ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 671, 2018-01-29 09:30

איתן כבל: בוקר טוב לכולם, היום יום שני, פעם אחת כי טוב.

איתן כבל: כמו שתמיד אני אומר, ננסה לעשות אותו פעמיים כי טוב.

איתן כבל: כמידי בוקר נתחיל את היום בהקראה של שיר.

איתן כבל: היום אנחנו נקריא שיר של נחום אבניאל, ששמו סדקים.

איתן כבל: נחום אבניאל, יליד התשמ"ד, 1983, עורך וכותב.

איתן כבל: נולד בקיבוץ, גדל ביישוב קהילתי וחי בעיר.

איתן כבל: שירת כחייל קרבי בחטיבת הנח"ל.

איתן כבל: נשוי לאחת ואב לשניים.

איתן כבל: שיריו התפרסמו בכתבי עת ובמוספי העיתונים.

איתן כבל: "מה הן שנות חושך" הוא ספר שיריו הראשון.

איתן כבל: "מה הן שנות חושך" משרטט את דיוקנו של האדם העומד בפני אלוהים ומול המוות.

איתן כבל: המציאות הישראלית משתקפת בנפש, ויוצרת שברי אור שירִיים שרב בהם היופי ורב הכאב.

איתן כבל: המשיכה בין הקצוות מולידה שירה עזה ושבירה הקוראת אל החלל הריק, כמהה למגע אלוהי או לכל הפחות אנושי.

איתן כבל: "סדקים.

איתן כבל: אני מתבונן/ בעקבות הזרימה בנחל טוב/ נחל אכזב קשה יותר לאהוב/ צריך להקשיב חזק/ לאטד כמו יתום/ לאבן כמו לב/ למלוח כמו דמעות/ לתנועה שקטה/ של השכבות בסלע/ ריבונו של עולם/ כמה סבלנות צריך כדי/ לגדל ילדים במדבר/ כמה מים להוציא מן העפר/ ולכסות כשקר לגונן/ מאל נמהר והם אינם/ יודעים דבר/ רק בסלע חרותים/ קווי מתאר".

איתן כבל: יפה.

איתן כבל: בדיוק הגעת, חבר הכנסת פרי, לסוף ההקראה.

איתן כבל: ברשותכם, אני חייב לומר כמה מילים.

איתן כבל: כולנו נחשפנו לרצון של ממשלת פולין לשנות את החוק, כך שהם יהיו פטורים לגמרי מזוועות השואה.

איתן כבל: האמת, זה מטריד הרבה יותר מעבר לסיטואציה, מעבר לעובדה שהקצבים מבקשים להיות מכחישים.

איתן כבל: זה מסוג אותם דברים שאתה בהתחלה מכחיש, חולפות להן השנים ואתה לא היחיד שנמצא במצב הזה.

איתן כבל: ופתאום אתה מוצא את עצמך שמדינות נוספות מכחישות.

איתן כבל: ופתאום – על מה מדברים?

איתן כבל: אף אחד לא יודע במה מדובר.

איתן כבל: אנחנו גם מבינים שהשנים חולפות להן ויותר ויותר אנשים שחוו את זוועות השואה נפטרים.

איתן כבל: זה מסוג אותם דברים שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שהזכר של אשר היה יימחה לעולם.

איתן כבל: אני אומר את הדבר הבא – זה עלול לחזור.

איתן כבל: זה עלול לחזור לא רק לנו, ליהודים, חס וחלילה, אלא זה יכול להיות בכל פינה בעולם, חס וחלילה, וזה קורה.

איתן כבל: גם היום, בימים אלה מתרחשת שואה בכל מיני מדינות.

איתן כבל: ככל שנצעק ונזכיר, אני חושב שנדע לעצור את האירוע הבא.

איתן כבל: חשבתי לנכון, חבריי חברי הכנסת, להעלות את העניין הזה.

איתן כבל: אני מתחבר לזה כי הבת השנייה שלי בדרכה השנה להיות בפולין וזה יהיה מעניין.

איתן כבל: תלמידים מגיעים לפולניה, לאושוויץ, להזכיר וללמוד, ומה המשמעות כשהחוק יחוקק ויהיה חלק מספר החוקים?

איתן כבל: האם המשלחות האלה תוכלנה להמשיך לבוא, לדבר ולהזכיר ולהתייחס לחלקה של פולניה בזוועות?

איתן כבל: זאת שאלה מאוד מאוד מעניינת.

<לאה ורון: רק בפולין ובגרמניה היו מחנות השמדה.

<לאה ורון: אלה העובדות.

איתן כבל: חברות וחברים, חוק המכר – חייבים להתקדם איתו.

איתן כבל: זה לא תלוי רק בנו.

איתן כבל: עורך הדין ללום, ואני אומר גם למשרדים השונים ולכל מניחי הצעת החוק, שאני רואה פה את חבר הכנסת מקלב, אנחנו מבקשים להתקדם בצורה מאוד משמעותית.

איתן כבל: כל יום שבו אנחנו מתעכבים, פוגע ברוכשים וזה לא לעניין.

איתן כבל: תודה רבה לכם, אנחנו ממשיכים היכן שעצרנו.

איתן כבל: גברתי הרשמת, גברתי מנהלת הוועדה, היועצת המשפטית, דובר, בבקשה.

<מירב תורג'מן: אני אזכיר מה היה בדיון הקודם.

<מירב תורג'מן: הדיון הקודם התקיים ביום 13 בנובמבר.

<מירב תורג'מן: הוועדה דנה ואישרה את סעיף 1 שעניינו הגדרות.

<מירב תורג'מן: היא אישרה גם את סעיף 1א המוצע שבסעיף 2, שמדבר על הגבלה על מכירת דירה לפני אישור תוכנית או הקלה.

<מירב תורג'מן: הוועדה הספיקה גם לדון בסעיף 1ב המוצע, שעניינו זכות בלעדיות לרכישת דירה.

<מירב תורג'מן: בהתאם לסעיף המקורי שהוצע, מוכר דירה שנתן התחייבות לקונה פוטנציאלי לשמור לו לתקופה מסוימת את הזכות לרכוש את הדירה הספציפית, יהיה מוגבל בסכום שהוא יוכל לדרוש מהקונה הפוטנציאלי, אם וכאשר לא נחתם חוזה בין הצדדים.

<מירב תורג'מן: את הסכום המרבי שהמוכר רשאי לגבות, הוצע שיקבע שר השיכון.

<מירב תורג'מן: בהמשך גם ביקשו להוסיף התייעצות עם שר האוצר, והוא יהיה רשאי לקבוע סכומים שונים לתקופות התחייבויות שונות.

<מירב תורג'מן: במהלך הדיון עלו מספר הצעות מטעם חברי הוועדה והתגבשו לכדי שלושה עקרונות.

<מירב תורג'מן: העיקרון הראשון היה שההסכם ייעשה בכתב, כך שתהיה מודעות לקונה הפוטנציאלי מה הוא הולך לשלם, אם וכאשר החוזה לא יגיע לידי מימוש.

<מירב תורג'מן: העיקרון השני, שהסעיף מאפשר לא לגבות כלל עבור שמירת הדירה, כלומר זה אופציונלי למוכר.

<מירב תורג'מן: העיקרון השלישי הוא שתיקבע תקופה מינימלית בה המוכר לא יהיה רשאי לדרוש מהקונה הפוטנציאלי כל סכום עבור שמירת הדירה.

<מירב תורג'מן: דובר על 48 שעות ואני חושבת שאם אנחנו נלך לכיוון הזה, זה צריך להיות שני ימי עבודה.

<מירב תורג'מן: כמובן שאת אותם סכומים השר יקבע באישור ועדת הכלכלה.

<מירב תורג'מן: בהתאם לעקרונות האלה הנחתי נוסח בפני חברי הוועדה.

<מירב תורג'מן: הנוסח הוא אחרי שיח עם המשרדים הרלוונטיים.

<מירב תורג'מן: אני יודעת שיש להם עוד הערות גם לנוסח שמוצע, ואני מציעה שגם תשמע אותם.

<מירב תורג'מן: אם תרצה, אני יכולה גם להקריא את הנוסח שהונח בפניכם.

איתן כבל: ברשותך, אני רק רוצה לומר דבר אחד.

איתן כבל: זה מסוג הסעיפים שאני ממש לא אוהב, אבל אני מבין שצריך לשמור על המוכר.

איתן כבל: זה אחד הסעיפים שחובה, חובה על כל מוכר להציג אותו בתחילת הדרך.

איתן כבל: אני לא יודע אם יש חובה כזאת.

איתן כבל: אתה איתי, פרי?

איתן כבל: אני אסביר.

איתן כבל: זאת אומרת, שיידע הקונה או הרוכש הפוטנציאלי את כללי המשחק בתחילת הדרך.

איתן כבל: לפני.

איתן כבל: יכול להיות שאותו מוכר יגיד לו: תשמע, למרות שהחוק אומר כך, אצלי זה שונה, כמו בחוק החזר מוצרים.

איתן כבל: זה התפתח עד כדי כך שיש לא מעט עוסקים שהיום אומרים לך: לא 48 שעות למוצר, אני נותן שבוע.

איתן כבל: אני כבר רואה בעיני רוחי את התביעות ואת הדיבורים.

איתן כבל: וזה שצריך להחתים את הרוכש הפוטנציאלי על הדברים האלה.

איתן כבל: אם לא, אני כבר רואה בעיני רוחי את הבלגאן – ממתי התחילה הספירה.

איתן כבל: אני רוצה שיהיה כתוב ויהיה ברור ממתי מתחילים שני ימי העסקים האלה.

איתן כבל: אני מנסה עכשיו להיות בשטח.

איתן כבל: אנחנו יושבים פה, מציירים מצב ויש בחוץ עולם שיש לו כללי משחק.

איתן כבל: אנחנו צריכים למצוא את עצמנו, לאה, חברות וחברים – איך את באופן אישי וכל אחד ואחת מאיתנו, איך זה עובד במציאות.

איתן כבל: להביא למינימום שבמינימום את נקודת החיכוך, בסדר?

איתן כבל: שלא יגידו: ממתי ספרת לי את שני ימי העבודה?

איתן כבל: ממתי שחתמתי?

איתן כבל: ממתי שאמרתי שאני רוצה את הדירה והחתמת אותי שמרגע זה יש לי 48 שעות לחשוב על הדברים?

איתן כבל: הוא כותב לו: חתמתי עכשיו, השעה שמונה בבוקר, לדוגמה, יש לך זמן עד יום רביעי בשעה זאת וזאת.

<אהוד נדב: איזו עוד אפשרות יש?

<אהוד נדב: ילכו אחורנית למקום כלשהו?

<אהוד נדב: ברור שלכל המוקדם זה מתחיל מעת החתימה.

איתן כבל: אני רוצה להבהיר, יקירי.

<לאה ורון: כבר היו פה דברים שהיו ברורים לצד אחד ולא ברורים לצד השני.

איתן כבל: אהוד, אני רוצה מינימום עבודה לעורכי דין.

<מירב תורג'מן: אני מבקשת הבהרה.

<מירב תורג'מן: הנוסח מסמיך את השר לקבוע גם את התקופה המינימלית שבה המוכר לא יהיה רשאי לגבות.

<מירב תורג'מן: זאת הייתה דרישת המשרד והם הציעו את זה גם בוועדה בדיון הקודם.

<מירב תורג'מן: אדוני יכול להחליט אחרת ולקבוע את לוח הזמנים בפחות.

איתן כבל: לא, לא, אני לא רוצה לקבוע לוח זמנים בחוק.

איתן כבל: אין לי בעיה שהדינמיקה הזאת, כדי לאפשר גמישות יותר גדולה, תתקיים בתקנות שהשר יביא.

<מירב תורג'מן: ויהיו באישור הוועדה.

איתן כבל: אינני מתווכח על זה.

איתן כבל: אבל כמו שאנחנו תמיד מכירים, החלטות המסגרת חייבות להיות חלוטות.

איתן כבל: אם השר יחליט על שני ימי עסקים – שני ימי עסקים.

איתן כבל: יחליט שלושה ימי עסקים – שלושה ימי עסקים.

