הסיבה גם שלא קיימתי הרבה זמן את הדיון הזה.

יעקב מרגי: הדיון הזה, ואמרתי את זה גם בדיון הקודם, ומסעוד גנאים, מה לעשות, הוא מרגיש כמו בבית בוועדה כאן, אז הוא מעדיף פה, אבל דיונים בנושא הסכמים קיבוציים, שכר עבודה, לא כאן, זה לא השולחן, זה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב מרגי: שם דנים בהסכמים קיבוציים.

יעקב מרגי: יש קושי אמיתי.

יעקב מרגי: אתם חלק מהסכם קיבוצי אחד גדול.

יעקב מרגי: לו יצויר ששכנענו והפעלנו את כל המערכת, אני חוסך לך חלק מהדברים, ואם היה נציג האוצר, בכלל חסכתי לו את העניינים שלו.

<קובי אייזדורפר: יש פה נציג האוצר.

יעקב מרגי: סליחה שנכנסתי לתחום שלך.

יעקב מרגי: מן הנימוס אני מבקש סליחה.

יעקב מרגי: הוא יגיד, בואו נאמר שיש לי את הכסף ואני רוצה, מה שנקרא, לשפות ולפצות את המזכירות, לשפר את מעמדן.

יעקב מרגי: התוספת איקס שאני צריך לתת למזכירות, אני פותח לי הסכמים קיבוציים על כל המשק, כל המגזר הציבורי.

יעקב מרגי: אני לא אומר עכשיו על העבר.

יעקב מרגי: על העתיד אני מדבר.

יעקב מרגי: פותחים הסכם קיבוצי.

יעקב מרגי: אתם לא שקופים.

יעקב מרגי: תעצרו, אנחנו רוצים התייחסות מיוחדת.

יעקב מרגי: קופחנו, הוסיפו לנו את הניהול העצמי, הרפורמות של משרד החינוך.

יעקב מרגי: זה פתוח, תשאירו את זה מהבהב.

יעקב מרגי: לפחות להסכמים הקיבוצים, תאיימו.

יעקב מרגי: ארגון יציג?

יעקב מרגי: אני אומר לכם, שמעו לי.

יעקב מרגי: פעם שעברה אני זוכר שהיה לנו ויכוח עם ההסתדרות.

יעקב מרגי: תחפשו איך אתם תהיו מיוצגים כגוף שהוא חלק בלתי נפרד ממערכת החינוך.

יעקב מרגי: אם אתם תבואו לשולחן כשידונו בעובדי משרד הבריאות, בעובדי לשכות תעסוקה, בעובדי רשות המיסים, זו התייחסות, תקבלו מה שהם מקבלים, את אותו קצב העדכון, אבל אתם חלק ממערכת החינוך.

יעקב מרגי: אתם רוצים להיות כמו עובדי רשויות מקומיות?

יעקב מרגי: ידונו בכם כעובדי רשויות מקומיות.

יעקב מרגי: אתם לא פה ולא שם, אתם מקסימום מקבלים את התוספות של עובדי רשויות מקומיות או עובדי מדינה.

יעקב מרגי: כל מה שאתם מלינים פה, אם יש לכם לגיטימציה להלין, זה השינויים שנעשו בתוך מערכת החינוך, המטלות הנוספות, ואין על זה שיפוי, וזה צריך להיות כשדנים במערכת החינוך ועובדים של מערכת החינוך, לכן יכול להיות שכדאי לכם לבוא בהידברות עם מזכ"לית הסתדרות המורים.

יעקב מרגי: תבחנו את זה.

יעקב מרגי: קחו להם יעוץ.

סאלח סעד: הם לא יכולים על פי החוק.

סאלח סעד: הם קשורים עם הסתדרות המעו"ף.

יעקב מרגי: הם יכולים לפרוש.

יעקב מרגי: אנחנו לא מדינה טוטליטרית.

יעקב מרגי: תאמינו לי, הכול אפשר לעשות.

יעקב מרגי: אפשר להכריז סכסוך עבודה במסגרת הסתדרות המעו"ף.

יעקב מרגי: הסתדרות המעו"ף לא נותנת מענה, יכול להיות שיש קושי אובייקטיבי?

יעקב מרגי: תבחנו.

יעקב מרגי: אני לא קבעתי אבל אני אומר לכם, אנחנו ניפגש פה עוד פעם וזה לא יעזור.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע.

יעקב מרגי: אני לא מייאש אתכם.

יעקב מרגי: בסוף ניתן לכם תקווה.

יעקב מרגי: דינה פרימט, בבקשה.

<דינה פרימט: שלום, שמי דינה פרימט, אני מזכירה בחינוך המיוחד בנתניה, חינוך מיוחד, פיגור קשה, עמוק, זאת אומרת שיש לנו כיתות סיעוד.

<דינה פרימט: יש לנו בבית הספר 36 סייעות החינוך המיוחד ו-40 מורים.

<דינה פרימט: אני מזכירה יחידה.

<דינה פרימט: אני באתי לדבר איתך על כמה דברים.

<דינה פרימט: מירב בן ארי ביקשה ממני לכתוב מכתב.

<דינה פרימט: היא שלחה שאילתה לבנט.

<דינה פרימט: בנט השיב, היא כתבה לי את התמצות, שמשרד החינוך אינו צד בקביעת שכרן של מזכירות בתי ספר, גם לא של החינוך המיוחד, להסכמי שכר בין - - - לאוצר.

יעקב מרגי: הוא צודק.

יעקב מרגי: הוא לא מעסיק.

<דינה פרימט: רציתי להשיב לך בקשר ל"להשבית".

<דינה פרימט: קודם כל אנחנו לא מורים לצערנו.

<דינה פרימט: המורים הם 240,000 ואנחנו 9,000.

<דינה פרימט: אנחנו ממש מעט.

<דינה פרימט: חוץ מזה, הדבר הכי חשוב זה שההסתדרות לא איתנו.

<דינה פרימט: לצערי הרב, אני מתנצלת מראש שאני אומרת את זה, ההסתדרות שלי.

<דינה פרימט: אני עובדת 33 שנה בעיריית נתניה כמזכירת בית ספר.

יעקב מרגי: אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: לו יצויר שאת מחליטה לשבות עד שהסוגיה נפתרת - - -

<דינה פרימט: זה לא הולך ככה.

יעקב מרגי: אני יודע איך הולך.

יעקב מרגי: אני עכשיו מצייר ציור דמיוני.

יעקב מרגי: תזרמי איתי.

<דינה פרימט: אוקי.

יעקב מרגי: בית הספר יכול לתפקד יום, יומיים, שלושה, נכון?

יעקב מרגי: אבל לאורך זמן הוא לא יוכל לתפקד.

יעקב מרגי: תכפילי את זה שכל מנהלי בתי הספר יצעקו ויזעקו ולהערכתי גם יגלו סולידריות.

יעקב מרגי: פניתם למנהלי בתי הספר לגלות סולידריות אתכם יחד?

<דינה פרימט: אנחנו פנינו ליושב ראש - - -

יעקב מרגי: אם את לא תכירי בכוח שיש לך, אין לך סיכוי.

יעקב מרגי: אני בכוונה עצרתי אותך בשלב הזה, אלא אם כן תבואי ותגידי, אם העבודה שלך היא שולית ובית הספר יכול להתקיים בלעדייך, אז הדיון הזה מיותר.

יעקב מרגי: אני מעריך שהעבודה שלך לא שולית.

יעקב מרגי: מזכירת בית ספר היא עמוד התווך, כמו שאמרנו.

יעקב מרגי: כל אחד הוסיף בגוון שלו.

יעקב מרגי: זה כוח.

<דינה פרימט: נכון, אתה צודק.

<דינה פרימט: אני רוצה להגיד לך שבעיריית נתניה המזכירות, רצינו לשבות.

<דינה פרימט: יש לנו כאן קבוצת מזכירות בתי ספר.

<דינה פרימט: הם רצו לשבות אבל יושב ראש הוועד שלנו לא הסכים.

<דינה פרימט: הוא לא היה מוכן שנשבות, אז היינו צריכים את הגיבוי - - -

חמד עמאר: היושב ראש מדבר על דבר אחר.

חמד עמאר: הוא לא מדבר להשבית את מזכירות בתי הספר בנתניה לבד.

חמד עמאר: הוא מדבר על 9,000 עובדות, לא מדבר על נתניה ספציפית.

יעקב מרגי: וזו עבודה מערכתית שאת מגייסת לטובתך את המורים, סולידריות של המורים, של מנהלי בתי הספר.

