הועדה המשותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולוועדת הכלכלה לדיון בהלס"י בנושא בניית תוכנית אב לאומית בתחום הזקנה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 5, 2018-01-30 09:00

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם, היום 30 בינואר 2018, השעה 9:10, אני פותחת ישיבת ועדה משותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת הכלכלה לדיון בהצעה לסדר היום בנושא בניית תכנית אב לאומית בתחום הזקנה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה כמה מילים לפני שאנחנו מגיעים לנושא שנדבר עליו היום.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני רוצה להודות לכם על שיתוף הפעולה הנפלא שיש כרגע, אני חייבת להגיד לכם שהצלחנו לגייס המון אנשים לנושא של קשישים ואני רוצה באמת להודות גם לאלה שמתגייסים כדי לגייס עוד אנשים לעזור לקשישים שצריכים את עזרתנו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לציין, יושבת פה ורדה לבקוביץ, אישה מדהימה, שהצטרפה לוועדה וזה הניסיון הראשון שלה בכנסת, אבל היא כבר מגייסת גם תרומות לניצולי שואה, גם שיפוצי בתים, גם החלפת דודי שמש וכל זה למען האזרחים הוותיקים.

טלי פלוסקוב: אז אני רוצה קודם כל להודות לך, ורדה, על מה שאת עושה.

<ורדה לבקוביץ: אנחנו מודים לך על הזכות הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם, באמת, אתם צוות נפלא וזכות מאוד גדולה שאתם חלק מאיתנו.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת מה שאני רוצה להגיד פה בפתיחה, שאנחנו לא רק מדברים ובונים תכנית אב ל-35', אלא מטפלים בבעיות ובסוגיות שהן אקטואליות נכון להיום ובדרך פותרים את הבעיות של הקשישים במדינה שלנו וזה בעיניי זכות מאוד גדולה, גם שלי, ולפי דעתי של כל אחד שנמצא פה.

טלי פלוסקוב: הדיון היום הוא דיון מיוחד, זה לא דיון שייכנס כפרק לתכנית האב הלאומית, זה דיון על מה שקורה היום במדינה שלנו, זה דיון על אלה שנותנים את הלב ואת הנשמה לקשישים שלנו ואני מדברת על מטפלות ומטפלים שעובדים בביתם.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם, הרעיון לקיים דיון נולד כתוצאה מכך שגיליתי בפייסבוק קבוצה של מטפלות ומטפלים והם מדברים אחד עם השני ומתחלקים בחוויות שהם חווים, חוויות לא קלות, וכשנחשפתי לדברים האלה הבנתי שהרבה פעמים אנחנו שומעים בתקשורת על התעללויות, והיה, על יחס לא ראוי, והיה, אבל מתברר שרוב האנשים הם לא כאלה.

טלי פלוסקוב: אני לא אסכים עם כך שבגלל כמה מקרים בודדים ישימו כתם וישחירו את כל האנשים שנותנים את הלב שלהם בעבודה של המטפל.

טלי פלוסקוב: ולהם גם צריך להגיד תודה כי הם עובדים מאוד מאוד מאוד קשה.

טלי פלוסקוב: זאת ההזדמנות, אחת, באמת להודות לכם.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהיום בדיון אנחנו נשמע באמת עם מה האנשים האלה מתמודדים ומתמודדות.

טלי פלוסקוב: יש חלק מהדברים שאני לוקחת על עצמי כמשימה לתקן.

טלי פלוסקוב: אנחנו גם לקראת הרפורמה בתחום הסיעוד, שבשבוע הבא אנחנו נציג אותה, ואני עובדת מאוד קשה כדי גם לרפורמה הזאת להכניס שינויים לגבי המטפלות.

טלי פלוסקוב: זה גם תנאי העבודה, זה עוד הרבה דברים מסביב, על זה נדבר בשבוע הבא.

טלי פלוסקוב: היום אנחנו מדברים על אותם אנשים, אני חוזרת על המשפט, שנותנים את הלב והנשמה למען הקשישים שלנו, למען האזרחים הוותיקים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה, אם אנחנו ניקח בחשבון את הקושי הפיזי והנפשי שהם מתמודדים איתו בזמן העבודה שלהם וניקח בחשבון שאין מספיק הכשרה מקצועית, אם אני שמעתי שרק 30% מהמטפלות עוברות הכשרה מקצועית, ואין תמיכה נפשית ואין ואין, רבותיי, אז אולי המקרים הנוראיים שאנחנו ראינו זה כתוצאה מהיחס שהמדינה לא נותנת לאנשים שעובדים כל כך קשה.

טלי פלוסקוב: היום אנחנו נדבר על זה.

טלי פלוסקוב: אני אשמח לשמוע גם מהמטפלות, גם מהחברות שאנשים עובדים, גם מהביטוח הלאומי שנמצאים איתנו היום.

טלי פלוסקוב: יש לנו הרבה חומר כשבחומר הזה יש נתונים מאוד מדויקים לגבי הרכבי שכר ואני רוצה שאנשים יידעו במה מדובר, כמה הם מקבלים ולמה הם מקבלים את הסכום הזה ולא יותר וכן הלאה.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שבסוף אנחנו נגיע לאיזה שהיא נוסחה שתיתן לנו דרך ותבנה לנו את הדרך לשיפור מצבם של אותם אנשים שעובדים עם האזרחים הוותיקים במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך את חבר הכנסת יעקב פרי, יושב ראש השדולה 'הכנת המדינה להזדקנות האוכלוסייה'.

טלי פלוסקוב: אנחנו עובדים ביחד, בשיתוף פעולה, יש עוד הרבה חברי כנסת שדי נרתמים לנושא הזה.

טלי פלוסקוב: והיועץ של הוועדה, פרופ' בריק, שנמצא לצדי, ומנהלת הוועדה אתי וכל הצוות של הוועדה ואנחנו מתחילים.

טלי פלוסקוב: לפני שאני נותנת זכות דיבור ליעקב פרי, כל מי שרוצה לדבר, בבקשה להירשם אצל מנהלת הוועדה.

טלי פלוסקוב: לפי ידיים אני לא אוכל להתייחס, אז כאן להירשם ואנחנו מתחילים בדיון ושיהיה לנו בהצלחה.

טלי פלוסקוב: אני רואה שעוד מטפלות הגיעו, יש פה כמה מקומות, כדי שיישבו ליד השולחן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב פרי, בבקשה.

יעקב פרי: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב לך, גברתי יושבת ראש הוועדה.

יעקב פרי: אני חושב שיש נושאים בעולם הפוליטי שלא מחלקים אותנו לאופוזיציה וקואליציה והכנת מדינת ישראל להזדקנות האוכלוסייה הוא אחד הנושאים, לטעמי אחד הנושאים החשובים, הקריטיים, גם למצב הקשה בהווה וגם לעתיד.

יעקב פרי: נכון שישנם מספר חברי כנסת שמחויבים לנושא, אני חושב שמלבד העבודה הברוכה שלך צריך לרתום עוד חברי כנסת על מנת שהנושא הזה באמת ייכנס לתאוצה, הייתי אומר, גבוהה יותר.

יעקב פרי: אני רוצה, גברתי, קודם כל כמובן להצטרף אלייך בהכרה איזו עבודה קשה עושים עובדות ועובדי הסיעוד.

יעקב פרי: עבודה סיזיפית, הייתי אומר, ככה בכנות, לא תמיד נעימה ולא רבים במדינת ישראל מוכנים לעשות אותה.

יעקב פרי: בואו נאמר את האמת, שהיא אמת קשה ואמת לא נעימה, אבל אני חושב שעל השולחן הזה אנחנו צריכים להגיד גם את העובדות האמיתיות ולא רק לצד השכר, שהוא ודאי לא מתגמל, אלא יש כאלה שיגידו אפילו עבודה מבישה.

יעקב פרי: בשאלה שאני שאלתי את משרד האוצר, את שר האוצר, וקיבלתי תשובה רשמית, הייתי אומר, נעניתי שהשכר הממוצע, גברתי היושבת ראש, של מטפל במוסדות סיעודיים עומד על 5,300 שקל בלבד.

יעקב פרי: נעשו די הרבה דברים - - -

טלי פלוסקוב: השכר הממוצע זה שכר מינימום.

טלי פלוסקוב: שאלו אותי היום ברדיו 'מה השכר הממוצע?

טלי פלוסקוב: ' אמרתי 'אין פה ממוצע, ממוצע בין מה למה, בין מינימום למינימום?

טלי פלוסקוב: '

יעקב פרי: אני מצטט את התשובה של משרד האוצר.

יעקב פרי: נעשו די הרבה דיונים באופן יחסי גם בוועדות הכנסת, בוועדת הפנים, ועלה מספר, שאני לא יודע עד כמה הוא נכון, שיש היום חסר מיידי של 5,000 עובדות ועובדים, מחסור נוסף די גדול של אחיות סיעוד, והמשמעות היא, גבירותיי ורבותיי, שפחות ופחות אזרחים ותיקים, הרי היום אנחנו צריכים להשתמש באזרחים ותיקים ולא בקשישים, לפי התיקון של האדון נחמן שי, מקבלים את היחס המגיע להם ואת הטיפול הנאות.

יעקב פרי: שאלתי את משרד האוצר אילו פעולות הוא יכול לדווח, לי לפחות, הן מבוצעות כדי לעודד כוח עבודה ישראלי להיכנס לתחום הזה כי האוצר הרי מצד אחד מתנגד לעלות את כמות העובדים הסיעודיים הזרים.

יעקב פרי: התשובה שקיבלתי הייתה שמשרדי העבודה ומשרדי הבריאות מבצעים הכשרות לטובת העניין.

יעקב פרי: אני מוכרח לומר לך, גברתי, ואת מכירה אותי, אני מקפיד לא להשתמש בשפה בוטה, אבל התשובה היא מקוממת.

יעקב פרי: היא מקוממת כי הנתונים של השכר הנמוך והמחסור הקשה בכוח אדם בפרקטיקה הם מאוד עגומים, זה מביא בעלי מוסדות להעסיק אנשים בלית ברירה שאינם ראויים.

יעקב פרי: ואני אומר את זה בשפה הברורה ביותר, לטפל באותם זכאי טיפול סיעודי שרובם, לצערנו, הם אזרחים ותיקים.

יעקב פרי: כשהמדינה רוצה לתמרץ הכנסת עובדים בתחום מסוים היא יודעת לעשות את זה, ראינו גם בעבר, בין אם על ידי מענקי התמדה, הגדרה כמקצוע מועדף לטובת מס הכנסה שלילי.