איתן כבל: ממילא זה גם יובא לדיון כאן.

יעקב פרי: איתן, את זה הוא יחליט בתקנות.

איתן כבל: כן, כן.

אורי מקלב: איך הוא יכול להחליט על סכומים?

איתן כבל: עזוב, אני לא רוצה לפתוח את זה לדיון.

אורי מקלב: הרי מדובר על מחירים גם של וילות וגם של דירות.

איתן כבל: יש לזה התייחסות.

אורי מקלב: אתה התייחסת לחוק של החזרת מוצרים, אבל כאן מדובר בדברים שעדיין לא באו לעולם.

אורי מקלב: כאן מדובר על דבר שאין עליו היתר בנייה.

איתן כבל: לא, לא, לא.

איתן כבל: אתה עשית בשר וחלב, כמו שאומרים, וזה אסור.

<מירב תורג'מן: אנחנו מדברים על סעיף 1ב.

<מירב תורג'מן: זה יכול להיות גם על דירה שאין לה אישור, וזה יכול להיות, כמובן, גם לגבי דירות שהן מוכנות ומאושרות.

אורי מקלב: מה אנחנו רוצים, את טובת המוכר או את טובת הקונה?

איתן כבל: אני רוצה את טובת שניהם.

אורי מקלב: מה הנקודה הבסיסית?

אורי מקלב: הייתי רוצה לאפשר למוכר לעשות את זה או שאני רוצה לאפשר לקונה, שתהיה לו אפשרות לשמור זכויות, לתפוס לו מקום הגם שבסוף זה לא יתבשל לכיוון רכישת דירה.

איתן כבל: חבר הכנסת מקלב, בוא נעשה סדר.

איתן כבל: קצת התפזרנו ואני רוצה להבהיר.

איתן כבל: הסעיף הזה מייצר איזון בין המוכר לקונה ליצור מצב שזה נהנה וזה לא חסר וזאת מציאות שאפשר להתקיים איתה.

איתן כבל: נקודת המוצא שלנו – כבר קיימנו דיון בעניין הזה – היא שאמרנו שהמוכר רוצה למכור והקונה רוצה לקנות.

איתן כבל: אבל מה?

איתן כבל: יכול להיות שהגעת הביתה ופתאום מישהו התקשר אליך, נכנסת לאינטרנט והחלטת שיש בעיות עם הקבלן הזה.

איתן כבל: אתה לא רוצה לקנות ממנו.

איתן כבל: לחלופין, ראית פרסומת שביישוב סמוך יש פרויקט חדש.

איתן כבל: סיכמנו פה שאתה לא יכול לשמור לך את הזכות לעולם.

איתן כבל: ואנחנו גם לא רוצים לייצר מצב שבו אני שולח אותך הביתה לחשוב עם המשפחה ואתה חוזר אחרי שבוע ואומר: לא מתאים לי.

איתן כבל: סיכמנו שאנחנו מייצרים פה שתי מערכות: האחת היא התיחום.

איתן כבל: אני רוצה שייקבעו כללים ברורים, דהיינו ממתי זה נספר, האם זה 48 שעות או 56 שעות.

איתן כבל: כשאתה מקבל אתה חותם אחרי שקראת וכותב: אחרי שקראתי אני מבין וכולי.

איתן כבל: תבינו, זה לא ג'ינס, אלה לא נעליים.

איתן כבל: אלה סכומים שיכולים להגיע עד כדי מיליונים.

איתן כבל: זה מה שביקשתי ואין שאלה את מי אני מעדיף.

איתן כבל: במקרה הזה אני בסך הכול רוצה ליצור את המסגרת הברורה.

איתן כבל: גברתי, בבקשה.

<אילנה מזרחי: אני מהלשכה המשפטית של הרשות להגנת הצרכן.

<אילנה מזרחי: אנחנו רוצים להעיר שתי הערות לגבי הסעיף הזה, שיש להן חשיבות רבה בעינינו.

<אילנה מזרחי: הדבר הראשון הוא לגבי ההסמכה של השר לקבוע את הסכום.

<אילנה מזרחי: אנחנו מבקשים שתהיה הסמכה לקבוע סכום או שיעור.

איתן כבל: כן, כן.

איתן כבל: הרי ממילא זה יובא לכאן.

<אילנה מזרחי: דבר שני, אנחנו מבקשים שהקביעה של הסכום או השיעור תיעשה גם בהתייעצות עם שר הכלכלה, בגלל הדברים שאדוני הזכיר כאן, לאור חשיבות ההגנה על ההיבטים הצרכניים.

איתן כבל: מי קובע את הסכום?

<אילנה מזרחי: עכשיו שר השיכון בהתייעצות עם שר האוצר.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: למה זה כל כך חשוב?

<אילנה מזרחי: זה חשוב כי יש כאן היבטים צרכניים שהם היבטים מובהקים.

איתן כבל: למשל, בנסיבות הפוליטיות המתקיימות היום זה טוב או רע?

יעקב פרי: בנסיבות הפוליטיות המתקיימות היום זה לא טוב, אבל זה לא צריך להשפיע.

<עופר שגיב: אני מהתאחדות בוני הארץ ואני קבלן.

<עופר שגיב: אני רוצה להביא את החוץ לכאן וללכת למשפט שאמרת.

איתן כבל: מה לא היה בסדר עד עכשיו ממה שאמרנו?

<עופר שגיב: זה נהנה וזה לא חסר.

<עופר שגיב: בימים שאנחנו נותנים יש כמה סיטואציות שיכולות ליצור בעיה.

<עופר שגיב: אחת מהן, שקבלן יוצא ליריד דירות, נמצא עם אנשים ומוכר את הדירות און-ליין.

<עופר שגיב: פתאום אנשים באים, רושמים את עצמם ואומרים: יש לנו זמן בלי שזה יעלה לנו כסף.

<עופר שגיב: מצב שני הוא שאני הולך לאותו אדם, וזה קרה – אני אומר לך שזה קורה לפעמים לא מעט – שבא אדם ונרשם אצל שלושה-ארבעה קבלנים והולך הביתה לחשוב.

יעקב פרי: היום אין הגבלת זמן?

<עופר שגיב: לא.

<עופר שגיב: יש דמי רצינות.

<עופר שגיב: אנחנו אומרים לאדם: לך תחשוב בבית וכשתחליט, תבוא אלינו ואז נעשה לך הרשמה.

<עופר שגיב: אתה יודע שאתה מפסיד את הכסף, את אותם דמי רצינות.

איתן כבל: יש לי בעיה עם זה.

<עופר שגיב: אני מבין, אבל אני רוצה להסביר היכן הבעיה.

<עופר שגיב: אנחנו לא מדברים על מוצר שהוא כמו בגדים שקונים ומחזירים.

<עופר שגיב: אין בעיה.

<עופר שגיב: זה מוצר שנמצא במשורה.

<עופר שגיב: יש לי 10 דירות של 4 חדרים או 20 דירות של 4 חדרים.

<עופר שגיב: באו אנשים, רשמו את השם שלהם על הדירות ואחרים לא יכולים לקנות אותן.

<לאה ורון: הוא יכול בתום 48 שעות.

<עופר שגיב: יש פה בעייתיות מאוד גדולה.

איתן כבל: עופר, בוא נעשה סדר.

איתן כבל: מי שבא ליריד, אני לא חושב שצריך לגבות ממנו דמי רצינות.

איתן כבל: זה בדיוק ההבדל בין ג'ינס לבין בית.

איתן כבל: נקודת הממשק האמיתית שלי היא שבא אדם, מתיישב מולך ואומר: באתי לפרויקט, ראיתי אותו ואני רוצה לקנות את הדירה.

איתן כבל: או לפחות למצוא את עצמי בתמחור מולך.

איתן כבל: ירידים כשבאים אנשים וכל אחד נרשם כי הוא ראה תמונה יפה באינטרנט או דברים מן הסוג הזה?

איתן כבל: אני נזהר מאוד מאוד מאוד.

<עופר שגיב: אז לא נעשה הרשמה ולא נשמור לו את הדירה.

איתן כבל: יותר מאשר העגל רוצה לינוק, הפרה רוצה להיניק.

איתן כבל: בוא נעשה סדר בעניין.

איתן כבל: אתה מעוניין למכור ואתה לא עושה לי טובה, כמו שאני לא עושה לך טובה כשאני קונה את הפרויקט אצלך.

איתן כבל: בסוף בסוף זה צריך להיות צירוף אינטרסים.

איתן כבל: אם אין כאן צירוף אינטרסים, אני כבר מודאג.

איתן כבל: אם אין צירוף אינטרסים, או שאתה תובע אותו או שהוא תובע אותך.

איתן כבל: או ששניכם תובעים אחד את השני.

איתן כבל: החיים הם כאלה.

איתן כבל: כמה אתם לוקחים בדרך כלל דמי רצינות?

<עופר שגיב: בין 5,000 ל-10,000.

איתן כבל: וואוו, וואוו.

<עופר שגיב: סכומים מאוד קטנים.

איתן כבל: אם אני שולח אותך לקנות ג'ינס ואני אומר לך שג'ינס שבדרך כלל עולה 30 שקל ואני רוצה שתשלם עליו 100 שקלים, אתה לא תשאיר חנות אחת בכל תל אביב בשביל ההפרש של 70 השקלים האלה.

איתן כבל: כי זה המון.

איתן כבל: מה אתה אומר לי?

איתן כבל: 5,000 שקל בגלל שזה מתכתב עם מיליון שקלים, זה לא נורא.

איתן כבל: היי, זה סכום עצום.

<עופר שגיב: אני לא אומר את זה, אני לא אומר את זה.

<אהוד נדב: אל תזמין דירה אם אתה לא רציני.

<אהוד נדב: לך תבדוק, תעשה את כל הבדיקות.

<אהוד נדב: אני לא מכריח אותך.

<אהוד נדב: אתה יכול להגיד שאתה רוצה לחשוב בבית ולחזור עוד יומיים.

איתן כבל: חברות וחברים, יש הבדל עצום ולכן יידע האדם על מה הוא חותם.

איתן כבל: בסוף זה על מה אתה מחתים אותו.

איתן כבל: אם אתה מחתים אותו רק כי הוא אומר: אני אעבור דרככם, אבל הוא אמר "אני אעבור דרככם" לעוד עשרה – הרי מה אתה חושב, כשהוא נרשם, הוא נרשם רק אצלך?

איתן כבל: לכל אחד הוא ישלם עכשיו 5,000 שקל?

<לאה ורון: זאת אומרת שבכל יריד כזה הם יוצאים עם 50,000 שקל?

<קריאה: לא, לא, זאת לא הפרקטיקה.

<אהוד נדב: את לא רוצה שהוא יחתום לעשרה.

<אהוד נדב: את רוצה שהוא יחתום לאחד.

איתן כבל: חברים, אתם סתם קופצים עליי וסתם פותחים פה דיון שהוא מעבר.

איתן כבל: אני מדבר על הירידים שכל עם ישראל מגיע אליהם, והרי אותו אדם לא בא לבניין ואז בא ליריד.

איתן כבל: אתה מכיר את זה שבפייסבוק כולם יפים?

איתן כבל: אני לא מדבר רק עלינו אלא על חדר במלון או בצימר.

איתן כבל: אתה רואה אותו באינטרנט ואתה כבר מרייר עד שאתה מגיע, ואז אתה מקיא.

איתן כבל: ואני אומר את זה מידע אישי.

איתן כבל: אין מישהו מאיתנו שלא חווה חוויה לא נעימה מהסוג הזה, כי בתמונות הכול נראה מצוין.

איתן כבל: אני כבר לא נכנס לעובדה שבן אדם אחר כך יריב איתך ויגיד: בתמונות ראיתי כך, למרות שאתה כותב: התמונה להמחשה בלבד.

איתן כבל: הנושא מאוד חשוב לי.

איתן כבל: שיהיה ברור שאם אדם במפגיע נכנס, יודע וחותם ומבקש שישמרו לו את זה, והוא יודע שאם הוא לא יעמוד בלוח הזמנים הזה הסכום יחולט לו, אלה דברים שחייבים חייבים להיות ברורים ולא באותיות נמלה שחורה.