יעקב מרגי: תאמיני לי, אפילו ראשי רשויות יכולים - - -

<דינה פרימט: רציתי להתייחס לנושא של הניהול העצמי.

<דינה פרימט: בית הספר שלנו בניהול חינוך מיוחד.

<דינה פרימט: בדרך כלל הוא לא בניהול עצמי, אבל אנחנו בנתניה, יש לנו פיילוט והחינוך המיוחד אצלנו הוא בניהול עצמי מלא.

<דינה פרימט: אנחנו למדנו מנהלניות - - -

מסעוד גנאים: קיבלת דרגה בגלל המעבר לניהול עצמי?

<דינה פרימט: לא קיבלנו שום דרגה.

<דינה פרימט: אולי בגלל הפז"מ שלי אני קיבלתי דרגה אחרי שסיימתי קורס מנהלניות, אבל אני אומרת לך שיש כאלה שלא קיבלו ויש כאלה שכן קיבלו.

<דינה פרימט: אצלנו המזכירות המשניות, כשאני הייתי משנית הייתה לי השלמת שכר.

יעקב מרגי: מתחת לשכר המינימום.

יעקב מרגי: אוקי, תודה.

יעקב מרגי: דועאא ג'זמאוי, בבקשה, תציגי את עצמך.

<דועאא ג'זמאוי: מזכ"ל הפורום לקידום החברה הערבית בכנסת.

<דועאא ג'זמאוי: אני אדבר גם בתור מזכ"ל וגם בתור מורה בבית ספר.

<דועאא ג'זמאוי: אני חייבת להוריד את הכובע בפני כל הנכבדות שנמצאות פה היום, כי הן עמוד השדרה של כל בתי הספר שנמצאים במדינה.

<דועאא ג'זמאוי: בלעדיהן בתי הספר לא יתקיימו וגם כן הם ילכו לאיבוד.

<דועאא ג'זמאוי: היינו בבית ספר שהוא משולב גם חטיבה וגם יסודי עם שתי מזכירות ושתיהן בקושי יכלו לעמוד בלחץ שמנהל מפיל עליהן כל הזמן.

<דועאא ג'זמאוי: לפי דעתי צריך לשנות את ההגדרה של התפקיד של המזכירה.

<דועאא ג'זמאוי: היא צריכה להיות אדמיניסטרטור ולא מזכירה, כי היא עושה את כל העבודה של המנהל.

<דועאא ג'זמאוי: המנהל פשוט מאוד בחלק מן העניינים בא וחותם וזהו.

<דועאא ג'זמאוי: אני רואה את זה מול העיניים.

<דועאא ג'זמאוי: אני מורה - - -

יעקב מרגי: אז יש את זה, מנהלניות, ויש דרגה מיוחדת למנהלניות.

<דינה פרימט: זה לא נכון.

יעקב מרגי: את אמרת את זה עכשיו.

יעקב מרגי: את עברת קורס.

<דינה פרימט: אמרתי קורס.

<דינה פרימט: הגדרת התפקיד שלי זה מזכירת בית ספר.

<דינה פרימט: זה שעברתי מנהלנית, זו בעיה שלי.

יעקב מרגי: לא אמרת זה.

יעקב מרגי: אוקי, בבקשה.

<דועאא ג'זמאוי: אז אני אומרת שהן לא מזכירות רגילות, הן בוא נגיד wonder woman ו-superwoman צריכות להיות, כי הן עושות עבודת קודש.

<דועאא ג'זמאוי: לפי דעתי ומה שאני חושבת, אני מקווה שרובם פה יסכימו איתי, המנהל צריך לעבוד מול משרד החינוך ומול הרשות המקומית.

<דועאא ג'זמאוי: לצערי חלק מבתי הספר מסתפקים במזכירה שהיא לא יודעת מה היא עושה ואז כל הבלגן מתחיל.

<דועאא ג'זמאוי: מי שיושבות פה יודעות מה הן עושות ויודעות מה הן רוצות ויודעות מה הן צריכות, אז אם המזכירות פה עוברות קורס הנהלה, היא הופכת להיות אדמיניסטרטור.

<דועאא ג'זמאוי: זו עבודה קשה.

<דועאא ג'זמאוי: אם אני מסתכלת על זה מהצד, אני מצדיעה להן.

<דועאא ג'זמאוי: היא עושה הרשמה לבית הספר, לגנים וגם לכיתה א' וכל מיני דברים.

<דועאא ג'זמאוי: אם הן יעברו קורס מנהלים, הם יעשו את העבודה כמו שצריך ובית הספר יעשה את העבודה כמו שצריך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עורכת דין גילי.

<גילי פטרן: נעים מאוד, עורכת דין גילי פטרן משדולת הנשים.

<גילי פטרן: אנחנו מלוות את מאבק המזכירות כבר די הרבה שנים.

<גילי פטרן: אני רוצה להתייחס פה לכמה דברים.

<גילי פטרן: אחד, בנוגע למה שאמר אדוני, להכרזה על שביתה, כבר נעשו מאמצים.

<גילי פטרן: ההסתדרות הכריזה על סכסוך עבודה לפני משהו כמו שלוש שנים ומה שקרה בפועל זה שהמזכירות שלא עשו את העבודה שלהן כמו שההסתדרות בעצם ביקשה, פשוט זימנו אותן לשימועים לפני פיטורים ובזה פשוט שמטו מהן את הסיכוי להמשיך את סכסוך העבודה וההסתדרות לא עמדה מאחוריהן מספיק חזק בשביל לקדם את סכסוך העבודה ובשביל לגרום להן באמת לשבות.

<גילי פטרן: הן לא יושבות על השאלטרים המרכזיים במדינה.

<גילי פטרן: גם אם הן יפסיקו את עבודתן, ימצאו להן תחליף ככל הנראה.

<גילי פטרן: הן לא יכולות לעשות את זה.

<גילי פטרן: כל אחת נמצאת במועצה אחרת.

<גילי פטרן: זה לא שהן נמצאות, קבוצה גדולה במועצה מסוימת, שאם הן יפסיקו את העבודה, ירגישו את זה המורים, ירגישו את זה המנהלים, ירגישו את זה ההורים.

<גילי פטרן: הן לא יכולות לעשות את זה.

<גילי פטרן: זה מה שנקרא הפרד ומשול.

<גילי פטרן: הן מופרדות בערים שונות ולא מרגישים את הכוח שלהן.

<גילי פטרן: ההסתדרות לא עומדת מאחוריהן במאבק שלהן.

<גילי פטרן: לצערנו, המאבק שלהן הוא כרגע מול ההסתדרות על מנת שהיא תעמוד ותעשה את העבודה מספיק טוב בשביל שהתנאים שלהן והגדרת התפקיד שלהן ישתנו.

<גילי פטרן: זה לעניין השביתה.

<גילי פטרן: דבר נוסף לעניין הסכם המסגרת שנחתם לפני כשנה וחצי.

<גילי פטרן: הן אמנם קיבלו העלאה מסוימת בשכר, אבל למעשה השתיקו אותן מלבקש העלאות נוספות למשך ארבע השנים הקרובות, מה שגרם למעשה להרבה מהן להורדה בשכר ולא להעלאה בשכר.

מסעוד גנאים: העלאה הייתה לכולם?

מסעוד גנאים: 10%, נכון?

<גילי פטרן: כן, לכולן.

מסעוד גנאים: אבל הורידו את המנב"ס 7%, נשאר 2%-3%.

<גילי פטרן: ברור, זה מה שאני אומרת.

<גילי פטרן: הורידו להן הרבה מהתוספות.

<גילי פטרן: בהסכם המסגרת יש סעיף שמשתיק אותן מלטעון טענות ודרישות נוספות ובעצם זה יצר מצב שאצל רובן זה לא גרם להעלאה בשכר אלא זה הביא להפחתה בשכר.

<גילי פטרן: דבר אחרון.

<גילי פטרן: היום יש שעת כושר לפעול במסגרת הרפורמה שמתנהלת עכשיו סביב "בתי הספר של החגים".

יעקב מרגי: מה הקשר?

<גילי פטרן: מה הקשר?

<גילי פטרן: כי המזכירות מפחדות שעוד מטלות יוטלו עליהן.

יעקב מרגי: שיסרבו.

<גילי פטרן: ומה יקרה?

<גילי פטרן: יפטרו אותן.

יעקב מרגי: לא יפטרו.

יעקב מרגי: כשאני מדבר על השבתה, אני לוקח מצבי קיצון.