יעקב פרי: רבים מעובדי הסיעוד ואנחנו צריכים להגיד את זה, ויסלחו לי העובדים והעובדים המאוד נכבדים וחלקכם מאוד צעירים, שנמצאים פה, בסופו של דבר מתחלקים, הייתי אומר, לכאלה שהם קשי יום שעובדים כמה שעות בודדות בחודש, על מנת שלא תיפגע להם קצבת הבטחת ההכנסה שלהם.

טלי פלוסקוב: הם בעצמם כבר אזרחים ותיקים והם מטפלים באזרחים ותיקים.

יעקב פרי: בדיוק.

יעקב פרי: נכון אם נקבל ממשרדי הממשלה באמת נתונים, נתונים נכונים, שיתחלקו לשניים, אל"ף, פערי כוח האדם ובי"ת, רמות שכר בטיפול סיעודי במוסדות מצד אחד וטיפול באזרחים ותיקים סיעודיים, כאלה ששוהים בביתם, כי הרי יש כאלה שגרים בבית, יש כאלה שבמוסדות, אני לא צריך פה לספר, מה שנקרא טיפול בקהילה.

יעקב פרי: אני סבור שהנושא הזה של תנאי העסקת עובדי הסיעוד הוא סימפטום, גברתי, שמייצג את היחס הלא נכון של מדינת ישראל לאזרחים ותיקים ולקידום מוכנות המדינה להזדקנות האוכלוסייה.

יעקב פרי: נקודה אחרונה, ואני יודע שאני אולי מקדים טיפה את הדיון שאמור להתקיים כאן בוועדה בשבוע הבא, הוועדה הזאת, שהיא ועדה מאוד חשובה, חובה עליה, לטעמי, גברתי היושבת ראש, לבחון טוב טוב כיצד הרפורמה הולכת להשפיע על מצבת כוח האדם הסיעודי.

יעקב פרי: המדינה החליטה, אם אינני טועה, ש-40,000 זכאים, שהם כ-25% מכלל הזכאים, לא יקבלו שירות סיעודי מביטוח לאומי אלא יקבלו גמלה כספית בלבד.

יעקב פרי: האם זאת הדרך של הממשלה לדאוג שלא יהיה מחסור רשמי בכוח האדם הסיעודי?

יעקב פרי: ושאלה שנייה, האם המהלך הזה יוביל מטפלים סיעודיים לטפל בזכאים שלא באופן מסודר.

יעקב פרי: כלומר, במילים פשוטות, לקבל תשלום בשחור עם תנאים סוציאליים מלאים.

יעקב פרי: את הפטנט הזה, במרכאות, אנחנו מכירים.

יעקב פרי: כידוע לכולם, יחד עם טלי ויחד עם חברי כנסת נוספים אני מחויב לנושא.

יעקב פרי: אני חושב שהטיפול במוכנות הזדקנות לאוכלוסייה במדינת ישראל הוא קריטי.

יעקב פרי: פניתי בשאילתות כמעט לכל השרים הרלוונטיים כיצד המשרדים שלהם נערכים לנושא הזה.

יעקב פרי: קיבלתי תשובות, חלקן מספקות, חלקן פחות מספקות, חלקן מתחמקות, אבל אף אחת לא כללה ולו התייחסות אחת לנושא של כוח האדם הטיפולי הסיעודי.

יעקב פרי: זה נושא שנראה לי שלגבי חלק ממשרדי הממשלה, גברתי, הוא נושא שקוף ואנחנו יודעים, כאשר מדובר באזרחים שקופים, גם מה היחס ומה בסופו של דבר התוצאה.

יעקב פרי: טוב מאוד נעשה, ואני בהחלט רוצה לעודד אותך ולחזק את ידייך, בכך שאצל היועץ שלנו וכמובן שאצל הנאספים, שאם הוועדה הזאת תהיה הפרוזדור, המבוא, ואולי אפילו הסלון, של הדרך למשרדי הממשלה, כי לצערי לבד הם לא עושים את זה.

יעקב פרי: אני מודה לך על ההקשבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שאמרת לפני שאנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: המחסור שאנחנו רואים היום בכוח האדם הסיעודי, ואנחנו מדברים גם על סיעוד קהילתי וגם על סיעוד מוסדי, זה רק ההתחלה כי מה שאנחנו רואים, מספר הקשישים הולך וגדל, ואנחנו רואים את זה, שתיים, מספר האנשים שמוכנים לעבוד בסיעוד הולך ויורד.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם, בואו נסתכל מי הם האנשים שעובדים היום בסיעוד.

טלי פלוסקוב: אלה אותם עולים חדשים שהגיעו לארץ והיום האנשים האלה מתבגרים, שגם הם יזדקקו לטיפול, אני לא רואה דור חדש שאנחנו מגדלים ומוכן לעבוד בתחום הזה, לא רואה.

טלי פלוסקוב: כדי שזה יקרה אנחנו באמת צריכים לחשוב על תנאי עבודתם, על התדמית של המקצוע הזה, כי התדמית היא גרועה לחלוטין, אני אומרת שחלק מתפקידנו כוועדה גם לדאוג לזה.

טלי פלוסקוב: ולכן אני התחלתי ודיברתי, לא על הדברים הקשים שאנחנו רואים בטלוויזיה, אלא על הדברים הטובים שהאנשים האלה עושים ואת העבודה שאתם עושים והלב, אני כל הזמן חוזרת על המילה הזאת, מי שאין לו לב אין לו מקום במערכת הזאת.

טלי פלוסקוב: נקודה.

טלי פלוסקוב: זה אנחנו צריכים לבדוק, מיהו המטפל, את מי אנחנו מקבלים לעבודה, האם האדם הזה ראוי להשאיר אותו אחד מול אחד עם הקשיש.

טלי פלוסקוב: על זה אנחנו נדבר היום וכמובן על התנאים.

טלי פלוסקוב: עוד פעם אני אומרת, שמעתי בקבוצת הפייסבוק דברים שבעיניי הם לא ראויים, לא רק למטפלים, בכלל.

טלי פלוסקוב: אין כבוד למדינה אם אנשים עובדים בצורה כזאת.

טלי פלוסקוב: לא צריך לזלזל באנשים האלה, רבותיי, אני לא אתן שיזלזלו בהם.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לתת להם את מקסימום הפלטפורמה של תמיכה בהם, כי הם עושים עבודה מאוד מאוד קשה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהיום בדיון אנחנו נבין את זה כי אנחנו נשמע אותם, וזאת הייתה המטרה שלי, להזמין אותם לכאן, לא שאני אספר לכם, אלא שהם יספרו עם מה הם מתמודדים, איך הם מתחילים את היום ואיך הם מסיימים אותו ועם איזה תחושה הם הולכים הביתה לטפל בילדים שלהם.

טלי פלוסקוב: אז, יעקב, הרבה תודה לך.

טלי פלוסקוב: אני באמת רואה בך שותף די מרכזי לכל מה שאנחנו עושים ביחד.

טלי פלוסקוב: אני רוצה כמה נתונים.

טלי פלוסקוב: נכון לאוקטובר 2017 במדינת ישראל 169,891 זכאים לגמלת סיעוד מביטוח לאומי, רבותיי, כשאנחנו מדברים על מיליון אזרחים ותיקים במדינה.

טלי פלוסקוב: לפי הצפי ב-2035 המספר הזה צפוי לגדול ל-361,000.

טלי פלוסקוב: בעיניי מספרים מדאיגים.

טלי פלוסקוב: מה שאמר יעקב, על זה שיש לנו מחסור באחיות וזה שיש לנו מחסור בכלל בבתי אבות, זה הנושא שאנחנו נדבר בדיונים הבאים.

טלי פלוסקוב: לגבי הטענות שלך לרפורמה, לא התייחסת, אבל אני חייבת להגיד, אני קראתי את החלטת הממשלה, אני שמעתי את החברות, יש הרבה הרבה סתירות בין מה שאני שמעתי מהחברות למה שאני שמעתי ממשרדי הממשלה ולכן נכון יהיה אם אנחנו בעוד שבוע, ואני חוזרת ואומרת, למה אני חוזרת?

טלי פלוסקוב: אני רוצה שכולכם תדעו ותבואו, השידור יהיה בעזרת ה' בשידור חי, שכל המדינה תשמע ותבין מה מצפים מהם ומה הם רוצים לשפר, מסכימים או לא מסכימים.

טלי פלוסקוב: אנחנו בפעם הראשונה נציג את הטיוטה של הרפורמה, כי הרפורמה צריכה גם לעבור החלטת ועדה בכנסת.

טלי פלוסקוב: זו חקיקה.

טלי פלוסקוב: אז בטח ובטח אנחנו עוד נתווכח ונעשה שינויים, אבל -6 בחודש פעם ראשונה יציגו לנו משרדי הממשלה מה הם מתכוונים לעשות, האם באמת מה שאמר יעקב פרי, זה ישאיר את האנשים בלי עבודה, אבל אני הבנתי שמספר שעות הסיעוד בעין יגדל ברפורמה הזאת.

טלי פלוסקוב: אם הוא יגדל, אז המטפלות לא יישארו ללא עבודה.

טלי פלוסקוב: כל הדברים האלה, רבותיי, אנחנו נדבר ולכן אני אומרת בואו היום נשים את זה הצדה, על זה נדבר בשבוע הבא ועכשיו אני רוצה שנתמקד באותם האנשים שעובדים עם האנשים הוותיקים בביתם.

טלי פלוסקוב: זאת המטרה, הם נמצאים כאן ולכן אנחנו נתחיל.

טלי פלוסקוב: יסלחו לי הארגונים, ואני רואה פה הרבה ארגונים, אני דווקא רוצה להתחיל מסיפור אישי.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע מי מכן, בנות, המטפלות שנמצאות כאן, מוכנה לשתף אותנו בחוויות שאתן עוברים.

טלי פלוסקוב: לפני שאתן מדברות, להציג את עצמכן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, שמך.

<אלה סמלנסקי: שמי אלה סמלנסקי.

<אלה סמלנסקי: אני מקרית מוצקין, עובדת בתור מטפלת כ-20 שנה.

<אלה סמלנסקי: אני מדברת היום בשם של הרבה מטפלות מכל רחבי הארץ, יש לנו קבוצת פייסבוק מאוד גדולה שגדלה מיום ליום.

<אלה סמלנסקי: הענף שלנו ממילא סובל שנים רבות - - -

יעקב פרי: את מטפלת בקהילה או במוסד?