איתן כבל: אתה מכיר את האותיות הקטנות האלה שגם עם משקפיים אתה לא מצליח לראות?

איתן כבל: אני רוצה שזה יהיה כתוב באותיות ברורות ושזה הוקרא לו והוא חתם.

איתן כבל: שבנסיבות המתקיימות חזקה עליו שהוא הבין על מה הוא חותם.

איתן כבל: אתה מכיר את זה שאתה מגיע הביתה עם 7,000 ניירות, שם אותם באיזשהו מקום ולא עושה איתם שום דבר?

איתן כבל: לכן אני אומר שהנחת העבודה שלי בדברים האלה שתהיה ברורה.

איתן כבל: אינני חולק עליכם, אני רק מבקש להבהיר את הדברים בצורה ברורה.

<יוני ויצמן: אני חושב שכוונתך מצוינת אבל לא הייתי רוצה שנשפוך את התינוק יחד עם המים.

<יוני ויצמן: ההצעה שאומרת שלא ייגבו שום דמי רצינות בגין הרכישה, תיצור מצב הפוך.

<יוני ויצמן: זאת אומרת שבירידים כאלה אנשים יבואו, יירשמו במספר רב של דירות ולמעשה יעקרו את כל מה שיש בפרקטיקה המקובלת היום.

<יוני ויצמן: אני מנסה להנחית קצת את הדיון הזה, שנמצא עכשיו ב-60,000 רגל למצב היום בשטח.

<יוני ויצמן: אי אפשר להשוות בין קניית ג'ינס לקניית דירה.

<יוני ויצמן: יש לך איזושהי תמונה של אדם שעובר במקרה ליד איזשהו יריד ואומר: איזה תמונה יפה, אני אקנה דירה.

<יוני ויצמן: מדובר באנשים שמגיעים, שעשו את הבדיקות שלהם.

איתן כבל: אני אגלה לך סוד, מדבר איתך אזרח מחפש.

איתן כבל: אז.

איתן כבל: לא צריך להגיד לי כי אני הבאתי את החוויה האישית שלי אל השולחן, ולא רק שלי.

איתן כבל: זה מה שעשיתי.

איתן כבל: לא המצאתי עכשיו ולא עשיתי לעצמי סיפור דרך.

איתן כבל: תתפלא לדעת שאנשים בשביל 70 שקל לג'ינס לא משאירים חנות בתל אביב או במקום מגוריהם.

<יוני ויצמן: זה מוסכם.

איתן כבל: וכשקונים בית אומרים: ראיתי את הנוף, סבבה.

<יוני ויצמן: אני בדיוק מספר לך שהפרקטיקה היא לא כזאת.

<יוני ויצמן: אדם שיושב מולך ובסופו של יום מוציא דמי רצינות, סכום של 5,000 שקל או 10,000 שקל, זה אדם שכן עשה בדיקות.

איתן כבל: יקירי, אנחנו לא מתווכחים.

איתן כבל: תן לי להסביר לך.

איתן כבל: יש שני מצבים: במצב אחד אדם בא, יש לו 48 שעות או מה שיקבע השר בסכום מסוים.

<אילנה מזרחי: בהתייעצות עם שר הכלכלה.

איתן כבל: אתם גם ממשרד הכלכלה?

<אילנה מזרחי: מהרשות להגנת הצרכן.

איתן כבל: איפה נציגי משרד השיכון?

איתן כבל: אז אני מדבר איתם.

איתן כבל: עוד לא החלטתי שאני מתייעץ איתכם.

איתן כבל: בנסיבות האלה יש כללים.

איתן כבל: מעבר לאותם 48 שעות או כמה שיוסכם ויאושר בוועדת הכלכלה, כל מה שנגבים עבורו דמי רצינות, כל מה שנגבה עבורו סכום של 100 שקל או כמה שיוחלט, יהיה ברור והאדם יחתום כשהוא יודע בדיוק מתי מתחילה ספירת השעות.

איתן כבל: אלה דברים שגם אמורים להיכתב, כולל עד מתי אמור להיות הזמן שלו.

איתן כבל: לא להגיד "בערך שני ימי עסקים".

איתן כבל: אתה יודע ממתי מתחילים לספור שני ימי עסקים, אבל רוב האנשים פה לא יודעים ואין להם מושג מה זה.

איתן כבל: לכן הדברים צריכים להיות חלוטים וברורים.

איתן כבל: מנקודת המבט שלי אתם הבנתם אותי, אני הבנתי ואנחנו נמצא את האיזון הנכון.

<יובל טלר: אדוני היושב-ראש, אני מסכים עם היושב-ראש לגבי נושא של שקיפות וחובת גילוי.

<יובל טלר: חובה שהדברים יהיו ברורים, חובה שהדברים יהיו נהירים, שרוכש שמקבל אופציה ומשלם עליה, יידע להגיד מהי האופציה שעליה הוא משלם, לכמה זמן היא תקפה ומה המחיר שלה.

<יובל טלר: הנושא הוא שבסופו של דבר לאופציה יש ערך כלכלי לשני הצדדים, גם לדייר וגם למוכר.

<יובל טלר: גם לקבלן וגם לרוכש.

<יובל טלר: אם אנחנו נקבע שיש תקופה שבה למוצר הזה בעצם אין ערך כלכלי, כשאנחנו יודעים שיש לו ערך כלכלי כי הקבלן, אם הוא מקצה דירה ל-48 שעות לאדם אחד, הוא לא מקצה אותה לאדם אחר, זה אומר שלהבנתי מה שיקרה הוא שהמוצר הזה ייעלם מהשוק.

<יובל טלר: כבר לא יהיה אפשר לשמור דירות ל-48 שעות וכל הקבלנים שיעשו הסכמי אופציה, יעשו אותם ל-72 שעות מינימום, בשביל שהם יוכלו לקבוע את המחיר.

<יובל טלר: אני מציע להשאיר את הגמישות לתקנות ואנחנו נקיים את הדיון הזה בהמשך כולנו ביחד כאן.

איתן כבל: אפשר גם להחליט שאין מינימום.

<יובל טלר: היועצת המשפטית של הוועדה אמרה שהחקיקה תחייב תקופת זמן שבה לא יוכל הקבלן - - -

<מירב תורג'מן: היא לא תחייב את פרק הזמן אלא היא מסמיכה את השר לקבוע את פרק הזמן המינימלי.

<יובל טלר: אבל מחייבת שיש תקופת זמן כזאת.

<מירב תורג'מן: בכל מקרה, גם אם אנחנו אומרים שהשר רשאי לקבוע וגם אם אנחנו אומרים שהשר יקבע, עדיין יש לו שיקול דעת אם לקבוע או לא לקבוע.

<מירב תורג'מן: זה לשון החקיקה וזו כוונת המחוקק.

<מירב תורג'מן: גם אם משתמשים במונחים האלה, עדיין אין לשר חובה לקבוע את התקנות וזה נתון לשיקול דעתו.

<קריאה: זה משנה אם יהיה כתוב שהשר רשאי לקבוע?

<מירב תורג'מן: בגדול זה לא משנה, אבל אני חושבת שצריך לפרש את זה כך שברגע שהוא קובע את התקנות האלה, הוא צריך גם להתייחס לפרק הזמן המינימלי.

איתן כבל: סליחה, חברות וחברים, קצת בלבלתם אותי וזה לא הוגן.

איתן כבל: זה נושא שהוא חשוב אבל קצת נסחפתם.

איתן כבל: אני אסביר.

איתן כבל: אני מחלק את זה לשתי תקופות: כל עוד האדם לא חתם איתו על כלום, הקבלן יכול להבטיח את הדירה גם לאלף איש ללכת הביתה ולחשוב.

איתן כבל: ברגע שהגיע אדם אחרי 48 שעות, לא יצרנו בינינו שום מחויבות.

איתן כבל: זה לא שהקבלן אמר לו שהדירה יושבת ומחכה בבניין.

<עופר שגיב: כן, אני כן אומר לו את זה.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: סליחה, היא מחכה יומיים.

איתן כבל: אתה רוצה שנוציא את זה?

<יובל טלר: אני רוצה שתהיה אפשרות לקבוע בתקנות את הנושא הזה.

איתן כבל: בסדר, אמרנו והסכמנו.

<יובל טלר: אבל כאפשרות.

איתן כבל: לא, אין אפשרות.

איתן כבל: חברות וחברים, אל תבלבלו אותי.

איתן כבל: אני מייצר מצב שבו זה נהנה וזה לא חסר.

איתן כבל: כל דבר יש לו ערך כספי.

איתן כבל: אני רוצה להגיד לך שבימים הקשים אתה מוכן לתת לו גם עשרה ימים.

איתן כבל: מבלי לעלוב באף אחד, אני אומר שיזמים וקבלנים הם לא בל"ו צדיקים, ולא כי אין מקום.

איתן כבל: בסוף זה אישי ולכן אנחנו שמים את הדברים פה ברמה שתהיה ברורה.

איתן כבל: אני לא מתווכח יותר.

איתן כבל: השר יקבע – לא רשאי וכולי.

איתן כבל: השר יקבע בתקנות ואם השר לא ירצה, יבואו המשרדים ויגידו שהם לא רוצים את זה, שאין לו עניין ללכת לקראת האזרחים.

איתן כבל: זה לא יפחת מיומיים ואם הוא רוצה לכתוב שלושה?

איתן כבל: נבוא ונדון פה.

איתן כבל: אבל אין דבר כזה שאני כותב: השר רשאי.

איתן כבל: גם כשאני כותב שהשר יקבע, הם לא מעבירים תקנות.

איתן כבל: אם נכתוב "רשאי" זה נהיה מדע בדיוני.

<יובל טלר: אני רוצה להוסיף שיכולה להיות גם פגיעה בצרכן.

<יובל טלר: אם המוצר הזה ייעלם מהשוק בגלל שאנחנו נקבע תקופת זמן - - -

איתן כבל: מה זה ייעלם מהשוק?

<יובל טלר: זה אומר שהקבלנים לא ימכרו אופציה ל-48 שעות כי על 48 שעות הם לא יכולים לגבות מחיר.

איתן כבל: בסוף זה יהיה האינטרס שלהם.

איתן כבל: בימים האלה, כשיש אלפי יחידות דיור בכל מיני מקומות, הוא מוכן לתת לך הרבה מעבר לזה.

איתן כבל: במקום שבו הדירות נחטפות כמו לחמניות, ממילא אנשים מגיעים וחותמים חוזים במקום.

איתן כבל: מה זה יריד?

איתן כבל: יריד זה בניין שלא נמכר.

<עופר שגיב: לא, לא.

איתן כבל: סליחה, חברים יקרים, גם אני מכיר.

איתן כבל: כשאתה רוצה לקנות משהו וכולם רוצים להיות באותו מקום, אף אחד לא מחכה לאף אחד.

איתן כבל: זה החל מדירה ועד מוצר כזה או אחר שכאשר אתה בא אומרים לך – נמכר.

איתן כבל: אתה מנסה להנגיש את הסחורה שלך לאזרחים ואז אנחנו עושים פרויקטים של מדינה או שהיזמים והקבלנים עושים.

<עופר שגיב: אדוני היושב-ראש, אולי אני יכול להסביר רק את הפרוצדורה.

איתן כבל: אני לא מבין על מה אנחנו מתווכחים.

<עופר שגיב: רק כדי שנבין איך זה עובד.

איתן כבל: תסלח לי, על מה אתה מתווכח איתי?

איתן כבל: תסביר לי על מה אתה מתווכח איתי.

<עופר שגיב: אני רוצה להסביר את הפרוצדורה איך היא עובדת.

איתן כבל: לא, אל תסביר לי את הפרוצדורה.

איתן כבל: הפרוצדורה ברורה לי והתפקיד שלי הוא לא רק להגן עליך.

איתן כבל: בינתיים עשיתי את המסגרת שיודעת להגן עליך.

איתן כבל: תגיד לי איך השמיים נופלים ביומיים האלה.

<עופר שגיב: השמיים לא נופלים.

<עופר שגיב: הם לא נופלים ביומיים האלה.

איתן כבל: אז מה הבעיה?

<עופר שגיב: השאלה היא האם זה לא יהיה שלושה, ארבעה ויותר ימים?