יעקב מרגי: אם אנחנו ניישר קו, אנחנו נבליג ולא ירגישו את הצעקה בבית הספר שלנו, יש אחרים שצועקים "איי".

יעקב מרגי: האוצר מתפקד מול אלה שצועקים "איי", מול אלה ששמים רגל על הברקס.

יעקב מרגי: מי שמסתדר ולא כואב לו, איתו לא יישבו.

<דינה פרימט: אין לנו גיבוי של ההסתדרות.

יעקב מרגי: גבירתי, אני חולק עלייך.

יעקב מרגי: 9,000 עובדות ועובדים, אם הם מאורגנים כמקשה אחת ומנהלים מאבק עם ההסתדרות ביחד, יכולים לקבל גם תמיכה של גופים אחרים במשק ויכולים להשמיע את צעקתם ואת קולם.

יעקב מרגי: לצערי הרב מזכירות בתי הספר, קולן לא נשמע.

<גילי פטרן: אני הגשתי, אדוני, ואני אראה לך מה פורסם באתר של ההסתדרות עצמה אחרי הרפורמה - - -

יעקב מרגי: גבירתי, תודה.

יעקב מרגי: את לא חולקת עלי.

<גילי פטרן: אני לא חולקת.

יעקב מרגי: נגמרה לך רשות הדיבור.

<גילי פטרן: תראה איך הם מתייחסים למאבק המזכירות.

יעקב מרגי: אולי תכבדי את ההסתדרות שיושבת כאן ותדבר?

<גילי פטרן: אני מכבדת.

<גילי פטרן: להיפך, אנחנו רוצות - - -

יעקב מרגי: אני מבקש ממך לא להפריע לי.

סאלח סעד: ברשותך אדוני היושב ראש, אני דווקא רוצה לשאול את הגברת משדולת הנשים.

יעקב מרגי: אני לא מרשה לך, סליחה.

יעקב מרגי: לא אתן לה לענות.

יעקב מרגי: היא תלמד לשמוע ליושב ראש הוועדה.

יעקב מרגי: תשאל אותי.

סאלח סעד: היה ניסיון כאן לשמוע שכביכול היה ניסיון של מזכירות בתי הספר לשבות וההסתדרות מנעה מכן?

יעקב מרגי: נשמע את ההסתדרות.

<גילי פטרן: זה חס וחלילה לא מה שאמרתי.

סאלח סעד: זה מה שהובן ממך.

<גילי פטרן: לא, לא, לא.

<גילי פטרן: זה לא מה שאמרתי.

יעקב מרגי: חבר הכנסת סעד, כנראה לא הבנת אותי בהתחלה.

יעקב מרגי: כשאני פונה אליך, לפחות תקשיב.

סאלח סעד: אני מקשיב לך.

יעקב מרגי: שאלת שאלה, חכה, היא באוויר.

יעקב מרגי: אתה יוצר פה קריאות ביניים.

יעקב מרגי: יש כמה בקשות דיבור.

יעקב מרגי: אתן אותן.

יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע את הגופים.

יעקב מרגי: יעל חסון מנדלסון.

<יעל חסון מנדלסון: לצערי הרב אי אפשר להעלות את המצגת.

יעקב מרגי: זה אני מוחל, לצערי הרב.

יעקב מרגי: אנשים שמגיעים לוועדה לא פעם ראשונה צריכים לדעת איך מביאים מצגות.

<יעל חסון מנדלסון: פעם ראשונה - - -

יעקב מרגי: אז אל תצטערי על מה שאת לא עשית, בסדר?

יעקב מרגי: תצטערי אם הוועדה לא יכולה לעשות משהו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יעל חסון מנדלסון: בסדר.

<יעל חסון מנדלסון: אני רוצה דבר ראשון להגיב על מה שנאמר פה לגבי אפשרות שלנו לשבות.

<יעל חסון מנדלסון: מה שמתנהל בבית ספר, המזכירה היא תחת מנהל בית הספר, היא תחת המורות.

<יעל חסון מנדלסון: היא עובדת עם המורות.

<יעל חסון מנדלסון: יש לה אחריות, יש לה סולידריות לבית הספר.

<יעל חסון מנדלסון: המעסיק שלה זה השלטון המקומי.

<יעל חסון מנדלסון: יש בעיה כשהיא רוצה לשבות, היא מזיקה לבית הספר, לא למעסיק שלה שהוא השלטון המקומי.

<יעל חסון מנדלסון: מה שאנחנו בעצם מבקשות זה את עזרת ההסתדרות, לבנות תפקיד חדש, כי נאמר פה כמה וכמה פעמים שהתפקיד שלנו אינו התפקיד שנקבע בחוזר מנכ"ל או בחוקת העבודה.

<יעל חסון מנדלסון: יש בהסתדרות, אני לא זוכרת איך קוראים לזה, מישהו שבא ובודק את התפקיד ומכמת אותו ואומר מה האחריות שלו ומה הוא שווה.

<יעל חסון מנדלסון: פשוט להכניס אותנו לקובייה חדשה שנקראת לא מנהלנית, כי זה כבר קיים, אלא לקובייה חדשה שנקראת מנהלת אדמיניסטרטיבית או משהו חדש עם רמת שכר שמתאימה לנו.

יעקב מרגי: בקיצור, הגדרת תפקיד מותאמת עם רמת השכר תואמת.

<יעל חסון מנדלסון: כן, אמרת הכול.

יעקב מרגי: ולמה זה לא קורה לדעתך?

<יעל חסון מנדלסון: שאל את ההסתדרות.

יעקב מרגי: לא, אני רוצה לשאול אותך.

יעקב מרגי: אנחנו פתוחים.

יעקב מרגי: הבאנו את הדיון כדי לסייע.

יעקב מרגי: אני עכשיו פונה אליכן קודם כול כדי לראות אם אתן בכלל ערוכות לקבל את העזרה.

יעקב מרגי: בדיון הקודם דיברנו על ארגון יציג.

יעקב מרגי: יש ארגון יציג?

יעקב מרגי: התארגנתם כארגון?

<יעל חסון מנדלסון: אנחנו לא יכולים להתארגן מכיוון שאנחנו חלק מההסתדרות.

<יעל חסון מנדלסון: אנחנו צריכים להיפרד מההסתדרות ולעשות ארגון, נכון?

<יעל חסון מנדלסון: זה מה שנאמר.

יעקב מרגי: לא ארגון יציג.

יעקב מרגי: אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: יש לכם ועד מזכירות ארצי?

<יעל חסון מנדלסון: יש לנו קבוצה שמובילה.

<יעל חסון מנדלסון: היא לא נבחרה.

<יעל חסון מנדלסון: היא פשוט התנדבה ונגררה למקום.

יעקב מרגי: תתמסדו.

יעקב מרגי: לא ארגון יציג, תתחילו להתמסד.

<יעל חסון מנדלסון: נכון.

יעקב מרגי: כל עוד אתם לא תתמסדו, אף אחד לא יספור אתכם, סליחה על הביטוי.

<יעל חסון מנדלסון: אנחנו מפחדות לעזוב את ההסתדרות.

יעקב מרגי: אל תעזבי את ההסתדרות.

יעקב מרגי: תתארגנו קודם כול אתם, פנימי.

סאלח סעד: ועד של המזכירות את כן יכולה להקים.

יעקב מרגי: היא לא הצליחה.

<יעל חסון מנדלסון: לא הצלחנו.

<יעל חסון מנדלסון: עוד בזמנו של שטרן לפני עו"ד רותי, ביקשנו להיות גוף - - -

סאלח סעד: לא גוף, ועד.

<יעל חסון מנדלסון: לא משנה, ועד.

יעקב מרגי: גברת חסון, בואי תקשיבי.

יעקב מרגי: את הבנת את השאלה שלי?

<יעל חסון מנדלסון: אני הבנתי.

<יעל חסון מנדלסון: אנחנו ניסינו.

<יעל חסון מנדלסון: דיברנו כמה פעמים בהסתדרות, בואו נהיה ועד.

יעקב מרגי: אני בכוונה שאלתי, שמתי את זה על השולחן.

<יעל חסון מנדלסון: בסדר גמור.

יעקב מרגי: דורית יוסף סולומיאני.

<דורית יוסף סולומיאני: בוקר טוב, אתם מדברים על "אופק חדש".

<דורית יוסף סולומיאני: אני יכולה להחזיר אותך אחורה לדוברת.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<דורית יוסף סולומיאני: דורית יוסף סולומיאני, אני מזכירת בית ספר של 700 תלמידים, בית ספר יסודי במועצה האזורית מטה יהודה.