<אלה סמלנסקי: אני מטפלת בחברה לסיעוד לקשישים.

טלי פלוסקוב: לא, את מטפלת בקשיש בבית?

<אלה סמלנסקי: בבית.

<אלה סמלנסקי: אנחנו כולנו מטפלות בקהילה.

טלי פלוסקוב: זה נקרא קהילה.

טלי פלוסקוב: אנחנו היום מדברים רק על הקהילה, זאת המטרה של הדיון.

<אלה סמלנסקי: כי התנאים שלנו שונים מתנאים של העובדים ב - - -

טלי פלוסקוב: מטפלות בית, בדיוק.

<אלה סמלנסקי: הענף שלנו ממילא סובל שנים רבות מהזנחה מצד הגורמים, כגון ביטוח לאומי וחברות לסיעוד למיניהן כלפי מטפלות.

<אלה סמלנסקי: הגענו לכאן בעקבות הצעת החוק החדשה של ביטוח לאומי, שנקרא לו מענה טלפוני, שהקשה עוד יותר על מהלך העבודה שלנו.

<אלה סמלנסקי: עבודת המטפלת - - -

טלי פלוסקוב: זה לא הצעת חוק, זה החלטה של ביטוח לאומי.

<אלה סמלנסקי: החלטה, זה חוק של ביטוח לאומי.

טלי פלוסקוב: את מדברת על התחלת יום עבודה.

<אלה סמלנסקי: כן, על המענה הטלפוני.

טלי פלוסקוב: בקרית מוצקין זה עובד?

<אלה סמלנסקי: עוד לא עובד, אבל אני יודעת שבחברות זה כבר מתחיל לעבוד והמטפלות נכנסו ללחץ וזה מאוד לגיטימי, אני אנסה להסביר לכם למה.

<אלה סמלנסקי: עבודת המטפלת דורשת מאיתנו גמישות וזמינות מעבר לשעות הפעילות שלנו, לפי בקשת המטופלים ולפי צרכיהם.

<אלה סמלנסקי: לעתים המטפלת מתחילה את שעת הפעילות שלה לא בבית המטופל אלא בכל מיני מקומות לפי הצורך כמו סופר, לקניית מצרכים הביתה, או בית מרקחת, וכיוצא בזה.

<אלה סמלנסקי: בשל גילם ומצבם הבריאותי של המטופלים ישנם מצבי חירום ואירועים שלא צפויים ושלא בשעות הפעילות של המטפלת.

<אלה סמלנסקי: נגיד במקרים כאלה מוזמנת המטפלת לבית המטופל בשביל לתת לו מענה שמתבטא בהזמנת אמבולנס, בליווי שלו לחדר מיון, לביקור רופא, אפילו למתן טיפול תרופתי.

<אלה סמלנסקי: לעתים המטפלת נאלצת לעבוד גם מחוץ לשעות עבודתה, כלומר מהבית.

<אלה סמלנסקי: למשל הזמנת תורים לבדיקות, הזמנת ביקור רופא פרטי, הזמנת מרשמים, אפילו שיחות עם רופאים, ואלה דברים שאי אפשר לעשות בשעות הבוקר, כשאתה נמצא אצל המטופל, אתה עושה את זה בשעות הערב הפנויות שלך.

<אלה סמלנסקי: אנחנו בטוחים שכניסתו של החוק החדש של הביטוח הלאומי יפגע באיכות עבודתנו וכתוצאה מכך יפגע ישירות במטופלים שלנו.

טלי פלוסקוב: על איזה חוק את מדברת, אלה?

<אלה סמלנסקי: החוק הטלפוני, הבקרה הטלפונית.

<אלה סמלנסקי: זה החוק היחיד שבינתיים אנחנו מדברים עליו.

טלי פלוסקוב: זה לא חוק.

<אלה סמלנסקי: זה מענה טלפוני, שרוצים לשים בכל בית של האנשים המבוגרים טלפון - - -

טלי פלוסקוב: אני אסביר.

טלי פלוסקוב: כשאתם באים לעבודה אתם מעבירים כרטיס שנכנסתם לעבודה?

<אלה סמלנסקי: לא.

טלי פלוסקוב: רגע, תנו לי להסביר, אני כרגע על דבר רגיל, במפעל שאתם עובדים.

טלי פלוסקוב: אתם מסיימים את העבודה, אתם מעבירים את הכרטיס כשאתם יוצאים.

טלי פלוסקוב: מה החליטו לעשות בביטוח לאומי?

טלי פלוסקוב: שכל מטפל כשהוא נכנס לבית המטופל, הוא מרים טלפון מביתו של הקשיש וזה אומר שיום העבודה התחילה.

טלי פלוסקוב: אותו דבר הוא אמור לעשות בסיום עבודתו, רק מבית הקשיש.

<קריאה: למי הוא מרים טלפון?

טלי פלוסקוב: יש מספר שכנראה - - -

<קריאה: יש מספר, לפעמים יש תקלות בבזק.

טלי פלוסקוב: הם פתחו מחלקה חדשה שרושמת את הנוכחות.

טלי פלוסקוב: תחשבו על מה אנחנו מדברים.

טלי פלוסקוב: אם יש פה מישהו מהחברות אני אשמח לשמוע שזה לא נכון, כי זה - - -

<אלה סמלנסקי: זה נכון.

<אורנה זמיר: אני לא התכוונתי לדבר, אבל אם מעלים - - - אני מנהלת אגף הסיעוד ועל הנושא הזה אני חושבת שאני יכולה לסייע בהבנה במה מדובר, למרות שאת עושה עבודה מצוינת ואת יכולה להמשיך, אבל אם תרצי אני אשלים.

טלי פלוסקוב: תודה, אורנה, אני בהחלט ארצה לשמוע אותך.

טלי פלוסקוב: אני פשוט רוצה להסביר לאנשים שנמצאים פה על מה מדובר.

טלי פלוסקוב: זה אומר שמביתו של הקשיש אתה צריך להתקדם בתחילת השעות, אם אתה עובד שעתיים, אז ב-10:00, ואותה שיחת טלפון אתה צריך לעשות ב-12:00.

יעקב פרי: במקום כרטיס טלפון.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: זה כדי שיהיה ברור ואחר כך אני אשמח לשמוע את אורנה זמיר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, תמשיכי.

<אלה סמלנסקי: אבל אם תיקחו בחשבון שמטפלת רגילה, כמוני, אני עוברת ארבעה בתים ביום, זאת אומרת שמונה פעמים ביום אני צריכה לצלצל ואוי ואבוי אם אני אשכח את זה.

<אלה סמלנסקי: אם אני שוכחת לצלצל אני מאבדת, כי יש לחץ אדיר בעבודה.

<אלה סמלנסקי: אני חושבת שיותר חשוב למטופלים שלי שאני אהיה עסוקה בהם ובצרכים שלהם מאשר לחשוב ולשבת ולרוץ לטלפון הזה ולתת את המענה.

<אלה סמלנסקי: בסוף היום יוצא שאני צריכה להתקשר שמונה פעמים ביום.

<אלה סמלנסקי: חוץ מזה, לוקחים בחשבון תחבורה ציבורית, לוקחים בחשבון הליכה ארוכה בין בית לבית.

טלי פלוסקוב: מה זאת אומרת לוקחים בחשבון?

טלי פלוסקוב: לא לוקחים בחשבון.

<אלה סמלנסקי: לא, אנחנו לוקחים בחשבון.

<אלה סמלנסקי: כשאנחנו צריכים להגיע, לפעמים התחבורה מאחרת, לפעמים הבן אדם בסוף שעות העבודה שלי לא מרגיש טוב, אני לא יכולה לעזוב אותו, אני חייבת להישאר, אני צריכה לעזור לו ואז אני מאחרת למטופל אחר.

<אלה סמלנסקי: תמיד יש לי אפשרות להתקשר אליו, להעביר את הזמן לכמה דקות, לחצי שעה יותר מאוחר.

<אלה סמלנסקי: יש גם הרבה מקרים שמזמינים תור לרופא מומחה, זה לא תמיד התור שמתאים לשעות העבודה שלי, אני מזמינה את התור, אני לוקחת את המטופל שלי, כי אין מי שייקח אותו, אני מצטערת להגיד שגם אם למטופל יש ילדים שנמצאים על ידו, סליחה, הם לא עוזרים לו.

<אלה סמלנסקי: הכול הם מפילים על המטפלת.

<אלה סמלנסקי: אני כמטפלת גם עובדת סוציאלית, גם פסיכולוגית, גם הקניות, כל הרופאים, כל התורים, דיבורים עם רופאים, שיחות, הכול עליי.

טלי פלוסקוב: את המשפחה של הקשיש.

<אלה סמלנסקי: נכון.

<אלה סמלנסקי: זו המשפחה שלי גם ואני מקבלת אותם כמשפחה שלי.

טלי פלוסקוב: אלה, סיימת?

<אלה סמלנסקי: עוד לא סיימתי.

<אלה סמלנסקי: החוק הזה של ביטוח לאומי, אנחנו חושבים שהוא די מיותר, נכון להיום יש טופס עבודה שמטופל ומטפלת ממלאים כל שבוע, המטפלת חותמת על כל יום עבודתה והמטופל חותם פעם בשבוע וזה מאשר את כל שעות העבודה שהוא קיבל מהמטפלת.

<אלה סמלנסקי: ביקורי בית שנערכים כל חודשיים על ידי עובדים סוציאליים ובקריות ובביקור הבית עושים גם בנוכחות המטפלת וגם בלי המטפלת, למה?

<אלה סמלנסקי: בשביל לתת למטופל אפשרות לדבר על מה שכואב לו, אם יש משהו שהוא לא בסדר והוא מתבייש להגיד את זה ליד המטפלת.

<אלה סמלנסקי: בעת הביקור נבדק מצבו הבריאותי של המטופל, סביבתו ושביעות רצונו מהמטפלת, האם הוא מקבל מענה לצרכיו ואת מלוא השעות שהוקצבו לו לשבוע.

<אלה סמלנסקי: במקרים של מטופל סיעודי יש מענה טלפוני, מתקשרים לקרובי משפחה, אם יש, ושואלים אותן שאלות.

<אלה סמלנסקי: אבל אם אין קרובי משפחה יש אפוטרופוס בדרך כלל.

<אלה סמלנסקי: אני אומרת את זה כי אני גם בקרית ואני גם עשיתי את הביקורים האלה ובכמה השנים האלה שעבדתי כבקרית למען האמת אף פעם לא שמעתי תלונות נגד המטפלות.