איתן כבל: זה יובא לדיון.

<עופר שגיב: אני רוצה להסביר איך עובדת הפרוצדורה במשפט אחד.

איתן כבל: תגיד לי, אתה מספר לי?

איתן כבל: עשיתי את זה באופן אישי.

<עופר שגיב: גם באתר, לא רק ביריד דירות.

<עופר שגיב: גם באתר, כשהוא בא לאתר לראות את הדירה.

איתן כבל: גם את זה עשיתי.

<עופר שגיב: הוא ממלא טופס הרשמה ואז יוצאים לתהליך של חתימת חוזה.

איתן כבל: חבר'ה, אני לא מוכן לזה יותר.

איתן כבל: הבנתי את העניין.

איתן כבל: אמרתי שייקבע זמן.

איתן כבל: זה יכול להיות יומיים, זה יכול להיות שלושה.

איתן כבל: אני חושב שיומיים זה זמן סביר.

איתן כבל: אני לא מתווכח.

איתן כבל: אנחנו חופרים כבר את אותו דבר.

איתן כבל: יבוא השר, תשבו מול השר שיתקין את התקנות ואם הוא יחשוב שצריך שלושה-ארבעה ימים, ממילא זה יובא לדיון כאן.

איתן כבל: יש שאלות לכאן ולכאן ואני לא מתווכח.

איתן כבל: יש החל מהדברים שאמר נציג האוצר לגבי השווי הכלכלי ועד אלף ואחד דברים שיכול וייאמרו.

<אילנה מזרחי: אני רוצה להגיד שיש כל כך הרבה אופציות ולפני שהגענו לדיון עשינו חשיבה ברשות להגנת הצרכן על האופציות שבהן היינו יכולים להסדיר.

<אילנה מזרחי: הגענו בשיחת מסדרון לשלוש-ארבע וריאציות שונות שבהן אפשר להסדיר את זה.

<אילנה מזרחי: אני יכולה להרגיע גם את הצד העסקי של התחום, המטרה שלנו בראייה הצרכנית היא לא לראות רק את הצרכן הספציפי הזה שהגיע לקנות דירה.

איתן כבל: נכון, גם אנחנו לא עושים את זה כאן.

<אילנה מזרחי: בסוף אנחנו לא רוצים להבטיח את הזכות שלו לאורך כל החיים לרכוש את הדירה כי יש צרכנים אחרים שעלולים להיפגע מזה.

<אילנה מזרחי: לכן ההתייחסות שלנו מאוד מאוד מאוזנת ומשום כך מאוד מאוד חשוב לנו להיות בתוך הלופ הזה, שקובע את ההסדר.

<אהוד נדב: את שוכחת שמעבר לצרכנים יש גם קבלנים, שגם רוצים למכור דירות ולא לכאלה שסתם מבלבלים את המוח.

<בתיה גוטל: אני מזכירה לך שבדיון הקודם אנחנו אלה שאמרנו שזה מוצר עם ערך כלכלי ואנחנו לא רוצים לבטל אותו.

<בתיה גוטל: אם לא ישמרו 48 שעות לצרכן, הצרכן יפסיד.

<בתיה גוטל: יכול להיות שהוא יחתום יותר מהר ויכול להיות שהוא פשוט יפסול.

<בתיה גוטל: אנחנו רק מבקשים שתיתנו לנו לשבת.

<אהוד נדב: גם אלה שמופקדים על האינטרס של הצרכנים כצרכנים אומרים את אותם טיעונים של משרד האוצר.

<אילנה מזרחי: קצת מרחיק לכת לומר שזה מה שאמרנו.

<אילנה מזרחי: זה דברור שגוי של הדברים שנאמרו.

איתן כבל: היא אומרת שאתה מפרש אותה בחייה.

<אהוד נדב: גם אנשים חיים אפשר לפרש.

איתן כבל: נכון, אבל לא כשהיא אמרה את זה לפני שנייה.

<אילנה מזרחי: אנחנו בסך הכול אומרים שיש כמה היבטים וראייה צרכנית היא לא ראייה צרכנית של הצרכן הבודד מול החברה הקבלנית.

איתן כבל: את גם רוצה לומר משהו?

<בתיה גוטל: רק להדגיש את החשיבות של הרשות בתוך התהליך הזה.

איתן כבל: בסדר, אנחנו עמלים על זה.

איתן כבל: מבחינתי סיכמתי את העניין.

איתן כבל: אני אשקול עוד מעט האם לעגן בחוק שזה לא יפחת מיומיים, בכל מקרה.

איתן כבל: שזה יהיה בחקיקה ראשית.

איתן כבל: אם ירצה השר להוסיף לשלושה ימים, ממילא זה יובא לכאן לדיון.

איתן כבל: אני חושב לתפיסתי שיומיים זה זמן סביר מהסיבות שאדוני מנה.

<מירב תורג'מן: האם אתה בכלל משאיר לו את שיקול הדעת לקבוע את התקופה המינימלית, או שבתקופה המינימלית בכל מקרה תהיה לו זכאות?

איתן כבל: אמרתי שהיא לא תפחת מיומיים.

<מירב תורג'מן: יש הבדל בין זה שאתה מסמיך את השר בהסכמה כללית לקבוע את התקופה שבה - - -

איתן כבל: מירב, הבנתי.

איתן כבל: הוא יכול להגיד שיומיים מספיקים.

<מירב תורג'מן: אבל בכלל האם אתה רוצה להסמיך את השר לקבוע שיש תקופת זמן מינימלית, או שאתה קובע את תקופת הזמן, כלומר אתה לא קובע את התקופה אלא קובע את הזכאות שלא יגבו ממנו בכלל בחוק, ואת הזמן יקבע השר?

<מירב תורג'מן: זאת ההבחנה.

איתן כבל: אמרתי שהמינימום שאני קובע הוא יומיים והוא לא יוכל לגבות עליהם.

<אמיר פז: הרי הבאנו את התקנות האלה כי אנחנו חושבים שראוי לקבוע תקופות, אבל אנחנו לא חושבים שצריך לחייב לקבוע תקופה מינימלית מראש, כלומר לשקול את זה בתקנות.

<אמיר פז: ובוודאי וודאי שאין לקבוע בחוק את התקופה.

<אמיר פז: מכול הדיון שהתנהל עכשיו לכולנו פה ברור שעוד אין לנו דרך מושכלת להגיד את התקופה.

<אמיר פז: ועם כל הכבוד, לזרוק 48 שעות כי זה נשמע בסדר, לדעתנו זה לא רציני ובוודאי לא מתאים לחקיקה ראשית.

איתן כבל: אני אגיד לך מה הבעיה שלי אתכם, עם המשרד.

איתן כבל: יש לי פה את חוק המכר – דירות, תיקון מס' 8, לגבי גביית ריביות.

איתן כבל: המשרד היה צריך להביא תקנות לעניין הזה ואנחנו כבר מדברים איתכם מ-30 ביולי 2014.

איתן כבל: אתה מבין מה העניין?

איתן כבל: החוק שאנחנו דנים בו היום עולה לאנשים הרבה מאוד כסף.

איתן כבל: כל עוד התיקון הזה לא נכנס.

<לאה ורון: רבים מהם פונים לוועדה.

איתן כבל: אני לא מדבר עכשיו ברמה האישית כלפי המשרד אלא בכלל.

איתן כבל: למה אני צריך לקחת על עצמי את אחד הביזיונות הכי גדולים של הממשלה, שהם לא מתקינים תקנות.

איתן כבל: התקנות הפכו להיות הרעה החולה של הרשות המבצעת.

איתן כבל: בחלק מהמקרים אתה לא יכול לממש חוק אם התקנות לא מותקנות.

איתן כבל: אני אומר לכם את הדבר הבא: אני אגדיר בחוק את היומיים האלה.

איתן כבל: זה המינימום.

איתן כבל: אם ירצה השר להוסיף מעבר לזה או להתכוונן בנושא הזה, אין לי בעיה.

<אילנה מזרחי: לפני שאדוני היושב-ראש מקבל החלטה הרשות להגנת הצרכן מבקשת להצטרף לדברים של משרד השיכון.

<אילנה מזרחי: כמו שאמרתי לך, בשיחת מסדרון מנינו כמה אופציות ורק בשביל לסבר את האוזן, אחת האופציות הייתה שיכול מאוד להיות שבתקופת הזמן שבה ישמרו דירה ללא תמורה, אפשר יהיה להגדיר שב-24 שעות זה יהיה ללא תמורה בכלל ומעבר לכך, יש תמורה של אחוז מאוד קטן, כך שהצרכן נדרש לשלם 50 או 100 שקלים.

<אילנה מזרחי: זה סכום זניח וניתן לראות אותו כמו אפס.

<אילנה מזרחי: אנחנו חושבים שבאמת נדרשת כאן עבודה והיכרות שלנו, בדיקה של כל הגורמים.

איתן כבל: כמה זמן החוק פה?

<אילנה מזרחי: אני לא יודעת.

איתן כבל: אני שואל כמה זמן עוד צריך לעבוד על החוק הזה.

איתן כבל: תסלחו לי, אנחנו פושעים שאנחנו לא מעבירים את החוק הזה.

איתן כבל: זה לא שאנחנו עושים חקיקה על קוטג', מבלי לעלוב בקוטג'.

איתן כבל: פה זה על מיליונים.

<אילנה מזרחי: אני מצטרפת אליך מאוד.

<אילנה מזרחי: אני מציעה להשאיר את הדבר הזה לתקנות ואם אדוני חושש מפרק הזמן שייקח, כמובן שתמיד אפשר - - -

<לאה ורון: לא, הוא חושש מכך שלא יותקנו תקנות.

<לאה ורון: יש לנו ניסיון עם משרד הכלכלה.

<אילנה מזרחי: ברמה המשפטית, כשכותבים בחוק שהשר יקבע, הוא מחויב לקבוע.

<אילנה מזרחי: זה שונה מהמילים רשאי לקבוע.

איתן כבל: גברתי, זה מדהים אותי שהממשלה לא עוזרת לי למצוא את נקודת האיזון.

איתן כבל: לא קבעתי כאן שום קביעה פנטסטית.

איתן כבל: לא הלכתי לקיצוניות, לא פה ולא פה.

איתן כבל: אני בסך הכול מנסה למצוא את הנקודה המזוקקת.

איתן כבל: מה כל כך מסובך?

<בתיה גוטל: יש חשיבות גדולה לתקנות האלה והדבר צריך להיקבע.

<בתיה גוטל: יש לזה חשיבות צרכנית.

<בתיה גוטל: באמת, כמו ששמענו כאן, זאת סוגיה מאוד מאוד מורכבת בראייה צרכנית.

<בתיה גוטל: גם בראייה נטו של הצרכן, ולרגע אני שמה את הקבלנים בצד, יש פה מורכבות.

<בתיה גוטל: התיאור שהם תיארו שיתפסו הרבה דירות וצרכן אחר לא יוכל לקחת דירה, החשש שהמוצר הזה ייעלם מהשוק שווה שיקול דעת מאוד מאוד מעמיק.

<בתיה גוטל: אילנה תיארה את האופציה שאחרי פרק זמן מאוד קצר יהיה סכום מאוד נמוך.

<בתיה גוטל: יש הבדל דרמטי בראייה צרכנית בכלכלה התנהגותית בין אפס ל-100.

<בתיה גוטל: זה לא דומה בכלל להבדל בין 100 ל-200 או בין 200 ל-300.

<בתיה גוטל: אפס הוא מין משהו שאין לו כמעט ערך.

<בתיה גוטל: לכן צריך כן לשקול את זה מאוד מאוד ברצינות בגלל שזו עסקה כל כך יקרה, בגלל שאנשים רוצים כל כך לשמור את הדירה ובגלל שזה גם שווה הרבה כסף לקבלנים.

איתן כבל: את חושבת ש-100 השקלים האלה יעשו את ההבדל?

<בתיה גוטל: כבוד היושב-ראש, אני חושבת שברגע שאני אומרת סכום כלשהו הבן אדם חייב לכתוב צ'ק ואחרי זה שיחזירו לו אותו, וזה אחרת מלומר: תרשום אותי ל-48 שעות, אני אודיע לך אם אני מתחרט.