<דורית יוסף סולומיאני: אני מחזירה אותך לדוברת.

<דורית יוסף סולומיאני: הרבה כספים מגיעים לשלטון המקומי, הם לא מגיעים למזכירות בתי הספר.

<דורית יוסף סולומיאני: לקחו את הכספים שכביכול הועידו אותם אלינו, משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: ברשותך, אני אעזור לך.

יעקב מרגי: בתשובתו של השר בנט לדיון הקודם הוא כתב במפורש: "הועברו כספים בעבור ביצוע המטלות הנוספות לרשויות המקומיות", לא צבועות למזכירות.

יעקב מרגי: בגלל שיש מטלות נוספות כאלה וכאלה, הועבר סך מסוים לשלטון המקומי.

<דורית יוסף סולומיאני: והשלטון המקומי עשה בזה מה שהוא רוצה בשביל עצמו.

<דורית יוסף סולומיאני: זה אחד.

<דורית יוסף סולומיאני: דבר שני, אני עובדת רשות מקומית.

<דורית יוסף סולומיאני: יש מזכירות שעובדות עירייה.

<דורית יוסף סולומיאני: יש הבדל בין מתח דרגות של רשות מקומית לעירייה, וזה עוול שלדעתי צריך לתקן.

יעקב מרגי: זו בעיה אחרת.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם.

<דורית יוסף סולומיאני: אני מרגישה נפגעת מזה שאני עובדת רשות ולא עובדת עירייה, וזה חבל.

<דורית יוסף סולומיאני: חבל לתת את ההרגשה הזאת.

<דורית יוסף סולומיאני: אנחנו לא סוג ג' במדינת ישראל.

יעקב מרגי: זה נכון לגבייך, זה נכון לגבי הרבה תפקידים בשלטון המקומי שמדורגים לפי גודל רשות.

יעקב מרגי: יש קבוצות של רשויות.

יעקב מרגי: זו בעיה נלווית.

יעקב מרגי: הלוואי והיינו רק בבעיה הזו.

יעקב מרגי: עכשיו אנחנו בבעיה היסודית של המזכירות.

<דורית יוסף סולומיאני: עוד משהו אחד, אחזקת רכב, זה גם משהו שניתן לטובת לב של ראש מועצה אם הוא יכול לתת או לא לתת למזכירה.

<דורית יוסף סולומיאני: לצערי אנחנו במטה יהודה, אין גישה לבית ספר בתחבורה ציבורית.

<דורית יוסף סולומיאני: אתה חייב להגיע עם רכב פרטי ועל חשבונך.

יעקב מרגי: זה אופייני למועצות האזוריות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מלכה מן.

<מלכי מן: שמי הוא מלכי מן, אני מנהלנית בבית הספר, אמנם לא מקבלת את מתח הדרגות שמגיע לנו מאחר ובשלוש הערים לא נחתמו עדיין הסכמים בנושא זה.

<מלכי מן: היום שוחחתי עם רותי והיא אמרה שזה ייחתם בקרוב.

יעקב מרגי: מי זו רותי?

<מלכי מן: מההסתדרות.

<מלכי מן: עד שזה לא ייחתם אני לא אדע שזה קיים.

יעקב מרגי: איזה רשויות לא חתמו?

<רות לוי: שלושת הערים הגדולות לא חתמו.

<רות לוי: לפני שבוע וחצי, בלי שום קשר לשיחה שניהלנו היום, ניהלנו שיחה עם הנציג של שלושת הערים הגדולות.

<רות לוי: נתתי לו את ההסכם.

<רות לוי: אמרתי לו, תראה, לא חתמתם.

<רות לוי: הוא אמר, את צודקת, אני בודק ואחתום.

יעקב מרגי: הם לא יחתמו עד שלא יקבלו כסף.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיכי.

<מלכי מן: כמובן לאחר השיחה של רותי העליתי את יו"ר הוועד שלי והוא אמר לי שזה לא בדיוק כך.

<מלכי מן: כמו שציינת, עד שלא ייחתם, לא נדע שנחתם.

<מלכי מן: יש אצלנו מספר לא מבוטל של מזכירות שכבר עברו קורס מנהלניות ועדיין לא קיבלו את מה שמגיע להן.

<מלכי מן: אני יושבת פה בוועדה לא פעם אחת ולא פעם שנייה ושומעת את הדברים שאתן אומרות ויו"ר הוועדה אומר.

<מלכי מן: בעצם הדברים האלה, שמענו אותם ואין בהם שום חידוש.

<מלכי מן: אני מרגישה שבעצם אנחנו סקטור שלא סופרים אותנו.

<מלכי מן: פשוט ככה.

יעקב מרגי: יש עוד כמה סקטורים כאלה.

יעקב מרגי: זה לא מנחם.

<מלכי מן: בסדר, זה לא מקדם אותי.

<מלכי מן: זה לא מנחם.

<מלכי מן: אני בתור נציגת ועד של מזכירות בתי הספר בירושלים, אני נתתי למזכירות שלי הוראה חד משמעית.

<מלכי מן: כל עבודה נוספת שהמנהל מנסה לתת להן או הרשות מחליטה משום מה שמאן דהוא לא צריך לעשות את זה ברשות, מייד זה עובר להיות תפקיד של מזכירה.

<מלכי מן: אני נתתי להן הוראה חד משמעית שהן לא מבצעות את זה.

יעקב מרגי: והן שומעות?

<מלכי מן: חלקן שומעות, חלקן לא רוצות להעכיר את היחסים שלהן עם מנהל בית הספר ולכן הן עושות את זה.

יעקב מרגי: נכון שזה מחליש?

<מלכי מן: מחליש מאוד.

<מלכי מן: אני חושבת שכדאי לחשוב על אופציה, בעצם 80%-85% מהמשכורת שלנו מועברת ממשרד החינוך לרשות.

<מלכי מן: הייתי מציעה שנהיה עובדות של משרד החינוך ולא עובדות תחת הרשות המקומית ואולי כך אנחנו נקבל את התנאים שבעצם - - -

יעקב מרגי: לא תקבלי.

יעקב מרגי: כל עוד אין לך הגדרה מיוחדת שתואמת את מערכת החינוך בכללה, את עובדת כמו עובדת במגזר הציבורי.

יעקב מרגי: את אותה תוספת, המענק החד פעמי והתוספת הזו שקיבלתם, כל עובדי הציבור קיבלו.

יעקב מרגי: מה זה משנה ממי את מקבלת אותה?

יעקב מרגי: זה לא יפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: הבעיה תיפתר אם באמת יבואו ביושר ובאומץ לבחון.

יעקב מרגי: שתוקם ועדה שיבחנו מה היה תפקידה של מזכירת בית הספר בעשור הקודם לבין תפקידה היום.

<מלכי מן: אני רציתי להוסיף את זה.

יעקב מרגי: עם כל האמפתיה והסימפטיה שלנו אליכם, לראות.

יעקב מרגי: אם חל שינוי משמעותי, אז צריך לפתוח את ההסכם.

יעקב מרגי: ביושר לשים את זה על השולחן.

יעקב מרגי: אם לא חל שינוי, תתכבדו, זה המקצוע שבחרתם, אבל כולנו יודעים שחל שינוי ונוספו מטלות אבל לא צעקתם "איי".

<מלכי מן: לא חל שינוי בשכר.

יעקב מרגי: לא צעקתם "איי", הרכבת נסעה, יצאה מהרציף.

יעקב מרגי: תחכו לקטר הבא בהסכם הקיבוצי הבא.

יעקב מרגי: זה מה שאמרתי.

יעקב מרגי: אני לא באתי לייאש אתכם.

יעקב מרגי: אמרתי, ניפגש פה עוד עשרות פעמים אם לא יהיה שינוי משמעותי, א', בצורת ההתאגדות שלכם, בייצוג שלכם בצורה ברורה.

יעקב מרגי: האבחנה הזו צריכה להיות אבחנה שאתם לא עוד עובד רשות מקומית, אתם עובדי מערכת החינוך, אתם עובדי חינוך.

יעקב מרגי: יש הגדרה של עובדים של מערכת החינוך וכשעובדים ישירים.

יעקב מרגי: סליחה, בלי לפגוע בשום תקפיד אחר, זה לא המאבטח בשער שהשינוי שנעשה בעקבות הניהול העצמי או הרפורמה כזו או אחרת, שינתה לו את התפקיד שלו.

יעקב מרגי: פה מזכירת בית הספר היא עמוד התווך של כל האורגן הזה שנקרא בית הספר.