<אלה סמלנסקי: אני לא רוצה להגיד שאנחנו כל כך טובות כולנו שכולן עובדות מהלב, אבל גם אם יש איזה שהיא בעיה קטנה תמיד המטופל או המשפחה פונים חופשי למשרד ומסתדרים, מחליפים מטפלת אם זה לא מתאים.

<אלה סמלנסקי: אם לדבר על פתרון חלופי לכל המענה הטלפוני הזה, אז יש גם פתרון חלופי שהוא הרבה יותר קל ופחות דורש השקעה כספית מבחינת ביטוח לאומי.

<אלה סמלנסקי: לערוך את ביקורי הבית בתדירות גבוהה יותר, פעם בחודש.

<אלה סמלנסקי: החתימה על הטופס של המטפלת פעם ביום, אחרי שהיא עשתה את יום העבודה המטופל יכול לחתום וגם עריכת ביקורת טלפונית תקופתית מטעם ביטוח לאומי או מטעם עובדי רווחה.

<אלה סמלנסקי: זה די לגיטימי, זה לא דורש הרבה כסף, אבל גם אותנו זה לא שם בתנאים שאנחנו פשוט נלחצים ולא יודעים איך אנחנו נוכל לעבוד בהם.

<אלה סמלנסקי: מה שאני אומרת עכשיו זה לא ממני אישית, כי אני עדיין לא עוברת את החוויה הזו, אבל יש כבר ערים שזה נכנס לתוקף והבנות עובדות מזה והן מאוד מאוד לחוצות.

<נטליה טסלנקו: שומעים דברים נוראיים.

<אלה סמלנסקי: שומעים דברים ממש נוראיים והיינו רוצים שתתייחסו לזה.

<אלה סמלנסקי: רציתי לדבר על תנאי העבודה.

<אלה סמלנסקי: העבודה הזו באופייה טומנת בחובה קשיים פיזיים ונפשיים.

<אלה סמלנסקי: כאשר המטפלת מגלה מסירות, אמפתיה וסבלנות כלפי המטופלים ורואה במקצוע הזה שליחות שכן לא כל בן אדם מסוגל או רוצה בכלל לעסוק בזה.

<אלה סמלנסקי: השכר הוא שכר מינימום שממש לא מתגמל את כל העבודה שלנו.

<אלה סמלנסקי: במהלך היום המטפלת עוברת בין מספר מטופלים, ודיברנו על זה, שאנחנו עוברים בין מספר מטופלים וזה גם תחבורה ציבורית או הליכה וזה בכלל לא נכלל במשכורת שלנו, בתשלום שעות העבודה שלנו.

<אלה סמלנסקי: אני נמצאת עד הערב בעבודה, אבל בסך הכול אני מקבלת משכורת על כמה שעות שבועיות שרשומות לי בטופס.

<אלה סמלנסקי: החברות לא מספקות לנו, אני לא מדברת על כל החברות, אבל ברובן, הן לא מספקות לנו ציוד עבודה בסיסי כגון בגדי עבודה וכפפות.

<אלה סמלנסקי: גם אם יש כפפות בחברה שנותנים, אנחנו מוגבלים בכמות ומטפלת נדרשת כמה פעמים בחודש להגיע לחברה, לקחת כפפות ולהמשיך לעבוד.

<אלה סמלנסקי: זה שוב פעם על חשבון הזמן הפנוי שלה.

<אלה סמלנסקי: השכר של מטפלת סיעודית לא יכול להיות שווה ערך לשכר של מטפלת שמסייעת בעבודות בית.

<אלה סמלנסקי: המטפלת בתחילת דרכה או מטפלת עם ותק בחברה גם היום מרוויחות אותו שכר מינימום.

<אלה סמלנסקי: אנחנו לא מקבלות משכורת 13, הביטוח שניתן למטפלות - - -

טלי פלוסקוב: את מדברת על דמי הבראה, אתן לא מקבלות?

<אלה סמלנסקי: הבראה אנחנו מקבלות, אבל זה לא משכורת 13.

טלי פלוסקוב: מה זה משכורת 13?

<אלה סמלנסקי: כל מפעל - - - במפעלים, בכל מיני מקומות מקבלים.

<קריאה: תמריצים.

<קריאה: אנחנו לא מקבלים כלום.

<אלה סמלנסקי: הביטוח שניתן למטפלות לא מכסה את מלוא התאונות הפוטנציאליות שעלולות להיגרם בזמן העבודה שלנו.

<אלה סמלנסקי: נושא מאוד חשוב לנו, פטירתם של המטופלים שלנו.

<אלה סמלנסקי: אנחנו עובדים עם אנשים זקנים וברגע שמטופל שלנו הולך לעולמו, אני לא אומרת שאנחנו נפגעים מאוד גם נפשית, כי בשבילנו זה המשפחה, זה בן אדם יקר שהלך לעולמו, אבל אנחנו גם נשארים בלי פרנסה ולוקח זמן רב עד שהחברה מוצאת לנו מטופל חלופי ואף פעם אנחנו לא בטוחים שזה אותן השעות שאני הפסדתי, וסליחה, את הבנקים זה לא מעניין.

<אלה סמלנסקי: ההוצאות שלנו יורדות, המשכורת שלנו יורדת ולוקח לנו זמן עד שאנחנו יכולים - - -

יעקב פרי: ההכנסות יורדות וההוצאות - - -

<אלה סמלנסקי: ההוצאות, ברור שנשארות.

<אלה סמלנסקי: אנחנו חושבים שלמטפלת שאיבדה את המטופל שלה, לאיזה שהיא תקופה לפחות מגיע איזה שהוא פיצוי כספי, משהו שייתן לה להתקיים.

<קריאה: קרן רווחה.

<אלה סמלנסקי: להתקיים איזה שהוא זמן עד שהיא תמצא עוד שעות עבודה.

<קריאה: אני רוצה להוסיף שגם המענה הנפשי צריך להתקבל.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי, אבל שם לא שומעים אותך, אחת, וגם אני לא יודעת מי אומר את זה.

טלי פלוסקוב: בפרוטוקול זה פשוט לא יירשם למרות שזה חשוב.

טלי פלוסקוב: אבל אני אגיד את מה שאמרת.

<אלה סמלנסקי: גם אם אתם לא יודעים, כשכל עם ישראל בחגים נמצא בחופש המטפלת חייבת או להחזיר את שעות העבודה או לעבוד בחופש.

טלי פלוסקוב: מה זה להחזיר?

טלי פלוסקוב: לא הבנתי, עוד פעם.

<אלה סמלנסקי: חופש פסח, או חופש ראש השנה, כל חופש שיש, אם אני רוצה ליהנות מהחופש עם המשפחה, שבוע לפני החופש אני חייבת להחזיר את כל השעות השבועיות לכל המטופלים שלי.

<אלה סמלנסקי: להשלים את השעות האלה.

יעקב פרי: או לעבוד בחג או להחזיר אותם.

<אלה סמלנסקי: או לעבוד בחג, מה שאני עושה לפעמים, כי יש לי מטפלת סיעודית, יש לי ים של שעות ואני לא מסוגלת, אין לי לאיפה להזיז את המטופלים, אני עובדת גם בשעות החג.

<אלה סמלנסקי: זה לא הוגן כלפינו.

<אלה סמלנסקי: זאת אומרת את העבודה אנחנו עושים ומתמסרים מכל הלב, אבל בתמורה - - -

טלי פלוסקוב: היחס שאתם מקבלים.

טלי פלוסקוב: זאת הסיבה של הדיון הזה, רק שיהיה ברור.

<אלה סמלנסקי: אם לדבר על היחס, אני רוצה לתת מילה לנטלי, כי יש לה הרבה דוגמאות מאתר האינטרנט שלנו שהבנות כתבו מניסיון של שנים.

טלי פלוסקוב: תודה, אלה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שבאמת שיקפת לנו תמונה פחות או יותר על מה שקורה, אלה הדברים שהתכוונתי כשזימנתי את הדיון, אבל כן, אני אשמח לשמוע גם את נטליה ואחר כך אנחנו נתחיל בהתייחסויות ואני אתן התייחסות ועוד דוגמאות מהחיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, נטליה.

<נטליה טסלנקו: פשוט לגבי השעון.

טלי פלוסקוב: שם, תציגי את עצמך.

<נטליה טסלנקו: שמי טסלנקו נטליה ואני גם כן עובדת כמטפלת.

<נטליה טסלנקו: ברוסיה דווקא עבדתי כאחות מוסמכת, אז יש לי ידע ואני עבדתי עם חולים אונקולוגים.

<נטליה טסלנקו: לגבי שעון הדיווח, לי אישית יש לי מקרה מאוד מיוחד - - -

טלי פלוסקוב: מאיפה את?

<נטליה טסלנקו: אני מ - - - אבל אני עובדת בכפר סבא.

טלי פלוסקוב: ויש כבר שם שעון דיווח?

<נטליה טסלנקו: עוד לא, אבל זה כבר בהרצליה, זה מתקרב ממש.

<אלה סמלנסקי: כן, זה מתקרב, זה כבר מתחיל בקריות, בגלל זה נלחצנו, בגלל זה הקמנו את כל הקבוצה.

טלי פלוסקוב: אני שמעתי רק על באר שבע.

<אלה סמלנסקי: לא, יש גם בנהריה עובדים, בכרמיאל.

<אלה סמלנסקי: גם בחיפה מתחילים.

<קריאה: גם בבני ברק כבר עובדים.

טלי פלוסקוב: בסדר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, נטליה, תמשיכי.

<נטליה טסלנקו: ואני יש לי חולה סיעודית מורכבת וגם בעלה ואני מטפלת בשניהם.

<נטליה טסלנקו: לבעלה יש 9.45, שזה שעות רגילות, זאת אומרת שהוא יחסית קל, אבל גם כן צריך לשכנע אותו - - -

יעקב פרי: מה זה 9.45?

טלי פלוסקוב: זה שבועי, זה מינימום, זה רמה נמוכה.

<נתי ביאליסטוק כהן: ברפורמה זה יירד ל - - -

טלי פלוסקוב: נכון, לא לאלה שיש להם 9.

טלי פלוסקוב: שיהיה ברור.

טלי פלוסקוב: המצב של אף אחד לא יורע.

<קריאה: זה לא נכון.

טלי פלוסקוב: אנשים כמוהו, האנשים החדשים שייכנסו.

<קריאה: ולא כולם, חלקם.