איתן כבל: כן, גברתי.

איתן כבל: את אחרונה ואחר כך אני מסכם.

איתן כבל: ללום, אתה רוצה להגיד משהו?

<אבי ללום: אנחנו חוזרים בכל פעם לדיון הקודם.

<אבי ללום: כמי שנמצא כאן בחקיקת חוק המכר כבר די הרבה שנים, אנחנו מגיעים שוב לחוק ורואים שהוא לא מוכן בכלל.

<אבי ללום: רואים שלא היו דיונים לפני זה.

<אבי ללום: אתה רואה את הדיונים האמיתיים שמתקיימים פה כי לא היה דיון מקדים.

<אבי ללום: לא הייתה בדיקה מה ההשלכות הכלכליות של זה, לא אמרו הקבלנים.

<אבי ללום: יש פה פתיחת חשבון נאמנות שבו הכסף אמור להיות מופקד.

<אבי ללום: יש לזה עלות ובית דין לחוזים אחידים קבע בפסיקה גם את העלות הזאת, של 500 ומשהו שקלים.

<אבי ללום: יש נושא של הוצאת חוזה מכר – עבודה משפטית.

<אבי ללום: הדברים האלה לא נלקחו בחשבון.

<אבי ללום: לצערי, לא נעשתה עבודת עומק שמראה את האיזון שאדוני מבקש להגיע אליו, והוא נכון.

<אבי ללום: אני חושב שאולי צריך לקבוע את היומיים האלה, אבל לבנות אותם על איזשהו בסיס כלכלי, והוא לא נעשה פה.

איתן כבל: זה מאכזב אותי, אני מוכרח לומר לכם.

איתן כבל: באמת אני אומר לכם את זה, ברצינות.

איתן כבל: אנחנו מנהלים את הדיון הזה עכשיו וכבר עסקנו בדברים האלה.

איתן כבל: הייתם צריכים לבוא אחרי שגיבשתם הסכמות בעניין הזה, כשאתם אמורים להגן בראש ובראשונה על הצרכן.

איתן כבל: גם על הקבלנים, אבל בראש ובראשונה על הצרכן.

איתן כבל: בסוף יש נקודת איזון מינימלית וזה מאכזב אותי מאוד.

איתן כבל: מנקודת המבט שלי בחוק ייכתבו המילים "ולא יפחת מיומיים".

איתן כבל: כך זה ייכתב.

איתן כבל: עם זאת, אני כן אאפשר לשר לשקול סכום מינימלי שיובא בתקנות, ואני לא קורא לזה דמי רצינות.

איתן כבל: דמי רצינות זה כשהאדם בא לחתום, ואם הוא חוזר בו, הקבלן גובה ממנו 3,000, 5,000 או מה שיקבע השר על פי מודל א' או מודל ב'.

איתן כבל: כשאדם מבקש לשמור לו ליומיים, זה לא בשביל שהוא בכלל ישכח מזה, אפילו לא יתקשר לבטל.

איתן כבל: יכול להיות שאם הוא לא יתקשר או יודיע, 200 השקלים האלה יחולטו לו.

איתן כבל: שהדברים האלה יהיו ברורים גם כן.

איתן כבל: לכמה זמן?

איתן כבל: מרגע לרגע.

איתן כבל: אני אומר כדי שזה יהיה ברור וכל הדברים האלה חייבים להיות ברורים.

איתן כבל: אסור בשום פנים ואופן להשאיר את זה פתוח.

איתן כבל: אנשים יכולים לריב איתכם על 100 שקלים כאילו הם 10,000 שקלים.

איתן כבל: לכן הדברים האלה חייבים להיות כתובים בצורה מאוד מאוד ברורה.

איתן כבל: גברתי, בבקשה.

<מירב תורג'מן: אם כך, האם אדוני מבקש להוסיף לסעיף המוצע את המילים: ובלבד שהמוכר לא יגבה מהמבקש כל סכום עבור תקופה שלא תפחת משני ימי עבודה?

<מירב תורג'מן: אני מציעה אולי להשאיר את התקופה הזאת גם לשיקול דעת השר.

איתן כבל: לא, לא, לא.

<מירב תורג'מן: רק רגע.

<מירב תורג'מן: אתה קובע את המינימום של שני ימי עבודה.

איתן כבל: קבעתי שזה מינימום.

<אהוד נדב: מה קורה אחרי היומיים האלה?

איתן כבל: מה לא ברור?

איתן כבל: כשהוא אומר שהוא רוצה לתפוס מקום, אתה אומר לו: אין בעיה, רשום לי צ'ק של 100 שקלים.

איתן כבל: השעה 10:28 דקות, היום יום שני וביום רביעי, אם תתקשר אליי בשעה 10:29, 100 השקלים האלה הלכו.

איתן כבל: אתה חותם על זה ומאז אין לך איתו שום עסק.

איתן כבל: אם הוא ירצה לבוא ולקנות את הדירה, אתה קובע איתו.

<עופר שגיב: זה בדיוק העניין, הוא לא קונה אחרי זה את הדירה.

<עופר שגיב: זה מה שניסיתי להסביר.

איתן כבל: אני הבנתי.

<עופר שגיב: אין הסכם.

<עופר שגיב: נכנסים למשא ומתן על החוזה.

איתן כבל: אני הבנתי.

איתן כבל: נכון.

<עופר שגיב: השלב הזה, שבו נכנסים למשא ומתן על החוזה, האם הוא שם דמי רצינות של 5,000 שקל או 10,000 שקל?

<עופר שגיב: אם הוא לא שם, אני מפעיל את עורכי הדין.

איתן כבל: אתה משכנע את עצמך.

איתן כבל: ברגע שאני נכנס איתך למשא ומתן, מנהלים משא ומתן.

איתן כבל: ה-5,000 שקלים או ה-3,000 שקלים או ה-1,000 שקלים – את דמי הרצינות המשמעותיים למשא ומתן יקבע השר ממילא.

איתן כבל: אני לא נכנס לזה עכשיו.

איתן כבל: אני מנסה להגן על שתי תקופות: יש התקופה המינימלית שבה אומרים לאדם: עכשיו, עכשיו.

איתן כבל: נגעת-נסעת.

איתן כבל: אני מכיר את זה – יש לך עורך דין בריטיינר ואתה אומר לו: שלח לו מכתב, הוא בטח ייבהל.

איתן כבל: אני לא רוצה להגיע למצבים האלה בכלל.

איתן כבל: אולי אתם, אלה שפה, לא יעשו את זה, אבל אתם לא שולטים בכל השוק.

איתן כבל: לא חסרים גם שרלטנים אז למה לנו בכלל להיכנס לדברים האלה, שאין לנו ויכוח בהם?

איתן כבל: השלב הבא הוא שלב הרצינות, שבו אתה מנהל משא ומתן ואדם נכנס אליו במודע.

איתן כבל: הוא לא אומר לך לשמור לו את הדירה.

איתן כבל: או שהוא חותם איתך ואתם קובעים את ההסכם ביניכם בסוף אותו יום.

<אהוד נדב: לא, לא.

<אהוד נדב: הסכם זה דרך עורכי דין.

איתן כבל: חברים, הבנתי.

איתן כבל: קניתי בית.

איתן כבל: אני מתכוון לזה שהוא הולך הביתה ומתארגן לפגישה שקבעתם.

איתן כבל: בתקופה הזאת צריך שיהיו דמי רצינות.

איתן כבל: אתה לא אומר לו: תחזור בעוד 48 שעות.

איתן כבל: אתה יכול להסכים איתו על עוד עשרה ימים או שבועיים.

<יוני ויצמן: מה קורה במצב שבו הוא רוצה לחבר את התקופות?

<יוני ויצמן: מתיישב מולך רוכש ואומר לך: אני רוצה לשים כבר עכשיו דמי רצינות ואל תשמור לי את הדירה.

<יוני ויצמן: אז אתה לוקח ממנו דמי רצינות.

איתן כבל: אתה מערבב, סליחה.

<יוני ויצמן: לא, אני בכלל לא מערבב.

<אהוד נדב: אדוני, אם בא קונה ורוצה ממני בלעדיות לשלושה שבועות.

<אהוד נדב: זאת פעם ראשונה שאנחנו נפגשים במשרד מכירות והוא רוצה בלעדיות לשלושה שבועות.

<אהוד נדב: הוא מעיד על עצמו שהוא רציני.

<אהוד נדב: אני מנוע מלקחת ממנו כסף?

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אני באמת צריך להסביר לך מה האופציות?

איתן כבל: יש שני מצבים: לפני שאני נכנס איתך לתוך התהליך לבין המצב שבו אני אומר שהייתי ביריד, ראיתי ואני רוצה ללכת הביתה ולחשוב עם אנחנו בכלל מתכתבים עם האזור.

איתן כבל: אלה היומיים המינימליים.

איתן כבל: יכול להיות שלא חזרתי אחרי זה, ואז חילטו לי את הסכום, או שחזרתי ואמרתי: אני רוצה לנהל משא ומתן.

איתן כבל: אני בא אליך ואומר לך: אני רוצה שתשמור לי את הדירה לשלושה שבועות או לחודש, כי אני רוצה לעשות כל מיני בדיקות.

איתן כבל: זה כבר חלק מתהליך המשא ומתן.

<עופר שגיב: לא, זה לא עובד ככה.

<עופר שגיב: אני נורא מצטער.

<עופר שגיב: אני לא הבנתי.

<עופר שגיב: אני אתן דוגמה לאדוני.

<עופר שגיב: בא לקוח למשרד מכירות, לאתר.

<עופר שגיב: זאת כבר פעם שלישית שהוא בא ועכשיו הוא מעיד על עצמו שהוא רציני והוא רוצה שאני אשמור לו את הדירה.

<עופר שגיב: הוא אומר לי: תשמור את הדירה לשלושה שבועות, לא ליומיים.

<עופר שגיב: לשלושה שבועות.

<עופר שגיב: אני רשאי לקחת בהתאם למה שיקבע השר?

איתן כבל: אני אגיד לך איך אני רואה את זה.

<עופר שגיב: אני שואל.

איתן כבל: אז אני עונה לך.

איתן כבל: אם אדם בא ומבקש ממך לשמור לשלושה שבועות, יש לך שתי אפשרויות: או לומר לו שהוא לא היחיד שרוצה את הבית הזה ויש לי עוד עשרה אנשים שרוצים דווקא את הבית הזה.

איתן כבל: או שאתה משלם לי עכשיו דמי רצינות, כפי שיקבע השר, או שאני שומר לך ליומיים בלבד.

איתן כבל: זה הכול.

<מירב תורג'מן: יש אופציה שלישית, שאולי היא לא לגמרי ברורה.

<מירב תורג'מן: כשקונה פוטנציאלי מגיע למוכר, בפגישה הראשונה, השנייה או השלישית שלהם, לא משנה, הוא חותם מולו הסכם שהוא מבקש לשמור לו את הדירה לשלושה שבועות.

<מירב תורג'מן: מרגע חתימת ההסכם לכאורה אמורות להיות לו 48 שעות, שני ימי עבודה, להתחרט.

<מירב תורג'מן: באותם ימים אלה, שהם בתוך תקופת ההסכם, הוא לא יכול לגבות ממנו את דמי הרצינות.

איתן כבל: סליחה, אתם שניכם אומרים את אותו דבר.

איתן כבל: את יודעת מה את עושה פה?

איתן כבל: תסלחי לי, עכשיו יהיו אין ספור אופציות שאפשר לשחק איתן.

איתן כבל: יש הבדל גדול בין זה שאני בא ויושב על חוזה.

איתן כבל: מה זה יומיים?

איתן כבל: אני בא ושם דמי רצינות.

איתן כבל: זה הדבר שממנו הוא מפחד, והוא צודק בעניין הזה.

איתן כבל: אתה לא יכול לאחוז את החבל גם בשני הקצוות וגם לאורכו ולרוחבו.

<מירב תורג'מן: אבל מה דרישת הכתב?

<מירב תורג'מן: דרישת הכתב כאן מחייבת אותך לומר מאיזה רגע נספרות 48 שעות.