יעקב מרגי: כולם נגעו בו, כולם דחפו ידיים, שינו.

יעקב מרגי: כולם קיבלו את הפיצוי, רק אותי שכחו בבית.

יעקב מרגי: אתם מכירים את זה?

יעקב מרגי: אז זהו, זו הנקודה.

יעקב מרגי: יש לי תחושה שפה זה לא נופל או שבאתן מיואשות שאפילו העפעפיים לא זזות.

יעקב מרגי: אני מרגיש שאני מדבר ואין פידבק.

<מלכי מן: אני באמת רציתי לדבר בהמשך לדבריי על הגדרת תפקיד, שאנחנו גם דיברנו עליהם בישיבות קודמות והדבר לא נעשה.

<מלכי מן: אין הגדרת תפקיד.

<מלכי מן: כמו שציינתי, כל מנהל, כל רשות שמחליטה שבא לה להצניח עוד תפקיד על מזכירה, מייד זה עובר למזכירת בית הספר.

<מלכי מן: רותי פה, אני פונה אליך.

<מלכי מן: אני באמת מרגישה שההסתדרות שמייצגת אותנו, שבאמת מקבלת בכל חודש וחודש סכום לא מבוטל מכל עובד, לא מייצגת אותנו נכון.

<מלכי מן: היא לא דואגת באמת לסקטור שלנו.

<מלכי מן: כך אנחנו באמת חשות.

<מלכי מן: אני חושבת שהגיע הזמן לעשות שינוי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני הייתי רוצה לשמוע את השלטון המקומי, לאחר מכן את ההסתדרות, מה הצהרת הכוונות בקטע הזה, אם יש בכלל, ואם לא, ננסה לדחוף אתכם לאיזה המלצות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: משרד האוצר, אם יש תוכניות שאני לא יודע עליהן, גם כן.

יעקב מרגי: שלטון מקומי.

<עירית ורונין: בוקר טוב, שמי עורכת דין עירית ורונין, אני ממונה על הסכמי שכר ועבודה במרכז השלטון המקומי.

<עירית ורונין: אני אתייחס פה לכמה סוגיות.

<עירית ורונין: אני מניחה שאת תנאי העסקה של הסייעות הנכבדים מכירים ויודעים.

<קריאה: מזכירות.

יעקב מרגי: לא לחינם אמרת סייעות.

<עירית ורונין: סייעות, כי בדיוק חתמנו על הסכם חשוב לסייעות ואני חייבת לציין את זה כאן.

יעקב מרגי: אם כבר הזכרת סייעות, אנחנו מקדמים הצעת חוק להגדרת תפקידה של הסייעת והסדרת מעמדה.

יעקב מרגי: יש לי בעיה קשה עם משרד החינוך והאוצר.

יעקב מרגי: אני מקווה שלפחות שלטון מקומי יהיה איתי, כמעסיק.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עירית ורונין: אני רק אומר שלא בכדי אמרתי סייעות, כי באמת חתמנו על הסכם חדש עכשיו, לפני מספר ימים, לסייעות בחינוך מיוחד קשה.

<עירית ורונין: אני רק רוצה שהנכבדים ידעו את זה, באמת לתגמל אותם על העבודה הקשה שלהם בפגרות קיץ ובפגרות הפסח.

<עירית ורונין: נחזור לנושא של המזכירות.

<עירית ורונין: אני אומר בפתח הדברים שאני חושבת שהמזכירות היום באמת עושות עבודה מאוד קשה ומאומצת עם כל המטלות החדשות.

<עירית ורונין: באמת הן חוד החנית של בית הספר.

<עירית ורונין: אין לי שום דבר לומר לגבי העבודה עצמה.

<עירית ורונין: לגבי תנאי העסקה, אם תרצו אני קצת אפרט לכם.

<עירית ורונין: מזכירות בתי הספר כמו שאתם יודעים, מועסקות לפי הסכמים קיבוציים שנחתמים בין משרד האוצר להסתדרות ומרכז השלטון המקומי.

<עירית ורונין: התוספת האחרונה שנחתמה לגבי המזכירות היא תוספת ענפית שניתנה בהסכם מ-14.7.2016, שבעצם קבעה שהמזכירות יהיו זכאיות לתוספת ענפית של 10%.

<עירית ורונין: התוספת הזאת היא תוספת מוחרגת.

<עירית ורונין: היא לא מתקזזת.

<עירית ורונין: היא תוספת שבעצם באמת באה מתוך 2% שנתן השלטון המקומי מהכיס שלו ולא מתוך 7.5% שניתן רוחבי.

<עירית ורונין: חשוב לציין את זה.

<עירית ורונין: הרשות המקומית באמת שמה פה כסף מהכיס שלה בלי שום שיפוי ונתנה תוספת של 10%.

<עירית ורונין: אתייחס לנושא של המנב"ס, כי באמת הנושא של המנב"ס הוא באיזשהו מקום בא לידי ביטוי במסגרת התוספת.

<עירית ורונין: מה שקרה לגבי המנב"ס, זה שבמשך שלוש-ארבע שנים משרד החינוך הפעיל איזשהו פיילוט של מנב"ס והוא נתן שיפוי בגין התוספת הזאת, וכל עוד באמת היה שיפוי, אנחנו שילמנו את מנב"ס.

<עירית ורונין: גם היום אם יש מצב שעדיין משרד החינוך משפה איזושהי רשות, אז אני כגוף מנחה אומרת שאני גם מאפשרת לשלם את המנב"ס, אז גם תוספת של 10% לא באה לידי ביטוי, אבל אנחנו יודעים שהשיפוי הזה - - -

יעקב מרגי: המנב"ס, הייתם רק צינור.

<עירית ורונין: היינו צינור.

<עירית ורונין: תוספת המנב"ס כרגע למיטב ידיעתי עומדת להסתיים מבחינת השיפוי.

<קריאה: הסתיימה.

<עירית ורונין: הסתיימה.

<לימור הדר: אישרו 50 תוכנות חדשות - - - .

<לימור הדר: מספיק עם המנב"ס הזה.

<לימור הדר: זה לא רלוונטי כבר.

<לימור הדר: יש לנו 50 תוכנות חדשות שאנחנו עובדים איתם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מזדהה עם הלחץ שלך אבל חבל שהתפרצת.

<לימור הדר: זה לא לחץ.

<לימור הדר: אני פשוט שומעת כל הזמן מנב"ס, מנב"ס.

<לימור הדר: למה לא מנב"ס ב'?

<לימור הדר: למה לא שער החינוך?

<לימור הדר: למה לא מערכת האושר?

<לימור הדר: למה לא מערכת שילובית?

<לימור הדר: מה מנב"ס כל היום?

יעקב מרגי: גבירתי, מי הדוברת?

<לימור הדר: לימור.

יעקב מרגי: לימור, מה תפקידך?

<לימור הדר: אני מזכירת בית ספר.

יעקב מרגי: השאלות ששאלת, תסתובבי לעצמך ותשאלי את לימור למה.

<לימור הדר: זה לא עוזר לי.

יעקב מרגי: רק את עצמך.

<לימור הדר: כל בוקר כשאני מגיעה לעבודה ואני מקבלת הנחיות חדשות ממשרד החינוך, אני שואלת את עצמי מה קורה פה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עירית ורונין: בגלל שאנחנו בעצם ידענו ששיפוי משרד החינוך עומד להסתיים, אנחנו באמת בהידברות ביחד עם ההסתדרות.

<עירית ורונין: הגענו להסכמה שהתוספת של 10% היא בעצם גם בגין מטלות של המנב"ס כדי באמת לתת מענה גם להיעדר שיפוי.

<עירית ורונין: לגבי מה שדורית אמרה כאן, האבחנה בעצם של מתח הדרגות של המזכירות נעשית לפי מספר כיתות ולא לפי רמה של הרשות.

<דורית יוסף סולומיאני: רמה של רשות בלבד.

<עירית ורונין: לפי מספר כיתות, כאשר בעצם המזכירות בניהול עצמי קיבלו באמת דרגה נוספת, מזכירות שהן בעצם עברו קורס מנהלניות או לצורך העניין עונות על תנאי הסף.

<קריאה: 30 שקל לחודש.

<עירית ורונין: אנחנו באמת עשינו מאמצים ביחד עם ההסתדרות ועם האוצר ובאמת נרתמנו כאן ללא כל שיפוי אלא מהכיס של השלטון המקומי לתת תוספת נוספת כמו שהיא ניתנה בהסכם של 14.7.2016.

<עירית ורונין: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד האוצר.