טלי פלוסקוב: חלקם.

טלי פלוסקוב: עוד פעם אמרתי, הנושא הזה יהיה בישיבה הבאה בשבוע הבא, אז בואו לא נחזור.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<נטליה טסלנקו: אני מטפלת בשניהם.

<נטליה טסלנקו: זאת אומרת שאני באה בבוקר, אני מחממת את הדוד שמש ואז אני עושה לה מקלחת והוא רשום אצלי שש-שבע שעות אחריה, מה אני אגיד לו? 'אני לא אעשה לך עכשיו, חכה עוד שבע שעות'?

<נטליה טסלנקו: ו'אני לא אתן לך ארוחת בוקר, כי אתה רשום אצלי רק בצהריים?', מה לעשות במקרה הזה?

<נטליה טסלנקו: חוץ מזה גם ביררנו שבהרצליה אפילו דורשים ממטפלות, כשבאים עם הביקורת לברר איפה המטפלת, למה לא דיווחה, אז באים עם הביקורת ולמשל המטופל אומר שהיא הלכה לבית המרקחת, אז למחרת מבקשים מהמטפלת להביא את הקבלות מבית המרקחת.

טלי פלוסקוב: מאיפה חוסר האמון הזה?

טלי פלוסקוב: אלוהים ישמור.

טלי פלוסקוב: כאילו כולם גנבים בעולם שלנו?

טלי פלוסקוב: זאת התמונה שעולה.

טלי פלוסקוב: כולם גנבים.

טלי פלוסקוב: מה קורה פה?

<נטליה טסלנקו: יש לי מקרה שכתבה לי מישהי בקבוצה שלנו, על אמא שלה, שמאז שהיא שמה את שעון הדיווח 'אמא שלי הפסיקה לצאת החוצה', היא פשוט מפחדת לאחר לצלצל והיא כל הזמן יושבת בבית.

<אלה סמלנסקי: שהמטפלת לא תאחר לצלצל.

<נטליה טסלנקו: היא פספסה את הבדיקות אצל רופא והיא החליטה לבד ללכת לבית מרקחת, לפני שהמטפלת תבוא ובדרך נפלה ושברה את הפנים.

<נטליה טסלנקו: מאוד יפה.

<נטליה טסלנקו: יש לי המון סיפורים כאלה.

<אלה סמלנסקי: כן, אם הייתם נכנסים לקבוצת האינטרנט שלנו, הייתם קוראים דברים שפשוט הלב נשבר.

טלי פלוסקוב: בשפה הרוסית ולכן רק אני מבינה מה שכתוב שם.

<אלה סמלנסקי: נכון, לצערנו באמת זה בשפה הרוסית כי יש להרבה מטפלות קושי להתכתב בעברית.

<אלה סמלנסקי: אמנם כשאני מדברת גם אני כותבת עם שגיאות כתיב, אין מה לעשות, בגלל זה אנחנו כן רצינו לצרף ועכשיו אנחנו מתחילות לצרף גם מטפלות דוברות עברית ואתם תראו שהקבוצה הזאת תגדל מאוד כי האנשים באמת נלחצו.

<אלה סמלנסקי: אני מבינה שיש בעיות בענף שלנו, אני מבינה שלא כל אחת קדושה, אבל זה נורא כואב לנו שגם מזלזלים בנו.

טלי פלוסקוב: בטח, לצבוע את כולם בצבע - - -

<אלה סמלנסקי: אם הייתם יודעים איזה יחס לפעמים מטפלת מקבלת מהמטופלים, מתייחסים אליה כמשרתת, כעוזרת בית, כמישהי שהיא סוג ב'.

<אלה סמלנסקי: המטפלת יכולה לבוא עם עקבים לבית של מטופל, בדיוק כתבו על זה בקבוצה, היא באה אחרי תאונה, היא באה עם עקבים והמטופלת אמרה 'אם את לא תעשי לי עכשיו ניקיון', שיש לה עוד שתי מטפלות, 'אז אני לא צריכה אותך'.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לדעת בנושא של ניקיון, הרי הניקיון זה לא העבודה שהמטפלות צריכות לעשות.

<קריאה: אפשר להוסיף כאן לגבי הניקיון כמה דברים?

<אלה סמלנסקי: טלי, לצערי הרב - - -

טלי פלוסקוב: רגע, אני אשמח לשמוע פה, אני לא סתם העליתי את זה.

טלי פלוסקוב: אני אשמח לשמוע מי יכול להשיב לי בצורה מקצועית, לא שמועות.

טלי פלוסקוב: אורנה, אני אשמח לשמוע מה תפקידה של המטפלת בבית הקשיש.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין, האם היא צריכה לנקות, האם היא צריכה לנקות חלונות?

טלי פלוסקוב: האם היא צריכה - - -

<אורנה זמיר: לא, לא, לא.

טלי פלוסקוב: רגע, דקה.

טלי פלוסקוב: אני לא סתם מעלה את הסוגיה, רבותיי, אני אשמח אם הנציגה של הביטוח הלאומי תשיב לנו.

טלי פלוסקוב: בנות, תודה רבה לכן, שיתפתן אותנו בדי לא מעט סוגיות שאתן מתמודדות איתן ויש לי עוד רשימה ארוכה של מטפלות - - -

<בתיה גלינה סולגיוב: אם אפשר להוסיף?

<בתיה גלינה סולגיוב: בקצרה, אין לי עברית גבוהה, אבל אני אנסה.

טלי פלוסקוב: שמך, לפרוטוקול.

<בתיה גלינה סולגיוב: בתיה גלינה סולגיוב.

<בתיה גלינה סולגיוב: להוסיף לסיפורים של הבנות.

<בתיה גלינה סולגיוב: לגבי הניקיון, שולחים מטפלות לסיעודיים שהם לא סיעודיים, אחרי ניתוחים, אבל חולה רגיל, 'רק תעשי ניקיון', שתי קומות.

טלי פלוסקוב: מי אומר לך רק תעשי ניקיון?

<בתיה גלינה סולגיוב: המדריכות שלנו.

<בתיה גלינה סולגיוב: אני לא רוצה לתת פה שמות, אני מט"בית בבית שמש, כשאנחנו כבר כן מדווחים בטלפון, אני עובדת עם סיעודיים, קולוסטומיה, קטטר, אלצהיימר, הפטיטיס C, שלא מזהירים אותנו ולא נותנים, לא כפפות, לא כלום, אנשים מתים בידיים שלנו, סליחה, הולכים לעולמם, ולא נותנים לנו תמיכה פסיכולוגית.

<בתיה גלינה סולגיוב: כשעברתי קורס אמרו 'כן, אנחנו ניתן', אבל לא.

<בתיה גלינה סולגיוב: את חוזרת הביתה אחרי שקיבלת את הבן אדם, עם בכי, עם כאב ראש, עם כאב לב.

<בתיה גלינה סולגיוב: למחרת את לא יכולה לקום, כי בת הזוג נשארה בחיים ואת עוזבת כי את לא יכולה להיכנס לבן אדם.

<בתיה גלינה סולגיוב: את הולכת למשרד, אומרים 'סליחה, תמשיכי, לא מתאים לך פה, קחי מישהו אחר'.

<בתיה גלינה סולגיוב: מישהו אחר, הפטיטיס C, זה התברר רק אחרי שבוע-שבועיים במסמכים, כשאת הולכת לבית חולים או קופת חולים ואת רואה את התוצאות.

<בתיה גלינה סולגיוב: מדבק/לא מדבר, לא מעניין, אני צריכה כפפות, אני צריכה שהמדריכה ששולחת אותי לעבודה תגיד לי ככה וככה, 'סליחה, בתיה, יש פה מחלה זאת וזאת'.

<בתיה גלינה סולגיוב: או שיש אלצהיימר, עכשיו אני עובדת עם שתי משפחות, אחת עם אלצהיימר, בני 90 פלוס, לא נותנים לי כפפות.

<בתיה גלינה סולגיוב: אני עובדת שנים עם סיעודיים, מחליפה שקיות, סליחה, מחליפה קולוסטומיה, חמצן, הכול עליי - - -

טלי פלוסקוב: מה זה קולוסטומיה?

<בתיה גלינה סולגיוב: קולוסטומיה זה מהבטן - - -

<אלה סמלנסקי: זה משהו שעדיף לא לדעת, אבל גם אני עברתי את זה.

<בתיה גלינה סולגיוב: אף מטפלת לא יכולה להתקרב, כולם אומרים פיו ובורחים.

<בתיה גלינה סולגיוב: שנים עבדתי עם הבן אדם עד שהוא הלך.

<בתיה גלינה סולגיוב: אחרי שהוא הלך, הלכתי לחופש, כשחזרתי אומרים לי 'אוי ואבוי לך, אם תהיי חולה, לא לצאת לסיק מחלה'.

<בתיה גלינה סולגיוב: אבל אני בן אדם, בת 62 עוד מעט.

טלי פלוסקוב: מה זאת אומרת אוי ואבוי לך?

<בתיה גלינה סולגיוב: אוי ואבוי, לא סיק מחלה - - -

טלי פלוסקוב: אסור לך להיות חולה?

<בתיה גלינה סולגיוב: אסור להיות חולה.

יעקב פרי: למה?

יעקב פרי: אם תהיי חולה מה יקרה?

<בתיה גלינה סולגיוב: כי אין מי שיחליף.

טלי פלוסקוב: אז מה?

טלי פלוסקוב: אבל את בן אדם.

<בתיה גלינה סולגיוב: כן.

<בתיה גלינה סולגיוב: עכשיו, עם הדיווח הטלפוני הרבה אנשים עוזבים ואין מחליפות.

<בתיה גלינה סולגיוב: אני עומדת בתחנת אוטובוס, אין אוטובוס, או שאני צריכה, כמו שאמרו לי במשרד 'צאי שעה לפני', אז אני צריכה לצאת שעה לפני - - -

טלי פלוסקוב: וזה על חשבונך.

<בתיה גלינה סולגיוב: אז אני יוצאת שעה לפני, אני נכנסת לקשישה בשמונה, כשאני צריכה להתחיל בשמונה וחצי.

<בתיה גלינה סולגיוב: אז באמת את לא יודעת מה יכול לקרות, רגע, אני לוקחת אותה לשירותים ובזמן הזה אני צריכה לדווח שאני באתי, מתקשרים, אמרו לי 'חסר לך 19 שניות, איחרת לדיווח'.

טלי פלוסקוב: מה?

<בתיה גלינה סולגיוב: 19 שניות.