איתן כבל: יש שני מסלולים ואני אסביר אותם.

איתן כבל: על מי אנחנו רוצים להגן?

איתן כבל: מי שרוצה לקנות את הדירה ושם דמי רצינות, אלה קבוצה אחת.

איתן כבל: על מי אני בא להגן בעיקר?

איתן כבל: על אלה שמגיעים לירידים, ש99% מהם לא מממשים קניית דירה.

איתן כבל: תבדקו בירידים האלה כמה אנשים שאמרו: תשמור לי, תשמור לי, כמה מהם מממשים בסוף רכישת דירה.

איתן כבל: יש כאן שתי קבוצות שהן קבוצה אחת.

איתן כבל: אתה בא ליריד ואומר: ראיתי באתר האינטרנט שלכם ואני מעוניין בדירה הזאת.

איתן כבל: אומר לך הקבלן: אתה הולך ל-48 שעות.

איתן כבל: מירב, זה שאת לא מבינה, סליחה.

איתן כבל: אני המחוקק.

<מירב תורג'מן: אני מנסה להבין.

<מירב תורג'מן: אני מנסה להבין מה לכתוב.

איתן כבל: דעתי לא מוצאת חן?

<מירב תורג'מן: חלילה, אני מנסה להבין.

איתן כבל: בסוף אנחנו נסביר.

איתן כבל: אל תדאגי.

<אבי ללום: כוחות השוק גם יעשו את שלהם.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: מה אני מנסה לומר?

איתן כבל: ברגע שאת מערבבת את היומיים עם דמי הרצינות הכלליים, סיבכת לי את החיים.

איתן כבל: כאן אתה מתחיל לייצר קרב חדש.

<אהוד נדב: חשבנו שאנחנו במסלול אחד, הסתבר שאנחנו במסלול אחר.

<מירב תורג'מן: איך תדע לאכוף את העניין הזה?

<מירב תורג'מן: אני מנסה להבין.

איתן כבל: אני מנסה לענות לך, גברתי, את מה שאני אומר פה כבר כמה זמן.

איתן כבל: סליחה, תקשיבו לי או שאני אוציא אתכם.

איתן כבל: נתתי את הדוגמה כשהשעה הייתה 10:28.

איתן כבל: אדם בא ורוצה שישמרו לו את הדירה ליומיים, או אם השר יחליט שאפשר גם לשלושה-ארבעה ימים.

איתן כבל: הקבלן אומר לו: השעה 10:28 ועל פי החוק אני יכול לשמור לך את הדירה תמורת 100 שקלים, דמי רצינות סמליים.

איתן כבל: אתה חייב לענות לי תוך יומיים או שלושה ימי עסקים, כפי שיקבע השר ובתנאי שזה לא יפחת מיומיים, ועד לא יאוחר מיום רביעי בשעה 10:27 חייב לתת לי את התשובה.

איתן כבל: אם אתה לא עונה לי, 100 השקלים האלה לא - - - ואני לא שומר לך.

איתן כבל: עברו יום-יום וחצי והגעתי בעשר ורבע.

איתן כבל: נכנסתי ואמרתי שאני רוצה לבדוק את האופציה לרכוש ברצינות את הדירה הזאת או דירה אחרת באותו מבנה.

איתן כבל: אני מנהל איתך דין ודברים ויכולים לקרות אחד מן השתיים: תן לי עוד יומיים או שלושה כי אני עדיין לא שלם עם זה.

<מירב תורג'מן: זה שני הסכמים.

איתן כבל: זה לא שני הסכמים, זה בסך הכול עמוד.

<מירב תורג'מן: זה הסכם.

איתן כבל: אין בעיה.

איתן כבל: מירב, אז מה אם אלה שני הסכמים?

<מירב תורג'מן: אין בעיה.

איתן כבל: את אומרת לי את זה כאילו אני עושה משהו לא תקין.

<מירב תורג'מן: לא, אני רק אומרת שאלה שני הסכמים.

איתן כבל: תשני את הקול שלך.

איתן כבל: את מדברת איתי כאילו אני אומר משהו בניגוד לדעתך, רחמנא לצלן.

איתן כבל: באמת, לא צריך להגזים.

איתן כבל: את לא שמה לב לזה.

<לאה ורון: אלה שני הסכמים מסוגים שונים.

איתן כבל: נכון, כי זה 100 שקל וזה 5,000 שקלים.

איתן כבל: מה לא ברור?

איתן כבל: גברתי, קיבלתי את מה שאת אומרת לי בעניין דמי הרצינות הקטנים.

איתן כבל: סליחה, התפקיד שלי פה הוא להגן על האזרח ולאפשר לו כמה שיותר אופציות.

איתן כבל: זה לא ג'ינס, כמו שאני מנסה לומר לכם כל הזמן.

איתן כבל: לצערי, חלקנו הגדול מוצאים את עצמנו בתוך מהלך רכישה ופתאום אנחנו כבר לא יכולים לצאת ממנו.

איתן כבל: מי שה-5,000 האלה לא משנים לא, זה לא משנה.

איתן כבל: לרוב האנשים ה-5,000 שקלים האלה ועוד איך משנים להם.

<אהוד נדב: לכל בן אדם זה משנה.

איתן כבל: אני לא מזלזל, אבל יש אנשים שזה ההבדל בשבילם לפעמים.

איתן כבל: אני מכיר, אני חי את זה.

איתן כבל: ב-5,000 השקלים האלה הוא יעשה רשתות או יקנה משהו אחר שהוא תכנן.

איתן כבל: ברגע שאתה חותם על המסמך עם ה-5,000 שקלים ואומר לו שהיומיים בפנים, הכנסת את האדם לבלבול.

איתן כבל: אלה שני אירועים שונים לחלוטין, בין דמי רצינות שבן אדם רק היה ביריד או בא לבניין.

איתן כבל: אני רואה בראש העין שאנשים באים, מסתכלים ואומרים: ממש יפה, מרשים.

איתן כבל: הוא עוד לא שאל אם הולך לקום בניין שיחסום לו את כל היופי הזה, או שמתחת לבית יהיו הצופים וכל שבת הוא ישמע אותם, עד שהראש יתבלבל לו.

איתן כבל: כשאדם בא לנהל משא ומתן, הוא אומר: אני רוצה לראות את התב"ע ומה התוכנית.

איתן כבל: אנשים סבירים צריכים להתנהג ככה.

איתן כבל: היומיים האלה מבחינתי הם לא בתהליך הרצינות המשמעותי.

<עופר שגיב: אני מדבר על אותו אדם שכבר היה אצלי שלוש פעמים.

<עופר שגיב: אתה רוצה שאני אלך ואני אחזור אליך בעוד יומיים?

<עופר שגיב: עזוב אותי בשקט ותעשה לי את ההרשמה עכשיו.

<עופר שגיב: תן לי לשלם דמי רצינות כי אני רוצה את זה עכשיו.

<עופר שגיב: השאלה היא מה אנחנו עושים במקרה כזה.

איתן כבל: עופר, אתה יודע כמה "אם" יש?

איתן כבל: אתה רוצה שאנחנו נעשה פה את האופציה ונשאיר מאה אופציות בחוץ?

איתן כבל: אני קובע כלל חקיקה, שלא יודעת להכיל את האין-סוף.

<לאה ורון: אם בן אדם רוצה מעבר ל-48 שעות, הוא נכנס למסלול השני.

איתן כבל: אני רוצה רק דבר אחד: שהחיים יהיו בשקיפות.

איתן כבל: זה הכול.

איתן כבל: לכן ביקשתי להפריד את היומיים מדמי הרצינות.

איתן כבל: אדם הולך להרבה קבלנים, בודק דירה בקומת גג, דירה בקומת גן, דירה בקומה שלישית ודירה במחיר למשתכן.

איתן כבל: הוא יושב עם המשפחה ומתחיל להיכנס לכל התהליך הזה, מתייעצים לגבי המחיר ובנסיבות האלה הוא מתיישב מול הקבלן.

איתן כבל: הוא יכול שוב לכדרר איתו.

איתן כבל: הוא יכול לומר שהוא לא שלם עם עצמו, אבל הוא התקדם.

איתן כבל: יכול להיות שאותו יזם או קבלן יסכים ויגיד לו: אין בעיה, אני לא לוקח ממך שקל.

איתן כבל: תלוי מה הלחץ בעורף.

איתן כבל: אנחנו מנסים למצוא את התנאים המינימליים גם למצבים קשים.

<עופר שגיב: אני מעדיף לתת לו את היומיים האלה גם בלי 100 שקל.

<עופר שגיב: שילך, יחשוב ויחזור אליי אפוי.

איתן כבל: יכול להיות שכשיבואו התקנות אתם תביעו את עמדתכם ונוריד את זה.

איתן כבל: הגברת המומחית שנמצאת כאן, ואני מצטט אותה, באה מתחום של התנהגות צרכנית.

איתן כבל: היא באה ממקום אחר ולא בגלל שיש חשיבות ל-100 השקלים האלה במובן הדרמטי, כשאתה הולך להוציא שני מיליון שקלים.

איתן כבל: מדובר על התנהגות צרכנית.

איתן כבל: אם צרכן משלם לך 100 שקלים, הוא יתקשר אליך אחר כך ויגיד אם הוא בא או לא.

איתן כבל: זה כל העניין, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה.

איתן כבל: אני מניח שבסוף, כשנבוא ליריד, יהיו קבלנים שיכתבו:

איתן כבל: אנחנו לא גובים דמי רצינות על יומיים.

איתן כבל: זאת גם שיטה.

<לאה ורון: או: אנחנו נותנים ארבעה ימים.

איתן כבל: בדיוק.

איתן כבל: תלוי כמה רוצים את הדירות שלך.

איתן כבל: אם ירצו אותן מאוד, הן יימכרו ואז אתה לא צריך לא יומיים, לא ארבעה ולא שישה.

איתן כבל: הבנו את העניין?

איתן כבל: לכן אני אומר גם לנו ואני אומר לך, גברתי, אני רוצה שהיומיים האלה יהיו בנפרד.

איתן כבל: יש הבדל עצום בין ההתכתבות הראשונית, כשאני לא יודע בדיוק איך להתייחס לזה, לבין העובדה שאני כבר מנהל איתך משא ומתן.

איתן כבל: כל אדם הוא מספיק בוגר כשהוא בא לקנות את הבית שלו, לעשות את החשבונות, אבל שהכול יהיה בשקיפות מלאה.

איתן כבל: לכל אחד יהיה ברור שמי שמכין את התקנות יהיה כתוב מה המשמעות של ימי עסקים, משעה עד שעה, מיום עד יום.

איתן כבל: אני רוצה שהדברים האלה ייכתבו על פי החוק.

<מירב תורג'מן: אתה מבקש גם להסמיך את השר להאריך את התקופה של היומיים?

איתן כבל: אני כותב ש"לא יפחת".

איתן כבל: אני גם רוצה לראות טופס הצטרפות.

<עופר שגיב: ויהיו עליו שתי אופציות.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: הסוג השני הוא כשהאדם מנהל איתך משא ומתן.

איתן כבל: לא צריך טופס.

איתן כבל: אני יודע שהתעכבתי בנושא יתר על המידה, אבל ככל שאנחנו דנים בזה כאן, אנחנו מונעים המון תביעות ואי-בהירויות שעלולות להתקיים במציאות.

<מירב תורג'מן: אדוני, אני אעלה את שאלתה של הרשמת, שהפנית את תשומת ליבנו האם מדובר על אופציה של יומיים שתינתן באופן חד-פעמי?

<מירב תורג'מן: דהיינו, אם הדירה לא נמכרה ואחרי חצי שנה בא אותו קונה פוטנציאלי ומבקש שוב לשמור לו את הדירה ליומיים.

איתן כבל: חברים, התייחסתי לעניין הזה.

איתן כבל: אמרתי ואני אחזור כדי להבהיר גם לגברתי הרשמת.

איתן כבל: יכול ויקרה יומיים ונעלמתי.

איתן כבל: הלכתי למקום אחר כי זה לא עניין אותי.

איתן כבל: עבר זמן, לא קניתי לא פה ולא שם, ומדובר ברוב האנשים.