<קובי אייזדורפר: אין לי יותר מדי מה להוסיף על הדברים שנאמרו פה, בעיקר על הכיוון שיו"ר הוועדה התווה.

<קובי אייזדורפר: אם יש דברים שצריכים לעשות באמצעות שיח עם מרכז השלטון המקומי לבין ההסתדרות, אם יש בעיות בין המזכירות לבין הארגון היציג, כמו שאמרת כבוד היושב ראש, לא אני ולא אתה היועצים שלהם.

<קובי אייזדורפר: הם יכולים לפתור את זה באופן פנימי.

<קובי אייזדורפר: הערה אחת לגבי הסכם המסגרת של 2016.

<קובי אייזדורפר: כמו שאמרה נציגת מרכז השלטון המקומי, יש על ההסכם הזה שקט ומיצוי וכמו שאמרה קודם עורכת דין גילי מטעם שדולת הנשים, אין פה שום דבר שונה מכל הסכם שנחתם.

<קובי אייזדורפר: יש שקט ומיצוי על כל הסכם וזה ההסכמים.

<קובי אייזדורפר: זה לא השתקה ספציפית למזכירות או לכל אוכלוסייה אחרת.

<קובי אייזדורפר: יש שקט ומיצוי על כל הסכם.

<קובי אייזדורפר: כשייגמר ההסכם, אפשר לפתוח ולדבר.

יעקב מרגי: אמרתי לך שחסכתי לך את הנאום.

<קובי אייזדורפר: כן, אז קיצרתי עוד ממה שחסכת לי.

<קובי אייזדורפר: אני סיימתי.

<קובי אייזדורפר: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הסתדרות המעו"ף.

<רות לוי: אני רוצה לפנות לחברי הכנסת, בעיקר לחבר הכנסת גנאים בהתחלה.

מסעוד גנאים: אבל רק כדי להתייחס, מאחר ופתחתי ואחת המסקנות הייתה ב-2016 שכל הגורמים יישבו, אמרו שלא ישבנו.

<רות לוי: ישבנו והוספנו וזה לא מספיק ואני מבינה ואני יודעת.

<רות לוי: אם אנחנו נשב עם חבר הכנסת מרגי כמו שישבנו לעניין הגדרת תפקיד, אני אהיה יותר ממאושרת, ובשביל זה צריך את המזכירות, כי הן יודעות מה לעשות, הן יודעות איך הן עושות.

<רות לוי: דיברתי עם כמה נציגות פה, אני מכירה את רובן פחות או יותר, יודעת בדיוק מה צריך לעשות.

<רות לוי: אשמח לשתף איתך פעולה.

<רות לוי: עכשיו לחבר הכנסת גנאים.

<רות לוי: לכל המזכירות בארץ, מזכירה היא לא אחות, מזכירה היא לא רופא, היא לא פסיכולוג והיא לא פסיכיאטר, ואני אומרת את זה לכל מזכירה ומזכירה, לא לתת תרופות, לא לעזור למורה לתת תרופות וגם לא לשים פלסתר.

<רות לוי: זה לא התפקיד.

יעקב מרגי: רותי, את יורדת מהכביש הראשי, צועדת בשביל ישראל כי יותר נוח לך.

יעקב מרגי: זה לא פותר את הדיון.

<רות לוי: אני עונה לשאלה-שאלה.

יעקב מרגי: את רוצה לתת להן ייעוץ?

יעקב מרגי: תוציאי להן חוזר.

<רות לוי: הן יודעות את זה.

יעקב מרגי: יש לכם חוזרים יפים עם לוגו של הסתדרות המעו"ף.

<רות לוי: אני חייבת לענות לחבר הכנסת שהוא נותן להן תפקיד, שעוד יחשבו שיש להן תפקיד שהוא לא שלהן.

יעקב מרגי: הוא לא נתן להן תפקיד.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב, את יודעת מה הן רצו לענות לך כרגע?

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, תשפטי אותנו.

יעקב מרגי: אנחנו נמצאים בבית הספר כרגע באירוע שכרגע "חי" והילד - - -, והיא גם אימא, היא לא רק מזכירה, היא גם אימא והיא גם אחות של והיא רואה את זה.

<רות לוי: כן, והיא תיתן אקמול לילד שהוא אלרגי לאקמול.

יעקב מרגי: זה בדיוק להיתלות בדבר הכי שולי של הדיון.

יעקב מרגי: תתמקדי בליבה של הדיון.

<רות לוי: אוקי.

<רות לוי: אני רוצה להפנות את כולם באמת למוקד בדיקת תלושי שכר של הסתדרות המעו"ף.

<רות לוי: זה לא עולה כסף, זה בחינם.

<רות לוי: מזכירה מרמת נגב שביקשה לא להגיד את שמה, קיבלה עכשיו 11,000 שקל.

<רות לוי: ההסתדרות נותנת את המענה לבדיקת תלושי שכר.

<רות לוי: כשאתם בודקים את תלוש השכר, בודקים עוד - - -

יעקב מרגי: רותי, את יודעת מה את אומרת לי עכשיו?

יעקב מרגי: ש-9,000 מזכירות, לא רוצה להגיד לך מה את חושבת עליהן, לא מבינות מתלוש השכר שלהן.

יעקב מרגי: אולי תלכי ותדבקי מה קרה ברמת נגב או שער נגב, למה באמת היא קיבלה את התוספת, תמצאי שזה לא קשור לתפקיד שלה.

יעקב מרגי: את לוקחת מקרה אחד, רוצה להשליך על הכלל כשאומרים לך פה שמזכירות "מגרדות" מלמעלה את שכר המינימום.

יעקב מרגי: את יודעת מה, גם אם הן מקבלות 11,000 ₪, אני אומר לך, מרגע שהטילו עליהן מטלות נוספות ואף אחד לא דאג לשפות אותן כמו ששיפו את הרשויות המקומיות, כמו ששיפו סקטורים אחרים, אז עם כל הכבוד, מישהו כשל פה.

<רות לוי: אבל זה לא נכון.

<רות לוי: סליחה, אתה נותן לה להגיד דברים שהם לא נכונים.

יעקב מרגי: תני לי לסיים.

<רות לוי: התפקיד שלי זה לשמור עליהן.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אנחנו שעה מקיימים דיון על הליבה של הדיון.

יעקב מרגי: בחרת להתחיל מסביב-מסביב.

<רות לוי: תנחה אותי.

יעקב מרגי: אני מנחה אותך, לכן אני מביא אותך לליבה של הדיון.

יעקב מרגי: הליבה של הדיון כרגע, ולא משנה כמה הן משתכרות, ולו השתכרו אפילו כמו העשירון העליון.

יעקב מרגי: אני אומר לך כרגע, זה מה שצריך לגרות אתכם, הסתדרות המעו"ף.

יעקב מרגי: יש סקטור שלם פה שהוספו עליו מטלות נוספות של הניהול העצמי והנה אני אומר לך, אם לא היה השלטון המקומי עוצר את הרפורמה של הניהול העצמי, הן היו היום טובעות בעוד עשרות מטלות.

יעקב מרגי: השלטון המקומי עצר את משרד החינוך מיישום הניהול העצמי המלא שהוא יותר ממה שאתן עושות היום.

יעקב מרגי: יותר ויותר בהרבה תחומים.

יעקב מרגי: השלטון המקומי עצר את זה, לא אתן, אז אני מצפה מההסתדרות שהוא גוף יציג - - -

<רות לוי: לא, אתה סתם כועס.

יעקב מרגי: עכשיו תעני לי, אני לא כועס.

<רות לוי: בטח שאתה כועס.

<רות לוי: אתה לא מקשיב.

יעקב מרגי: תני לי לסיים ותתייחסי.

יעקב מרגי: הסתדרות המעו"ף הייתה צריכה בשלב ההכלה הראשוני לעצור את התהליך.

יעקב מרגי: עכשיו תגידי לי מה את מתכוונת לעשות.

<רות לוי: אוקי, עכשיו אני אגיד לך גם מה עשיתי.

<רות לוי: אני עובדת כאן שלוש שנים.

<רות לוי: בשנה הראשונה שנכנסתי, ראיתי שהוסיפו להן "בית ספר של הקיץ", וכל הבנות כאן עדות.

<רות לוי: הדבר הראשון שעשיתי, זה שלא יתנו להן מטלות חדשות בלי תגמול, והן קיבלו תגמול ובעזרת השם הוא גם יעלה.

יעקב מרגי: ניהול עצמי, מה היה איתו?

<רות לוי: קיבלו דרגות נוספות.