<בתיה גלינה סולגיוב: כן, כן, כן, ככה אמרו לי בחברה כשבאתי, היה לי חסר במשכורת, אז אמרו לי 'הנה פה 19 שניות, ופה יש דקה ופה יצאת 20 שניות לפני ופה נכנסת 20 שניות - - -

טלי פלוסקוב: רגע, זאת אומרת השעות שאת מקבלת שכר, מחשבים לפי הדיווח שלך?

<בתיה גלינה סולגיוב: כן, לפי הדיווח.

טלי פלוסקוב: אם זה יהיה דקה פחות זה כבר מתבטא בשכר?

<קריאה: לא, לא דקה.

<בתיה גלינה סולגיוב: זה כן, זה כן.

<בתיה גלינה סולגיוב: והיא לא יכולה לדווח.

טלי פלוסקוב: לא, לא, רגע, רגע.

טלי פלוסקוב: אני כבר הגעתי לשיא של כל מה שאני שומעת.

טלי פלוסקוב: אורנה, אני רוצה לבקש ממך, בואי תרגיעי אותי, כי מה שאני שמעתי עכשיו זה כבר - - -

<אורנה זמיר: לא, זה באמת סרטי אימה שאין - - -

<בתיה גלינה סולגיוב: זה לא סרטי, אני עובדת כמטפלת ויש לי אנשים סיעודיים.

טלי פלוסקוב: רגע, בנות יקרות שלי, אני כאן בשבילכן, אבל בדיונים כאן אנחנו שומרים על הסדר.

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו שומעים את אורנה ואני מבקשת לא להפריע.

טלי פלוסקוב: תרצו להתייחס, תנו לי סימן ואני אתן לכם, אבל לא להפריע.

<בתיה גלינה סולגיוב: עוד שאלה אחת וזהו.

<בתיה גלינה סולגיוב: רציתי לדעת, המשכורת, אלה שסתם הולכים לקניות, 9 שעות עם הקשישים ו - - -

טלי פלוסקוב: מה שאת אומרת זה ההבדל בין סיעודי לזה, שאת מקבלת את אותו שכר כשאת מטפלת בדברים הכול כך קשים.

<בתיה גלינה סולגיוב: נכון.

<בתיה גלינה סולגיוב: נכון מאוד.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: אני כבר הבנתי את זה בדברייך, שבאמת יש פה משהו לא בסדר.

טלי פלוסקוב: תודה.

<בתיה גלינה סולגיוב: אוקיי, תודה.

טלי פלוסקוב: אורנה, בבקשה, לפרוטוקול תציגי את עצמך, בבקשה.

<אורנה זמיר: אני אורנה זמיר, מנהלת אגף סיעוד במוסד לביטוח לאומי.

<אורנה זמיר: אנחנו מדברים פה על משולש שהוא לא פשוט, ביטוח לאומי, החברות המעסיקות והמטפלות וצריך לעשות הבחנות.

<אורנה זמיר: יש דברים שהם בגלל ההנחיות שלנו ויש נהלים משתנים מחברה לחברה כשחלקם, אני מופתעת לשמוע שאלה הנהלים שישנם, כי הם לא הנהלים שאנחנו הנחינו את החברות.

<אורנה זמיר: אני גם רוצה לומר למטפלות, כשאנחנו עושים בקרות על ידי רואי חשבון מאוד מדוקדקים על חברות הסיעוד, אנחנו מוצאים שישנן הרבה מאוד תקלות בתשלומי השכר ואנחנו דורשים מהחברות לעשות תיקונים ולהשלים רטרואקטיבית למטפלות את החוסרים שמצאנו.

<אורנה זמיר: אני לא חושבת שיש עוד איזה שהוא תחום, אולי עכשיו בשירותי ניקיון ושמירה גם עושים בקרות כאלה, אבל בטח לא בשוק הפרטי, שאת יכולה לסמוך על זה שגורם מקצועי נכנס.

<אורנה זמיר: וכשאנחנו נכנסים לסניף אחד ומוצאים תקלה אנחנו דורשים מהחברה לעשות את התיקון לעובדים בכל הסניפים שלה.

<אורנה זמיר: כך שיש דברים שאני יכולה לומר שכן, אני מצאתי תקלות, אם לא היו תקלות לא הייתי ממשיכה בפרויקט, אבל אנחנו בהחלט עובדים כדי להגן על כל הזכויות הסוציאליות של המטפלות.

טלי פלוסקוב: את יכולה לשתף אותנו, אורנה, מה התקלות?

טלי פלוסקוב: מה היה ומה תיקנתם?

<אורנה זמיר: קודם כל בנושא של היעדר תשלום בגין ימי חג או כשהתשלום לא ראוי על עבודה שנעשתה בגין ימי חג, אנחנו מקפידים שזה יבוצע.

<אורנה זמיר: אם נופל יום חג על תכנית העבודה של המטפלת היא אמורה לקבל את התשלום ואנחנו בודקים שזה קורה עבור השעות שהייתה אמורה לטפל באותו יום, בלי שהיא הלכה לעבוד באותו יום.

<אורנה זמיר: אם היא הולכת לעבוד באותו יום, על כל שעה שהיא בפועל עובדת היא צריכה לקבל שכר של 150.

<אורנה זמיר: זה פחות משתלם לחברות, כך שאני לא בטוחה שהן דוחפות את העניין הזה.

טלי פלוסקוב: המילה 'משתלם' זו מילת המפתח.

<אורנה זמיר: אני לא בטוחה שהן דוחפות לכיוון הזה, אבל בכל מקרה המטפלת מקבלת שכר עבור יום חג שנפל בתכנית העבודה שלה גם אם היא לא באה לאותו יום, כי היא לא צריכה לבוא לאותו יום.

<אורנה זמיר: זו המשמעות של חג.

<אורנה זמיר: כשאת אמרת שאין לך ימי חג, אני מופתעת, כי זה אחד הדברים המאוד - - -

<אלה סמלנסקי: לא, ימי חג יש, אבל חובתנו.

<אלה סמלנסקי: אני 20 שנה עובדת ו-20 שנה, מאז שבאתי לחברה, אמרו לו 'את חייבת להחזיר את שעות העבודה'.

<אורנה זמיר: את לא חייבת להחזיר את השעות.

<אורנה זמיר: את ימי החג - - -

<אלה סמלנסקי: וכולם מחזירים אותם.

טלי פלוסקוב: אלה, מה שאנחנו כאן שומעות ושומעים אלה הכללים.

טלי פלוסקוב: אם מישהו מהחברות עוברים על החוק ועל הכללים האלה, אז אני כבר אומרת לך - - -

<אורנה זמיר: גם לא ניתן להשלים את ימי אם את עובדת משרה מלאה - - -

טלי פלוסקוב: אבל זה מה שהיא טוענת, היא טוענת שהם עובדים שבוע לפני יותר כדי שהשבוע ש - - -

<אורנה זמיר: בהנחה שהיא עובדת משרה מלאה אין דרך, היא לא יכולה להשלים את השעות האלה ולא מצופה שהיא תשלים את השעות האלה.

<אורנה זמיר: מבחינתנו לא מצופה.

<אורנה זמיר: אין דרישה כזאת מבחינתנו.

<אורנה זמיר: זה ברור שכשיש יום חג הזכאי לא מקבל את מלוא המכסה שלו, כשיש באותו חודש, כי ככה זה החיים.

<אורנה זמיר: זה לגבי הנושא הזה של עבודה בימי חג.

<אורנה זמיר: לגבי מה שאת אמרת ברישום נוכחות - - -

יעקב פרי: השאלה היא כזאת, האם יש מישהו שבודק אצל החברות?

יעקב פרי: כי אני מאמין לאלה - - -

<אורנה זמיר: אנחנו.

<אורנה זמיר: אנחנו בודקים.

יעקב פרי: אז יש חברה כזאת או כמה חברות, או שלא נוהגות לפי החוק או ש - - -

<קריאה: כולם משלמים את ימי החג פלוס השעות.

טלי פלוסקוב: רגע, רבותיי, בואו נשמע.

טלי פלוסקוב: אני לא הבנתי את השאלה איך אתם כבר עונים?

<אורנה זמיר: יעקב, אני מאתגרת את - - -

טלי פלוסקוב: אלה ונטליה.

<אורנה זמיר: תעבירו לי את שמות החברות שאתן עובדות, אני אבדוק את הבקרות האחרונות שעשינו שם ואם צריך אנחנו גם נזמין לבקרה חדשה.

<אורנה זמיר: אבל אני לא - - -

דב חנין: רגע, גברתי - - -

<אלה סמלנסקי: אני לא דיברתי אישית על עצמי, כי אני עובדת משרה ומשרה וחצי, אז בחברה שלי, בחגים האחרונים שהיו, אמרו לי לא להחזיר למטופלים שיש לה את כמות השעות הקטנה ואני רק החזרתי את השעות למטופלת הסיעודית שלי, שיש לה 30 שעות.

טלי פלוסקוב: בסיעודית את כן חייבת להחזיר?

<אורנה זמיר: לא, היא לא חייבת.

<אלה סמלנסקי: אני לא יודעת אם אני לא חייבת, אני מרגישה מחויבות, כי זה בן אדם שבאמת זקוק לי מאוד.

טלי פלוסקוב: טוב, אני רוצה לשמוע את הביטוח לאומי.

טלי פלוסקוב: רק חברי כנסת כרגע יכולים להתערב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, קצת סבלנות.

דב חנין: גברתי, אני שומע את ההסברים שלך ואני אגיד לך מה מטריד אותי.

דב חנין: אני מבין שלכם יש נהלים ויש לכם הוראות - - -

<אורנה זמיר: ואנחנו עושים בקרות.

דב חנין: אני מיד אגיע לזה.

דב חנין: אני קצת מוטרד כשאת אומרת 'אני מבקשת מהאנשים האלה, מהמטפלות, לפנות אלינו', כי המטפלות הן לא לוחמות ואין להן את היכולות וגם את הכוח לעמוד מול החברות - - -

<אורנה זמיר: נכון, אני לא - - -

דב חנין: סליחה, גברתי.

דב חנין: הן נמצאות לפעמים גם בסוג של סיכון מסוים, אם הן יתלוננו על החברה, החברה תגיד 'תודה רבה לכם, נמצא מישהי אחרת'.

דב חנין: לכן השאלה שלנו, מה שמטריד אותנו, עד כמה אתם כמערכת, באופן אקטיבי, יוצאים החוצה, בודקים בעצמכם את המצב, עושים ביקורות פתע, רואים את הרישומים בחברות.