איתן כבל: אני לא טיילתי בכל הגליל המערבי והגליל העליון בחיפוש?

איתן כבל: רעייתי ואני אמרנו שאולי נעבור יחד עם המשפחה.

איתן כבל: לא נכנסתי ועברתי אצל כולם?

איתן כבל: אם הייתי צריך לשלם דמי רצינות אצל כולם, כבר הייתי קונה בית.

איתן כבל: אתה בא, מסתובב, מתרשם, שואל מה המחיר.

איתן כבל: אני לא אומר לקבלן לשמור לי.

איתן כבל: דרך אגב, אם היה משהו שמוצא חן בעיניי, אני מניח שהייתי נכנס לקבלן ואומר לו: אני נוסע הביתה, בודק את התוכניות ובינתיים קח 100 שקל ושמור לי את הדירה ל-48 שעות.

איתן כבל: אם חזרתי – חזרתי.

איתן כבל: אם לא חזרתי ואני בא אליו שוב אחרי חצי שנה, אם אני רוצה לקבל את היומיים, הם מגיעים לי.

איתן כבל: בדיוק אותו נוהל.

איתן כבל: אני צריך להכניס את השוק לכללי משחק.

איתן כבל: תזכרו שהצרכנים לא כולם דומים.

איתן כבל: זה כמו בנסיעה בכביש.

איתן כבל: רוב האנשים נוסעים ולא עוקפים, כשהם עומדים בפקק.

איתן כבל: אבל יש עשרה או 15 שעוקפים וכל החקיקה היא בשביל העשרה האלה.

איתן כבל: אני מנסה למצוא את נקודת האיזון כדי שהדברים יהיו ברורים.

איתן כבל: זה הכול.

איתן כבל: לגבי התייעצות עם משרד הכלכלה.

איתן כבל: אני רוצה להבין ברמת העיקרון, לא לשר אלי כהן.

איתן כבל: אני מניח שיש לו כבר שאיפות יותר גבוהות מלהיות שר כלכלה.

איתן כבל: מבלי להמעיט, חס וחלילה, אני רוצה להבין את העיקרון.

איתן כבל: כשאני אומר שזה יהיה באישור ועדת הכלכלה, זה לא כדי שזה יבוא לאיתן כבל, אלא כי בנקודה המסוימת הזאת חשוב שתהיה התייחסות ושקיפות ציבורית לעניין.

איתן כבל: אני רוצה להבין מה החשיבות שזה צריך לעבור את שר הכלכלה.

<בתיה גוטל: זה מאוד פשוט.

<בתיה גוטל: לכתחילה זה היה שר השיכון ועכשיו יש שם גם את שר האוצר.

<בתיה גוטל: אגף התקציבים ושר האוצר יש לו ראייה מקרו-כלכלית.

<בתיה גוטל: משרד השיכון יש לו גם את הראייה הרחבה שלו, אבל שר הכלכלה מביא את ההסתכלות הצרכנית.

<בתיה גוטל: גם עכשיו, בדיונים בינינו, משרד השיכון אמר בכמה נושאים שאנחנו נגיד מה הראייה הצרכנית.

<בתיה גוטל: אנחנו חושבים שצריך מישהו שמתמחה בהבנה צרכנית ובהתנהגות צרכנית בתוך התהליך הזה.

<אבי ללום: המפלגה חלוקה שם.

איתן כבל: אני חוזר ואומר שכאשר אני אומר "באישור ועדת הכלכלה", זה לא כדי שהנושא יחזור לאיתן כבל.

איתן כבל: רוב הדברים יגיעו אחריי.

איתן כבל: זה נעשה כדי שתהיה שקיפות.

איתן כבל: פה אתה מוסיף עוד שר לתוך תהליך, שאת המינימום הצרכני כבר קבענו בתוך החוק בגלל העובדה שאני לא סומך על שרים.

איתן כבל: לא על אלי – על אלי אני סומך.

<בתיה גוטל: זה לא עניין פרסונלי, זה עניין צרכני.

איתן כבל: אני יודע.

<לאה ורון: אדוני, נער הייתי וגם זקנתי.

<לאה ורון: מניסיוני התקנת תקנות שכרוכות בהתייעצויות עם כמה וכמה שרים – אני רוצה להציע לאדוני למחוק את שר האוצר.

איתן כבל: יש לי שאלה, האם גברתי הגישה בג"ץ נגד משרד על אי התקנת תקנות?

איתן כבל: אני כן.

<לאה ורון: אני יודעת, וככה הותקנו לבסוף התקנות.

איתן כבל: זה המשרד שלכם.

<בתיה גוטל: שר הכלכלה, לא הרשות להגנת הצרכן.

איתן כבל: אז הייתם חלק מהם.

<לאה ורון: צריך למחוק גם את ההתייעצות עם שר האוצר.

<לאה ורון: זה מה שאני רוצה להציע לאדוני.

איתן כבל: כן, למה צריך התייעצות עם שר האוצר?

<יובל טלר: בדיוק מאותה סיבה שהיא אמרה.

איתן כבל: אולי נביא את זה לאישור ממשלה?

איתן כבל: אמרתי את זה בציניות.

<מירב תורג'מן: סליחה, אני חייבת להבהיר שהנוסח עבר ועדת שרים ללא התייעצות עם שר האוצר.

<מירב תורג'מן: הנוסח שאושר בקריאה הראשונה לא כלל התייעצות עם שר האוצר אלא רק הסמכה של שר השיכון.

<מירב תורג'מן: זאת הייתה בקשה/הצעה ממשלתית להוסיף את זה במהלך הדיונים.

איתן כבל: חברים, אני רוצה לענות לכם.

איתן כבל: יהיה שר אחד.

איתן כבל: סידרנו את זה כך וזה לא עניין של סמכויות.

איתן כבל: כל שר שאתה מוסיף, זה אומר עוד כמה שנים זה לא יבוא.

איתן כבל: למה זה נדרש?

איתן כבל: בינתיים אנחנו אלה ששמרו יותר מכולם – אני – על הצרכנים.

איתן כבל: לכן מנקודת המבט שלי יהיה שר הבינוי והשיכון, זה תחום הסמכות שלו.

איתן כבל: הגדרנו לו ותיחמנו אותו בעניינים.

איתן כבל: אתה רוצה להגיד עוד משהו או שכבר סיכמתי לך את העניין?

<אמיר פז: קודם כל, אני מוכן להגיד לפרוטוקול שבמישור הממשלתי אנחנו נתייעץ גם עם הרשות להגנת הצרכן, וודאי עם כל משרד רלוונטי אחר.

<אמיר פז: מירב, אני אומר גם לך שלא כל כך הבנתי איך בסופו של דבר ננסח את אותן 48 שעות שבהן אי אפשר לגבות, אבל כן אפשר לגבות סכום מזערי או מינימלי.

<אמיר פז: אם הבנתי את אדוני, זאת הכוונה.

<אמיר פז: תהיה אפשרות לגבות סכום מינימלי.

<לאה ורון: כן, הנה אמרת בעצמך.

<לאה ורון: לגבות סכום שלא יעלה על כך וכך.

איתן כבל: נציגת הצרכנים הציגה כאן אופציה שצריך לחשוב עליה.

איתן כבל: היא לא באה ממקום של לקנוס את האזרח.

איתן כבל: היא מדברת ממקום צרכני, שמשהו שאתה לא נותן לו ערך, גם של שקל, ההתייחסות אליו היא כזאת.

איתן כבל: באים אנשים, נרשמים באלף מקומות ולא חוזרים לאף אחד.

איתן כבל: אמרתי שהם ישקלו אולי לגבות 100 שקלים או 50 שקלים.

איתן כבל: מה לא ברור?

<מירב תורג'מן: זה ברור.

<מירב תורג'מן: הרעיון היה לקבוע סכום מינימלי שהמוכר יהיה רשאי לגבות מהקונה הפוטנציאלי, ולצד זה היה רעיון לתת 48 שעות שבהן לא ייגבה שום סכום.

<מירב תורג'מן: אני מנסה להבין.

איתן כבל: אני רוצה לנסות להסביר אותה ואני לא חושב שמה שהיא אמרה הוא מופרך.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר שחילקנו את הזמן לשתי תקופות.

איתן כבל: אם היית אומרת לי שהיומיים האלה הן חלק מה-5,000, לא הייתי מתווכח.

איתן כבל: אומרת בתיה שאדם עובר בין 50 קבלנים ומבקש מכל אחד לשמור לו את הדירה ליומיים.

איתן כבל: הוא לא היחיד ויש אולי אלף איש שעוברים ומבקשים שישמרו להם את הדירה ליומיים.

איתן כבל: בתיה אומרת שהעובדה שאתה צריך לשלם 50 שקלים או 100 שקלים - - -

<לאה ורון: על מי זה מגן?

<לאה ורון: על הצרכן או על הקבלנים?

<לאה ורון: הקבלנים עצמם אמרו שהם לא יגבו את זה.

איתן כבל: את פוגעת בצרכנים אחרים כי אז אחרים לא יקבלו.

<בתיה גוטל: הסיטואציה שבה מותר לי סתם להירשם ל-48 שעות, היא סיטואציה שגם צריך לחשוב עליה מבחינה צרכנית.

<בתיה גוטל: היא לא טובה לצרכן.

<בתיה גוטל: הוא מבולבל והוא כבר לא יידע לאן הוא נרשם.

<בתיה גוטל: אני לא אומרת שנגבה את 100 השקלים.

<בתיה גוטל: אני אומרת שתיתנו לנו ללמוד את השוק.

<בתיה גוטל: לא עשינו עבודה, אנחנו מודים, לא עשינו עבודה רצינית, לא ישבנו עם הקבלנים.

<לאה ורון: אתם מבקשים ללמוד עכשיו את השוק על הצעת חוק שנועדה להגן על הצרכנים והיא מונחת על שולחן הוועדה שנתיים?

<לאה ורון: זה מה שאת אומרת לוועדה?

<אילנה מזרחי: אלה נושאים שהיו אמורים להיות מוסדרים בתקנות ואם היינו יודעים שהם מובאים בחקיקה ראשית, היינו מתכוננים אליהם.

<אילנה מזרחי: לנוסח שהובא עכשיו, ההערות היחידות שהיו לנו הן ההתייעצות והעניין של הוספת המילה "שיעור".

<בתיה גוטל: אנחנו גם ראינו מסלול אחר והיושב-ראש קבע שני מסלולים.

<בתיה גוטל: אני רק אומרת שאנחנו רוצים ללמוד את זה ולוודא שאנחנו עושים פה את הדבר הכי נכון.

<בתיה גוטל: אני לא אומרת שצריך לגבות.

<בתיה גוטל: רק ביקשנו את האפשרות ללמוד את הנושא.

<אמיר פז: מירב, לגבי הגישה שכבוד היושב-ראש הציע, אפשר להוסיף לאותו נוסח שמדבר על מה רשאי השר, מגבלה שאומרת:

<אמיר פז: ובלבד שלגבי שני ימי העסקים הראשונים הסכום, ככל שייקבע, לא יעלה על 100 או כל סכום אחר.

איתן כבל: לא, לא.

איתן כבל: אני מסכם.

איתן כבל: את החלק הראשון של שתי התקופות הבנו.

איתן כבל: לגבי העניין של הגבייה, אני לא מאפשר לכם בשלב הזה לגבות.

איתן כבל: תלכו, תעשו את שיעורי הבית שלכם.

איתן כבל: למרות מה שהחברות שלי כאן אומרות, אני לא בטוח, בתיה, שהדברים שלך מופרכים.

איתן כבל: אני מספיק הגון כדי לומר שהגנה היא לא הגנה על מישהו מסוים.

איתן כבל: אתה עושה הגנה מרחבית.

איתן כבל: במקרה הזה, הבקשה שלך היא אפילו לא להגן עליהם.

איתן כבל: תלכי, תחשבי, תעשי את הבדיקות שלכם.

איתן כבל: אם תשובו ותחשבו שבכל זאת אתן רוצות שזה יהיה חלק מהכללים, אין שום בעיה ונוסיף את זה.

איתן כבל: נכון לרגע זה, זה לא.

איתן כבל: סיכמנו?