מסעוד גנאים: למה חלק לא קיבלו?

<רות לוי: מי שלא קיבל, בגלל זה יש לי את מוקד בדיקת תלושי השכר שלא נותן לי להשלים, ושם אני רואה מי קיבלה דרגה בזמן, מי לא קיבלה דרגה בזמן.

<רות לוי: אנחנו תובעים רטרואקטיבית.

<רות לוי: אנחנו הולכים לוועדת - - -

יעקב מרגי: את אומרת שיש דרגה מיוחדת לניהול עצמי?

<רות לוי: כן.

יעקב מרגי: לא במסלול הקידום הרגיל.

<רות לוי: אני אומרת לך שכן.

יעקב מרגי: את אומרת שבהסכם יש תוספת דרגה מיוחדת, ייעודית למי שעבר לניהול עצמי, לא במסגרת מסלול הקידום הרגיל.

<רות לוי: היא צריכה לעבור קורס של ניהול עצמי.

מסעוד גנאים: קידום בדרגה של הניהול העצמי, זה תלוי בהסכמה של הרשות?

<רות לוי: לא.

מסעוד גנאים: מה לא?

מסעוד גנאים: פנו אלי מזכירות שהרשות סירבה לחתום להן ועדיין לא קיבלו את הדרגה.

<רות לוי: אז אני מבקשת שייפנו דחוף לוועד ולעשות ועדה פריטטית.

מסעוד גנאים: הן פנו ואמרו להן, אתן צריכות חתימה של הרשות.

מסעוד גנאים: כל רשות עושה דין לעצמה, לצערי.

<רות לוי: זה לא בסדר.

יוסף ג'בארין: הן יכולות לפנות אליך?

<רות לוי: הן צריכות לפנות אלי.

יוסף ג'בארין: אני מבקש ממך להירגע קצת.

<רות לוי: אני כועסת.

יוסף ג'בארין: גם כבוד לנו, גם כבוד למזכירות.

יוסף ג'בארין: אם לא הייתה באמת בעיה, אנשים לא היו מגיעים לכאן.

יוסף ג'בארין: יש לנו ישיבות לפעמים שכמעט אין אנשים, אז כנראה שיש בעיה.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת גנאים וחבריי כאן מצביעים באמת על קשיים רציניים, אז בואו ברוגע נתקדם קצת ונרגיש שאנחנו מתקדמים.

יוסף ג'בארין: לא צריך לכעוס.

<רות לוי: לא, אני לא כועסת.

יוסף ג'בארין: תקשיבי לקשיים הללו וננסה להתקדם.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רות לוי: אני פונה למשרד החינוך שהוא נעלם לי פתאום, שיחזיר את התוספות שהוא לקח, כי הבנות לא הפסיקו לעבוד.

יעקב מרגי: איזה תוספות הוא לקח?

<רות לוי: את תוספת המנב"ס.

<רות לוי: את יכולה לקרוא לה מנב"ס, מנב"סנט, ציפור.

<רות לוי: מה אכפת לי, אני צריכה תוספת לעבודה שאת עושה והוא לקח את זה.

<רות לוי: אני מבקשת שיחזיר את זה.

יעקב מרגי: זה במסגרת פיילוט היה?

<רות לוי: לא, זה לא היה במסגרת פיילוט.

מסעוד גנאים: משרד החינוך נתן שתי תשובות: אחת, פיילוט, שנית, שאין תקציב.

<רות לוי: זה היה לשלוש שנים כדי שהבנות יתרגלו לעבור מכתב יד למחשב, אבל זה חודש לאורך השנים.

סאלח סעד: האוצר נמצא פה.

סאלח סעד: האם אתה יודע - - -

יעקב מרגי: הוא אמר לך שלא.

יעקב מרגי: אין לו שום דבר פתוח.

סאלח סעד: סליחה, רותי.

סאלח סעד: האוצר, האם אתה יודע מזה שהחינוך לקח את התוספת הזאת?

<קובי אייזדורפר: לא.

יעקב מרגי: זאת התוספת שהייתה חד פעמית לשלוש שנים?

<רות לוי: וחידשנו את זה כל שנה.

יעקב מרגי: אוקי, תודה.

<רות לוי: מה שאני מבקשת ממשרד החינוך ואני צועקת פה את צעקתן של המזכירות, מה שקורה הוא, בגלל הגדרת התפקיד שכתוב שהיא צריכה גם שהמנהל הוא המנהל המקצועי שלה, כל גחמה שיש למנהל הן עושות.

<רות לוי: אני פונה למשרד החינוך, אני פונה לחברי הכנסת.

<רות לוי: אני חושבת שכן צריך לעשות הגדרת תפקיד, שלא כל מנהל או כל 'פיפס' של משרד החינוך יוטל על המזכירה, ואני מבינה את המזכירות שלא נעים להן כי המנהלת היא זאת שהיא עובדת איתה יום-יום ובכפיפה ולא נעים לה להגיד לה לא, כי ההסתדרות אמרה שלא.

יעקב מרגי: רותי, למי את פונה שצריך לעשות הגדרה חדשה של התפקיד?

<רות לוי: אני רוצה לעשות את זה יחד איתך כמו שעשינו עם הסייעות.

יעקב מרגי: תקשיבי, אני יכול לבוא ולעזור לך.

יעקב מרגי: קודם כול את צריכה לרצות.

יעקב מרגי: ההסתדרות צריכה קודם כול להאמין במצוקה.

יעקב מרגי: אחרי שאתם מאמינים במצוקה, לרצות לשנות, להתמודד, לשים את הכוח הזה.

יעקב מרגי: 9,000 עובדים במשק שכנראה הוא לא מזיק לאף אחד, לא מזמזם לאף אחד באוזן.

יעקב מרגי: כן לשים אותם בקדמת הבמה ולהתייחס אליהם ולשים את זה על השולחן.

יעקב מרגי: תפני ליושב ראש ההסתדרות ותגידי לו, תקשיב, יש מצוקה אמיתית, בשינויים שחלו במערכת החינוך פספסנו את המזכירות - - -

<רות לוי: אנחנו לא פספסנו את המזכירות.

<רות לוי: יש להן הגדרת תפקיד.

<רות לוי: אני לא אוהבת את הגדרת התפקיד הזה.

יעקב מרגי: את אמרת את אותן מילים כמו שלי, רק עכשיו את מחפשת איך אתם לא נפגעים.

יעקב מרגי: כשאני אומר לך פספסנו, את בעצמך אומרת שאת לא אוהבת את הגדרת התפקיד, נכון?

יעקב מרגי: כי היא לא מתאימה כבר, נכון?

<רות לוי: נכון.

יעקב מרגי: אז פספסנו, ואני אמרתי את זה בלשון רבים כדי שלא תיפגעי, ובכל זאת נפגעת.

<רות לוי: אני לא נפגעת.

יעקב מרגי: לא אמרתי, פספסתם.

יעקב מרגי: ההסתדרות פספסה.

יעקב מרגי: אולי ככה זה יחלחל יותר טוב.

יעקב מרגי: פספסתם, אתם הארגון היציג.

יעקב מרגי: אני לא ארגון יציג של המזכירות.

יעקב מרגי: אתם הארגון היציג.

יעקב מרגי: תפני למזכ"ל ההסתדרות בעקבות הדיון הזה.

יעקב מרגי: אני גם אוציא לו פנייה, אבל תיפני, תעבירו לו את הטונים של הדיון הזה.

יעקב מרגי: תעבירו את המצוקה בפנים, תראי את המבטים האלה.

יעקב מרגי: יושבים פה, שורפים שעה וחצי.

יעקב מרגי: באו ממרחק לירושלים הפקוקה.

יעקב מרגי: בלי ציפיות הגיעו לדיון.

יעקב מרגי: גם אני הגעתי בלי ציפיות לדיון, כי אנחנו חסרי אונים.

יעקב מרגי: הדרך היחידה, שניסנקורן שיודע להוביל מהלכים כשהוא רוצה, במדינת ישראל, ייקח את ה-9,000 עובדים האלה וישים אותם.

יעקב מרגי: תאמיני לי, לאוצר זה כלום.

יעקב מרגי: אם הוא בא לשר האוצר במסגרת השיחות היום-יומיות שיש לו בנושאים רבים כאלה ואחרים והוא אומר לו, תקשיב, יש פה איזה נושא שהוא אפילו לא מדגדג לך את הספינה התקציבית וצריך לשים את זה על השולחן, תאמיני לי שהוא יעשה את זה, אבל מישהו צריך לקחת את זה.