דב חנין: הדברים האלה, אני אומר את זה בדאגה, כי אני שומע פה תחושה כללית רחבה של פגיעה בזכויות הבסיסיות ביותר של המטפלות.

<אורנה זמיר: אז כפי שאמרתי, אנחנו מקיימים מערכת של בקרה על תשלומי השכר שהמטפלות מקבלות.

<אורנה זמיר: זה מתבצע על ידי שמונה משרדים של רואי חשבון ועוד משרד שמפקח מעל.

<אורנה זמיר: אני אישית קוראת את כל התוצאות של הדוחות של הבקרות האלה, אישית, אני, ומזמנת את החברות לשיחות בירור בעקבות הממצאים.

טלי פלוסקוב: אורנה, אם אנחנו מדברים על השכר, אני רואה את הנתונים - - -

<אורנה זמיר: אז רציתי להמשיך, אם אפשר, בנושא השכר.

טלי פלוסקוב: כן, אני רק רוצה שתיקחי בחשבון מה שאני רוצה לשמוע, בהרכבי שכר כתוב לי שהשכר לשעה הוא שכר מינימום פלוס 4%.

<אורנה זמיר: בדיוק על זה רציתי לדבר.

טלי פלוסקוב: יופי, אז תני לי איפה ה-4% האלה, למה אני לא רואה את זה בשכר שלהם?

<אורנה זמיר: בדיוק על זה אני רוצה לדבר.

<אורנה זמיר: אז כפי שאמרתי, ישנו פה משולש, אנחנו משלמים לחברות הסיעוד עבור כל שעה בתחשיב יש שכר מינימום פלוס 4% שצריך להיות הממוצע של השכר של המטפלות בסניף.

<אורנה זמיר: זה נמצא בחוזה של ההתקשרות של החברות מאז ינואר 2010.

טלי פלוסקוב: ממוצע, את אומרת, זאת אומרת לחברה יש שיקול דעת למי לתת יותר ולמי לתת פחות.

<אורנה זמיר: ברור, כשיש מטופל שהוא יותר קשה, כפי שהגברת פה תיארה, אז יכול להיות שהיא צריכה לקבל שכר מינימום פלוס 12% ויכול להיות שאחרת, שמטפלת באנשים שהטיפול בהם הוא יותר קל, צריכה לקבל רק שכר מינימום ובממוצע זה צריך להיות שכר מינימום פלוס 4%.

<אורנה זמיר: לצערנו בתהליך ההתקשרות עם החברות אחרי החוזה של 2010 חברות הסיעוד עתרו לבית המשפט המחוזי כנגד ההחלטה הזאת והסתמכו על משהו שהיה בתהליך של שאלות ההבהרה וקיבלו פסק דין מהמחוזי, שאני לא יכולה לחייב אותם לעמוד בסעיף הזה של החוזה, אלא מותר להם לשלם רק שכר מינימום.

<אורנה זמיר: אני עוקבת אחרי החברות, על מה הן משלמות בפועל.

<אורנה זמיר: כל מה שאנחנו שומעים פה, באמת כואב לי, כי אני יכולה להגיד שבפועל החברות משלמות למטפלות הישראליות שכר מינימום, בממוצע אני מדברת, פלוס 1.4% ולמטפלות הזרות שכר מינימום פלוס 2.6%.

<אורנה זמיר: זאת אומרת שקודם כל החברות משלמות יותר לעובדים הזרים מאשר למטפלות הישראליות וגם לאלה וגם לאלה לא מגיעות לדרישה ולתשלום שהם מקבלים בגינם מהביטוח הלאומי, של 1 פלוס 4%.

טלי פלוסקוב: אורנה, אם אנחנו נעביר את זה בחקיקה זה יעזור לך?

<אורנה זמיר: לא, אין צורך, במכרז הבא שייצא הדברים יתנהלו אחרת, אנחנו גם נשפר את מהלך הבקרה.

<אורנה זמיר: אנחנו בעצם מבינים שמהלך הבקרה שלנו, שאני משקיעה בו אישית, תסתכלי על היומן שלי, שעות על גבי שעות בישיבות עם חברות הסיעוד, והיתרון של זה, שאני לומדת מה קורה בשטח, זה היתרון הגדול.

<אורנה זמיר: אני מכירה את מרבית המנהלים כי כמעט כולם מגיעים אליי.

טלי פלוסקוב: אבל מה ששמעת היום מהנשים האלה, שמעת על הדברים האלה גם קודם?

<אורנה זמיר: לא כפי שהיא אומרת, כי אני יודעת שאנחנו לא מחייבים ועוד לא אמרו לנו שמחייבים להשלים את השעות.

<אורנה זמיר: זה גם נשמע לי - - -

<אלה סמלנסקי: זה תמיד היה אצלנו ברור מאליו וכולם - - -

טלי פלוסקוב: רגע, אלה.

טלי פלוסקוב: אורנה, שאלה לפני שאת ממשיכה, מתי נכנס לתוקף החידוש הזה שאת מדברת עליו?

<אורנה זמיר: המכרז החדש?

טלי פלוסקוב: כן.

<אורנה זמיר: המכרז החדש היה מוכן לפרסום מבחינתנו בספטמבר 2016, חוק ההסדרים שהיה אז, העבירו אותו לכתיבה משותפת עם משרד האוצר, משרד האוצר רוצה לעשות בו כל מיני שינויים לעומת מה שאנחנו התכוונו לעשות.

<אורנה זמיר: התהליך הזה לוקח יותר זמן ממה שקיווינו שיקרה, לצערי זה מתעכב.

<אורנה זמיר: עכשיו הוא מתעכב בגלל שאומרים שעד שלא יעבור השינוי של חוק ההסדרים בעצם אי אפשר לצאת למכרז.

טלי פלוסקוב: רפורמת הסיעוד, את מתכוונת?

<אורנה זמיר: רפורמת הסיעוד, לכן יש עכשיו עוד סיבה לדחייה.

<אורנה זמיר: אבל בכל מקרה, הנושא הזה של שכר מינימום פלוס 4% יהיה במכרז החדש, כמו כן אנחנו נשנה את תהליכי הבקרה, שהם יהיו יותר יעילים וייתנו לנו תוצאות בזמן אמת, כי הבעיה היא שתהליך הבקרה כפי שבנינו אותו נמשך יותר מדי זמן ונותן ממצאים על שנה אחת בשלב יותר מדי מאוחר ועד שהמטפלות רואות את התוצאות זה לוקח יותר מדי זמן.

<אורנה זמיר: לכן אנחנו נשנה את תהליך הבקרה שלנו, הוא לא מושלם, אבל אני יכולה להגיד שאני בעבודה שלי רואה בתהליכי הבקרה הזאת שליחות, זה משהו שנכנס אחרי שנכנסתי לתפקיד במעורבות מאוד גבוהה של החשבות והכספים, אני לא עושה את זה לבד בביטוח הלאומי, ואלה שעוסקים בזה כיום, נתנאל סער, מהביטוח הלאומי ואני, ולפני נתנאל נוגה מאיר ואני, רואים בעבודה הזאת שליחות כי אנחנו באמת החזרנו למטפלות המון כספים.

<אורנה זמיר: המון.

<אורנה זמיר: חברות הסיעוד, הייתי שואלת אותם, 'כמה הייתם לשלם בעקבות הבקרה הקודמת?

<אורנה זמיר: ' היו אומרים לי מאות אלפי שקלים.

<אורנה זמיר: ויש דברים שהשתנו לגמרי.

<אורנה זמיר: רוב החברות שינו את מערכות השכר שלהן, שיידעו לעשות את החשבון הנכון לעובד שעתי, כי גם בצבירת החופשה היו זיופים, גם בתשלום עבור חופשה היו זיופים.

<אורנה זמיר: בתשלום עבור חופשה - - -

טלי פלוסקוב: הם שילמו עבור הזיופים האלה משהו?

<אורנה זמיר: כן.

<אורנה זמיר: הם קודם כל החזירו למטפלות.

<נתי ביאליסטוק כהן: רק החזירו את הכסף.

<אורנה זמיר: זיופים זה לא בדיוק ההגדרה הנכונה, זה שימוש - - - אפשר להשתמש בכל מיני מילים, אבל אם למשל חוק - - -

<נתי ביאליסטוק כהן: אורנה, זה בסדר, זיופים הייתה מילה נכונה.

<אורנה זמיר: אם למשל חוק ימי חופשה אומר שצריך לצבור עבור כל חודש בימים שלמים ולשלם לפי שלושת החודשים הרצופים הטובים ביותר במהלך השנה האחרונה.

<אורנה זמיר: הרבה חברות לא יישמו את זה, אנחנו מקפידים שהם יישמו את זה כיום.

<אורנה זמיר: יש דברים שגם במשך הזמן הבנו כמה שיותר ויותר צריך להקפיד, כמה שהדברים הם מורכבים.

<אורנה זמיר: החוקים הם מאוד מורכבים ליישום.

<אורנה זמיר: אנחנו כיום דואגים שהיישום שלהם יהיה בדרך הדווקנית ביותר שהיא לטובת העובדים, כך שאנחנו עושים מאמץ מאוד גדול.

<אורנה זמיר: ואני אומרת שוב, זה היומן שלי, וכשאנשים שואלים אותי 'תגידי, אבל מתי את מספיקה לעבוד?' על הנושא הזה אני לא מוותרת, כי אני יודעת שמושפעות מזה 80,000 מטפלות, אז אני רוצה ששלושת

<אורנה זמיר: כן תדענה שיש מי שמאוד אכפת לו מתנאי העבודה שלהם.

טלי פלוסקוב: יש פה עוד אנשים.

<אורנה זמיר: לגבי הנושא של רישום נוכחות, שעל זה יש ביקורת כל כך קשה.

<אורנה זמיר: יחד עם זה שמאוד אכפת לי מתנאי העבודה של המטפלות יש דברים שכיום, ב-2017, אי אפשר להימנע מלעשות אותם.

<קריאה: 18'.

<אורנה זמיר: 18' הגענו, אבל היומן שלי, אני כבר לא שמה לב.

<אורנה זמיר: ב-2018 כבר אי אפשר להתחמק מלעשות אותו.

<אורנה זמיר: רישום נוכחות נדרש כיום בכל הענפים, לא רק אצלנו, ויחד עם זאת אנחנו יודעים שהמטפלות צריכות לעשות דברים לפני שהן נכנסות ומאפשרים לחברות הסיעוד לדווח על שעות העבודה שמתבצעות לפני הכניסה לבית ואחרי היציאה מהבית, או שבכלל לא נכנסו לבית.