איתן כבל: אני מצביע על זה.

<מירב תורג'מן: אני רוצה להקריא הצעה לנוסח.

<מירב תורג'מן: אני חושבת שזה אמור להיות כסעיף קטן (ב) בתוך ההסדר.

<לאה ורון: הוועדה יכולה לקבוע את העיקרון ולאחר מכן אתם תנסחו אותו.

<מירב תורג'מן: אני מבקשת בכל זאת להקריא כדי שזה אולי ימקד לנו את ההחלטה.

<מירב תורג'מן: "התחייב מוכר כלפי מי שמבקש להיות קונה לשמור לו לתקופה מסוימת את הזכות לרכוש דירה מסוימת בתנאים מסוימים (בסעיף זה – תקופת ההתחייבות), ולא נחתם חוזה מכר בין הצדדים עד תום תקופת ההתחייבות בתנאים האמורים, רשאי המוכר לגבות בשל כך מהמבקש סכום כפי שיוסכם בין הצדדים בכתב, ובלבד שלא יעלה על הסכום שקבע השר באישור ועדת הכלכלה של הכנסת.

<מירב תורג'מן: בתקנות, כאמור, רשאי השר לקבוע סכומים שונים לתקופות התחייבות שונות ולדירות שונות לפי מחירן".

<מירב תורג'מן: אנחנו נוסיף כאן גם את הנושא של השיעור.

<מירב תורג'מן: סכום או שיעור.

<מירב תורג'מן: בסעיף קטן נפרד ייאמר כך: "בתקופה שלא תפחת משני ימי עבודה, המוכר לא יגבה מהמבקש כל סכום עבור שמירת הדירה.

<מירב תורג'מן: השר רשאי להאריך את התקופה האמורה" זאת התקופה המינימלית, ולגבי הטופס אנחנו נוסיף כאן שהשר יקבע את הטופס שהמוכר יחתים את הקונה הפוטנציאלי עליו.

<מירב תורג'מן: מהנוסח הזה עולה שיש שני טפסים.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: חברים יקרים, היא תנסח את זה.

איתן כבל: זה עניין של ניסוח.

<מירב תורג'מן: מדובר על שני טפסים.

<מירב תורג'מן: פעמיים הוא חותם, פעם אחת לצורך 48 שעות.

איתן כבל: הוא לא חותם פעמיים.

<לאה ורון: פעם אחת הוא בא ונותנים לו 48 שעות.

<לאה ורון: יעלה לו 100 שקל או לא יעלה לו 100 שקל – יופי.

<לאה ורון: הלך הביתה, ישב במשך 48 שעות ובדק.

<לאה ורון: או שחזר ונכנס לתקופה השנייה שבה הוא בודק באופן רציני את התב"ע ואת רישיון הבנייה ואת כל הדברים שכרוכים במפרט של הדירה ואז הוא חותם על התחייבות ארוכה וממושכת יותר.

איתן כבל: שני טפסים שונים.

<אהוד נדב: בפגישה החמישית שלנו עם הסבתא של הקונה חתמנו על טופס בלעדיות לשלושה שבועות.

<אהוד נדב: לפי הנוסח הקיים היום, אם הוא יודיע לי תוך 48 השעות הראשונות שהוא לא רוצה, אני צריך להחזיר לו את הכסף?

איתן כבל: לא, זה היה בנוסח המקורי.

<אהוד נדב: זה מה שהיא הקריאה.

איתן כבל: לא, זה לא מה שהיא הקריאה.

איתן כבל: לכן אמרתי שיחתמו על שני טפסים שונים.

איתן כבל: אם צריך שזה יובהר בניסוח, זה יובהר בניסוח.

איתן כבל: אין כאן יומיים ועוד חוזה.

איתן כבל: בגלל כובד העניין עשיתי את ההפרדה.

איתן כבל: מה העניין?

איתן כבל: אני לא רוצה להכניס את הלקוח לאטרף, לבלבול הזה, שאם הוא לא חוזר ביומיים האלה, תוקעים אותו עם 5,000 שקל.

איתן כבל: זה יכול לקרות לבן אדם.

איתן כבל: הוא יתחיל לריב איתך האם זה נכלל בתוך היומיים האלה או כבר בתוך דמי הרצינות.

איתן כבל: מה, אני השתגעתי?

איתן כבל: אלה החיים שקורים יום-יום.

איתן כבל: לכן, בגלל שזה לא ג'ינס או נעליים, זה מיליונים ואנשים מבולבלים, זה לא פשוט.

איתן כבל: הוא יושב, הראש שלו עובד.

איתן כבל: אל תדאג, מי שיש לו את הכסף לקנות, אין לו שום בלבול.

איתן כבל: הוא גם יודע איפה הוא רוצה לקנות.

איתן כבל: מי שאין לו, הראש שלו מתרוצץ כל הזמן.

איתן כבל: לכן אני רוצה ליצור קו בין הזמן שבו הוא עובר אורח לבין הזמן שהוא מתחיל לנהל משא ומתן.

איתן כבל: אם אתה כקבלן מחליט לתת לו שלושה שבועות או חודש בחינם?

איתן כבל: זה כבר רצון שלך.

<אהוד נדב: על המהות אנחנו מסכימים, נראה את הניסוח.

איתן כבל: רוב הבעיות מתקיימות במקום שנושפים לך בעורף, ולזה התכוונתי להגן על לקוחות אחרים.

איתן כבל: שלא יבוא אחר כך ויגיד: גם אני נתתי יום וגם אני נתתי יום.

איתן כבל: הקבלן יצטרך לעשות הגרלה מי יצטרך להיות בדירה הזאת או לא?

איתן כבל: אני רוצה להוריד למינימום את האפשרות.

<אהוד נדב: אתה יכול לתת בלעדיות לכמה אנשים.

איתן כבל: ברור, אבל אנשים באים ולוקחים מכל אחד.

איתן כבל: ברגע שלקחתי ממך את היומיים, לקוח אחר לא יכול לקחת ממך את היומיים.

<לאה ורון: ועל זה דיברה בתיה, שהרוכש צריך לשלם 50 שקלים.

איתן כבל: אדם בא וסגר את האופציות אצל כולם.

איתן כבל: אם הוא צריך לשלם לכל אחד 50 שקלים או 100 שקלים, הוא יתכוונן למי שבאמת לפחות בראייה הראשונה סביר להניח שמתוך אלה הוא ייצא.

איתן כבל: זו כוונתי.

איתן כבל: אתה חייב להכניס את האזרח לתלם.

<אמיר פז: לאור מה שנאמר לגבי 48 השעות, שהן לא יכולות להיות מובלעות בתוך תקופה ארוכה יותר, הסעיף האחרון צריך להיות לא בתקופה של שני הימים הראשונים אלא אם נקבעה מראש התחייבות לשני ימים או פחות, אז לא יגבו.

<מירב תורג'מן: לא, זה לא יכול להיות פחות.

<אמיר פז: או יותר אם קבע השר.

<מירב תורג'מן: לא רק אם קבע השר.

<מירב תורג'מן: גם וולונטרית מטעם המוכר.

איתן כבל: חברים יקרים, עשו לי טובה משפטנים טובים, שיגעתם אותי.

איתן כבל: מה אתם חופרים לי?

איתן כבל: אני צריך להיות רטוב כולי עם השטויות שלכם.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: זה הנוסח, שבו אחר כך ותביאו לי את זה.

איתן כבל: על כל סנטימטר נעשה חפירות 1914?

איתן כבל: על כל סנטימטר אתם אומרים: ייאמר כך, ייאמר כך?

איתן כבל: אין גבול.

איתן כבל: אתה אומר: כל מה שתגידי, אני אוסיף.

איתן כבל: בשביל זה עושים ישיבות הכנה.

איתן כבל: אני מודיע למשרדים וגם לכם, שאם אתם לא מגיעים לדיון הבא מוכנים, אני אומר לכם שאני אעביר את הכול על הראש שלכם כפי שרק אנחנו רוצים לראות את זה.

איתן כבל: פרי, הלכת וחזרת ואנחנו באותו סעיף.

יעקב פרי: זה נכון.

יעקב פרי: ראיתי לפי כוסות הקפה.

איתן כבל: זה פשוט לא ייאמן, בדברים שאמורים להיות הכי חלוטים והכי ברורים.

איתן כבל: אני מודיע למשרד הבינוי והשיכון שאני לוקח את הנייר הזה איתי ונותן לו את זה ביד.

איתן כבל: יסלחו לי במשרד, אבל זאת פשוט חוצפה.

איתן כבל: זה עניין שהוא צרכני מהמדרגה העליונה.

<לאה ורון: אתה מדבר על גובה הריבית שקבלן יוכל לגבות מרוכש דירה שלא עמד - - -

איתן כבל: אני רוצה להקריא את זה.

איתן כבל: זאת פנייה לשר גלנט.

איתן כבל: "הנדון: חוק המכר דירות (תיקון מס' 8), התשע"ד-2015".

איתן כבל: זה מכתב מה-5 במרס 2017.

איתן כבל: "לוועדת הכלכלה של הכנסת מגיעות פניות בנושא גובה הריבית הנגבית מרוכשי דירות על ידי חברות קבלניות.

איתן כבל: מפנייה שקיבלתי לאחרונה עולה כי חברה קבלנית דורשת מהרוכשים ריבית שנתית של 24%.

איתן כבל: ביום 30 ביולי 2014 התקבל בכנסת החוק שבנדון, הקובע ששיעור ריבית הפיגורים שישלם הקונה למוכר בגין איחור בתשלום לא יעלה על השיעור שקבע שר הבינוי והשיכון, בהתייעצות עם שר האוצר ובאישור ועדת הכלכלה.

איתן כבל: בהתאם לסעיף 2 לחוק שבנדון, תקנות ראשונות הקובעות את השיעור המרבי של ריבית הפיגורים לפי סעיף 5(ב) לחוק העיקרי, יובאו לאישור ועדת הכלכלה בתוך שלושה חודשים מיום פרסומו של החוק.

איתן כבל: תקנות כאמור טרם הועברו לוועדה.

איתן כבל: "

<לאה ורון: זה אפרופו קבע או לא קבע.

איתן כבל: בדיוק.

איתן כבל: פה סיכמנו את כל הדיון.

איתן כבל: "מצורפות פניותינו למנכ"ל המשרד מיום 19 באוקטובר 2015 ומיום 4 באפריל 2016.

איתן כבל: " מה עוד אני צריך לבוא ולתת הסבר לאזרחים, ללקוחות בעניין הזה?

איתן כבל: מה?

איתן כבל: מה עוד אני צריך להגיד?

איתן כבל: אני מצביע על סעיף 1(ב) בעקרונות שהקראנו.

איתן כבל: אני גם מאפשר לכם שתוכלו לחזור אליי.

איתן כבל: בעד הסעיף – פה אחד

איתן כבל: נמנעים – אין

איתן כבל: תודה רבה, אני מאשר את הסעיף הזה, עם התוספות, התיקונים והשינויים כפי שהצגנו אותם.

איתן כבל: באמת יצאתי מפה מאוכזב עד כלות.

איתן כבל: התכוונתי שנרוץ עם התהליך הזה.

איתן כבל: עורך הדין ללום, משרד הבינוי והשיכון והרשות להגנת הצרכן, אני אומר לכם שאם אני לא אדע שישבתם עם הגורמים, כמו שאני, חבר הכנסת, יושב-ראש הוועדה, יושב ונפגש כי זאת חובתנו לנסות ולמצוא פתרונות.

איתן כבל: יש דברים שלא מסכימים איתם?

איתן כבל: מביאים אותם להכרעה ואני האחרון שמפחד מלא להכריע.

איתן כבל: אני פה כל הזמן עסוק בלהכריע במה שהמשרדים רבים ביניהם ולא מצליחים להגיע ביניהם להבנות, אבל לעזאזל, סליחה על הביטוי, אני מצפה שהדברים האלה יובאו לכאן.

איתן כבל: זה חוק כל כך חשוב, צרכני מן המדרגה העליונה ואנחנו לא מתקדמים איתו.

איתן כבל: זה פשוט לא ייאמן.

איתן כבל: הישיבה נעולה.