יעקב מרגי: מי שצריך לקחת את זה, זה אבי ניסנקורן.

יעקב מרגי: לא לחינם אמרתי לך, למי את פונה?

יעקב מרגי: אני מוכן לסייע אחר כך בשולחן עגול יחד עם השלטון המקומי, רק תאמרי שיש היענות.

יעקב מרגי: תבואי, תגידי לי תשובה.

<רות לוי: רק עכשיו הם קיבלו 10%.

<רות לוי: זה לא שאנחנו לא עושים כלום.

יעקב מרגי: ה-10% האלה, את ואני וגם השלטון המקומי מבינים שהתמסמסו עם הביטול של המנב"ס.

יעקב מרגי: נכון, ה-2% פלוס התוספות כמו שקיבלו כל עובדי המגזר הציבורי, זה בלי טובות.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים כרגע על תוספת המטלות, על שינוי הגדרת תפקיד של המזכירות.

יעקב מרגי: את בעצמך מכירה בזה.

יעקב מרגי: אם את לא מכירה בזה, תגידי.

יעקב מרגי: מותר לך, זאת דעתך המקצועית, אבל את לא אומרת.

יעקב מרגי: בואו נסכם את הדיון בכיוון הזה לפחות, שהמסר הזה שיש בדיון הזה יעבור לאבי ניסנקורן.

יעקב מרגי: אנחנו גם נכתוב זאת בסיכום.

יעקב מרגי: אני מבקש אותך להסביר לו בהמשך לפנייה שלי, להעביר לו את הטונים, את התחושות ולשים את זה.

יעקב מרגי: זה לא כסף גדול.

יעקב מרגי: זו קבוצה קטנה אבל היא דומיננטית במערכת החינוך.

יעקב מרגי: היא חלק בלתי נפרד מאותם 200,000 עובדי הוראה ואחרים שנלווים למערכת החינוך.

<רות לוי: התשובה טמונה במשרד החינוך.

יעקב מרגי: תאמיני לי, אם אבי ניסנקורן ידבר עברית, שר האוצר ושר החינוך ידברו פורטוגזית.

יעקב מרגי: הוא צריך לרצות.

יעקב מרגי: מה לא ברור?

יעקב מרגי: רותי, אני מתפלא עלייך.

יעקב מרגי: את תופסת ותק בדיונים האלה ואת נשארת אותו דבר.

<רות לוי: זה לא נכון, אני מקדמת.

יעקב מרגי: לא, בתגובות שלך.

יעקב מרגי: אני אמרתי שאת לא עושה?

יעקב מרגי: את מקדמת ועושה, אבל בתגובות שלך אני מרגיש שאני תמיד באותה מריבה איתך.

<רות לוי: אני לא רבה איתך.

<רות לוי: אני חושבת שאנחנו מדברים אותו דבר.

<רות לוי: אני חושבת שאני ואתה מדברים אותו דבר, רק בקול רם.

יעקב מרגי: אני מרגיש שאת לא מצליחה להבין אותי ואני לא מצליח להבין אותך.

<רות לוי: ואני חושבת שאנחנו מדברים אותו דבר.

יעקב מרגי: אני לא הבנתי ככה אבל אני שמח.

יעקב מרגי: רק תגידי לי לא בתנועת ראש, שאכן אבי ניסנקורן יקבל את המסר.

יעקב מרגי: זה מה שחיכיתי בעשר הדקות האחרונות.

יעקב מרגי: שמעתי ארבע פעמים לא, לא, לא.

<רות לוי: לא על מה?

יעקב מרגי: על כל מיני דברים, רק לא על זה.

<רות לוי: עם זה אני מהנהנת בראש ולא מפסיקה.

יעקב מרגי: אז תאמרי לי, אנחנו נעביר את המסר.

<רות לוי: אני באופן אישי אעביר את המסר הזה לאבי ניסנקורן.

יעקב מרגי: ואני גם אוציא את זה בסיכום.

יעקב מרגי: תודה.

<רות לוי: יחד עם זאת אני גם רוצה להעביר את המסר למזכירות, שכן סופרים אותן, שהן לא שקופות כמו שהן חשות.

יעקב מרגי: אמרת זאת.

<רות לוי: אבל הן כל הזמן אומרות, אנחנו שקופות, אנחנו שקופות.

<רות לוי: הן האחרונות שקיבלו עכשיו תוספת של 10%.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אף אחד לא אמר שההסתדרות לא עושה כלום, אבל פספסנו.

יעקב מרגי: ברגע שיש שינוי במהות התפקיד, בהגדרת התפקיד ולא התקבל שיפוי חוץ מאותה דרגה, שאני לא שמעתי מסר חד משמעי שזה מיושם, את בעצמך אומרת שיבדקו - - -

<רות לוי: לא.

<רות לוי: סליחה, זה מיושם.

יעקב מרגי: תני לי לסיים, זה לא שחור-לבן.

יעקב מרגי: תקשיבי מה אני בא לומר.

יעקב מרגי: זה תלוי גם ברצונה של רשות מקומית, ביכולתה של רשות מקומית.

יעקב מרגי: את מכירה מה זה רשות מקומית עם חשב מלווה?

<רות לוי: כן, ואני רבה איתם כל הזמן.

יעקב מרגי: רשות מקומית עם חשב מלווה, ברגע שאין לו כסף, לא מעניין אותו לא הסכם קיבוצי, לא מעניין אותו כלום והוא לא יחתום.

<מלכי מן: אני רוצה לומר מילה אחת בהקשר למה שרותי אמרה.

<מלכי מן: רותי, כבר בישיבה הקודמת הוטל על ההסתדרות ועלייך הנושא של הגדרת התפקיד, ואני זוכרת את זה טוב מאוד.

<מלכי מן: דבר שני בקשר לבדיקת תלושי השכר.

<מלכי מן: אני בתור נציגת ועד של מזכירות בתי הספר בירושלים, רובם שלחו להסתדרות את התלושים.

<מלכי מן: קיבלנו שמגיע לנו דרגות ולפעמים שתי דרגות נוספות.

<מלכי מן: הרשות אומרת, מי זאת ההסתדרות?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך פה?

יעקב מרגי: בבקשה.

<לבנת גבריאלוב: שמי לבנת גבריאלוב, אני שייכת לאגף תקציבים במשרד החינוך.

<לבנת גבריאלוב: משרד החינוך הוא גוף שמיישם את כל הסכמי השכר שנקבעים בין הסתדרות למעו"ף לשלטון המקומי.

<לבנת גבריאלוב: אנחנו הגוף שמיישם את ההחלטות בדומה לכל עובדי הרשות המקומית.

יעקב מרגי: גברת גבריאלוב, מעבר לפורמליסטיקה, ותודה שאמרת, ואין ספק שמשרד החינוך, לכן גם אם הייתם מבחינתי כמעט לא שוליים, אז זניחים בדיון הזה.

יעקב מרגי: לאור הסיכום שאני הולך לסכם אותו, כי בסוף כל השחקנים צריכים להיות על המגרש הזה של השינוי.

יעקב מרגי: משרד החינוך הוא שחקן מרכזי.

יעקב מרגי: אנחנו נביא את האוצר לשם.

יעקב מרגי: אני רוצה שהמסר הזה, ברגע שאתם מכירים בשינוי שנעשה, עם כל מה שאתם עוד הולכים לעשות ורוצים לעשות עם הניהול העצמי ותוספת המטלות, לכשיהיה דו-שיח של יו"ר ההסתדרות החדשה אבי ניסנקורן יחד עם שר האוצר ויחד עם שר החינוך, שיהיו מודעים.

יעקב מרגי: זה מה שאנחנו מצפים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הסיכום ברוח הדברים כפי שאמרתי.

יעקב מרגי: אנחנו נפנה ליו"ר ההסתדרות לקחת את הסוגיה הזו של מזכירי בתי הספר, לשים אותה פתוחה לדיונים ביחד עם שר האוצר ומשרד החינוך והשלטון המקומי שהוא המעסיק.

יעקב מרגי: אנחנו נוציא פנייה בעקבות הסיכום ונקווה שיהיה שינוי.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לכם שוב, לא תעזרו לעצמכם, אף אחד לא יעזור לכם.

יעקב מרגי: תתאגדו בהתאגדות פנימית ושימו לכם את זה.

יעקב מרגי: אני עוד דיון על המזכירות לא מקיים.

יעקב מרגי: אם אתן לא יודעות לעזור לעצמן, אנחנו לא נוכל לעזור.

מסעוד גנאים: אלא אם יש בשורות טובות.

יעקב מרגי: תודה.