<אורנה זמיר: אנחנו מאפשרים את זה.

טלי פלוסקוב: איך, אורנה?

טלי פלוסקוב: תסבירי לי איך.

טלי פלוסקוב: אם אני צריכה להתחיל ב-10:00 - - -

<אורנה זמיר: אני אסביר.

טלי פלוסקוב: בטלפון אתה יכול להיות גם בבית ולדווח שנכנסת, מה הם רוצים?

טלי פלוסקוב: הם רוצים בבית הקשיש, להוכיח שנכנסת הביתה.

<אורנה זמיר: אני אסביר איך זה מתבצע.

טלי פלוסקוב: אנחנו בעידן טכנולוגיה שאפשר למצוא ולחפש משהו אחר.

<אורנה זמיר: אני אסביר איך עושים את הדברים.

<אורנה זמיר: קודם כל אנחנו באמת חיפשנו טכנולוגיה שלא צריך יהיה להתקין מכשירים בבתי הזקנים, אז באמת הטכנולוגיה שהכי זמינה במרבית בתי הזקנים כיום, ב-95% מבתי הזקנים, זה טלפון.

<אורנה זמיר: אם היינו שמים מכשירים אחרים היינו צריכים להקים מערך שיצטרך לעבור מבית לבית כדי ליצור התקנות ואחר כך ניתוקים.

<אורנה זמיר: לכן השתמשנו, כל החברות שהתמודדו במכרז הציעו את הטלפון הנייח בתור משהו שאומר שבאמת המטפלת נכנסה לבית והיא נמצאת שם, משהו במכשיר שקיים בבית הזקן.

<אורנה זמיר: לכן זה טלפון.

<אורנה זמיר: לגבי הדרישה של הדיווח, יש שני מקורות שמזינים את המערכת, האחד זה הדיווחים בטלפון ודבר שני זה הדיווחים המשלימים שנעשים בחברות הסיעוד, על סמך מה שהמטפלת אומרת לחברת הסיעוד שהיה.

<אורנה זמיר: זאת אומרת שאם היא הייתה צריכה לעבוד אצלו מ-8:00 עד 10:00 ובין 8:00 ל-8:30 הייתה בפעילות אחרת מחוץ לבית או בין 9:30 ל-10:00 חברת הסיעוד יכולה לדווח על חצי השעה הזאת והמטפלת תקבל את השעות האלה.

<אורנה זמיר: כך שזה לא משהו שהוא לא אפשרי.

<אורנה זמיר: אני רוצה להדגיש שוב, מאחר שאת לא התנסית באזור לך, אולי את עדיין לא קיבלת את ההודעות המדויקות.

<אורנה זמיר: אולי החברות שלך מהאזורים האחרים לא מדווחים את זה וחברות הסיעוד כיום, שנמצאות, כי עדיין לא הגבלנו אותן ברישום המשלים, אנחנו קודם כל רוצים לעבור פריסה ארצית ורק אחרי ניכנס להגבלה על הרישום המשלים.

<אורנה זמיר: כיום הרישום המשלים הוא לא מוגבל, אפשר לדווח שם אפילו את כל השעות ברישום המשלים, אני מקווה שזה לא יקרה, אנחנו עובדים בשלבים, קודם כל רוצים לגמור פריסה ארצית של המערכת ובכל מקרה אין הגבלה כיום על הרישום המשלים, חברת סיעוד שאמרה שהיא הורידה לך 19 שניות בגלל שאת לא דיווחת, היא יכלה להשלים לך את זה ברישום משלים.

<אורנה זמיר: בקיצור, זה קודם כל.

<אורנה זמיר: שנית, גם כשתהיה המערכת אנחנו כן ניתן גרייס והגרייס יהיה, כפי שמקבלים במקומות עבודה.

<אורנה זמיר: אם מטפלת איחרה במספר דקות, היא הייתה אמורה להגיע ב-8:00 והגיעה ב-8:05 יירשם לה שהיא נכנסה ב-8:00.

טלי פלוסקוב: בטח, צריך לתת פלוס מינוס.

<אורנה זמיר: זה קיים בכל מקומות העבודה, זה יהיה קיים גם אצלנו.

<אורנה זמיר: אנחנו לא נעשה את המערכת הדווקנית הזאת שהחסרת 19 שניות.

<אורנה זמיר: יחד עם זאת הגרייס הזה יינתן אם הגעת בצמוד לתכנית העבודה.

<אורנה זמיר: זאת אומרת אם תכנית העבודה הייתה מ-8:00 עד 10:00 ואיחרת בחמש דקות, יושלמו חמש דקות, אבל אם הגעת מ-9:00 ועבדת עד 11:00, את לא תקבלי את הגרייס, כי אנחנו חושבים שמאוד עקרוני להגיע לפי תכנית העבודה והזקן צריך לדעת מתי את אמורה להגיע, כי הוא מחכה לך.

<אורנה זמיר: אם את יודעת שאת מתעכבת ואת לא תגיעי ב-08:00 את צריכה לעדכן את חברת הסיעוד, היא תעדכן את הזקן ואם תכנית העבודה שלך תעודכן לשעה 9:00 אז לא תהיה בעיה.

<אורנה זמיר: עכשיו אני משלימה.

<אורנה זמיר: כפי שאני אומרת, אנחנו נכנסים לפרטים הקטנים שצריך בשביל שהמערכת הזאת כן תהיה אנושית.

<אורנה זמיר: אנחנו כן נעשה טלפונים לבדוק, כפי שהיא אמרה, את הנוכחות באמצע היום, זה נכון, כי אין זיהוי קולי ואפשר גם לבקש מבן המשפחה שיחייג בסוף יום העבודה ואנחנו יודעים את זה, וכבר שמענו שיש מטפלות שאומרות לזקן 'תחייג במקומי, אני יוצאת עכשיו ב-9:00, ב-10:00 תחייג אתה במקומי'.

<אורנה זמיר: המערכת לא מושלמת ואפשר לרמות את המערכת ואנחנו שומעים שכבר עושים את זה.

<אורנה זמיר: לא נעים להגיד את זה, אז עכשיו - - -

<קריאה: ויעשו את זה.

<אורנה זמיר: רק רגע.

<אורנה זמיר: אנחנו כנראה נצטרך להמשיך לשחק בחתול ועכבר בדברים האלה.

<אורנה זמיר: זה לא נעים, זה בטוח - - -

<קריאה: אין פה חתול לא עכבר.

טלי פלוסקוב: תנו לאורנה לסיים, אני אתן לכם להתייחס.

<אורנה זמיר: אני רוצה להגיד לכם למה בכל זאת המוסד לביטוח לאומי הלך על מהלך כל כך לא פופולרי.

<אורנה זמיר: קודם כל זה לא נעשה במהלך כמעט 30 שנים, למה בכל זאת הוא הלך על מהלך כל כך לא פופולרי.

<אורנה זמיר: קודם כל קיבלנו המון תלונות מהזקנים, לא נעים לומר, אבל כמות התלונות שקיבלנו מהזקנים על כך שהמטפלות לא עושות את שעות העבודה היא מזעזעת.

<אורנה זמיר: כשהזמנו את חברות הסיעוד לשיחות בירור בסוגיה הזאת הם אמרו 'מה את רוצה?

<אורנה זמיר: איך אנחנו יכולים לעקוב אחרי זה?'.

<אורנה זמיר: אז קודם כל חברות הסיעוד הפגינו חוסר אונים כנגד המטפלות, הם לא הצליחו להתמודד בכלים שאת אומרת, התלונות היו מרובות.

<אורנה זמיר: ואחרי זה, הדבר שהכי מבייש היה, כשהתחלנו להפעיל את המערכת הזאת, אמרו לי במחשוב של הביטוח הלאומי, 'אורנה, תסתכלי מה קורה פה, יש מטפלות שעובדות יותר מ-250 שעות בחודש', ולתדהמתנו מצאנו מטפלות שעובדות 300 ו-400 ואפילו 600 שעות בחודש.

<אורנה זמיר: ואיך הן עובדות 600 שעות בחודש?

<אורנה זמיר: הן נותנות דיווח לשלוש חברות, לארבע חברות.

<אורנה זמיר: המטפלת שעבדה 600 שעות נתנה דיווח לשלוש חברות על 190 שעות בחודש ולחברה הרביעית על 40 שעות בחודש, ולאישה הזאת יש שם ומספר תעודת זהות.

<אורנה זמיר: כך שלהגיד - - -

טלי פלוסקוב: זה כבר - - - אבל על סמך אחת כזאת?

<אורנה זמיר: לא, לא, לצערי הרב לא מדובר באחת.

<אורנה זמיר: הלוואי שהיה מדובר באחת.

<אורנה זמיר: והמערכת הזאת, מה שהיא תבטיח, אולי הזקן יוכל לחייג אחרי זה, אבל מה שהמערכת הזאת תבטיח זה שלא יהיו דיווחי עבודה חופפים אצל שני זכאים באותן שעות משתי כתובות שונות ואולי גם בשתי חברות שונות.

<אורנה זמיר: את זה היא תבטיח.

<קריאה: זה אפשר לעשות גם היום.

<אורנה זמיר: לא, כיום לא מצאנו את הדרך להבטיח את זה.

טלי פלוסקוב: אורנה, איך אתם מתמודדים עם המקרים האלה?

טלי פלוסקוב: לדוגמה קרה את מה שאת עכשיו סיפרת, מה קרה?

טלי פלוסקוב: פיטרתם אותה וזהו?

<אורנה זמיר: לא, מבחינתנו זה היה אסון.

<אורנה זמיר: קודם כל זה היה באמת משבר אמון גדול.

<אורנה זמיר: תשמעי, כשמישהו מנהל מערכת ציבורית, אני אגיד לך שזה היה משבר האמון היחידי שנתקלתי בו?

<אורנה זמיר: לא, נתקלתי גם מאנשים שיותר קרובים אליי, בכל מיני ארגונים, גם בממשלה, במדינת ישראל, יש הרבה משברי אמון של אנשים שאנחנו - - -

טלי פלוסקוב: לא רק אצל המטפלות.

<אורנה זמיר: אז ככה שבואו לא נגיד איך יכול להיות שרק פה יש.

<אורנה זמיר: אז כפי שאני אומרת, אם יכול להיות בדרגים הבכירים ביותר יכול להיות גם בדרגים הנמוכים ביותר.

<אורנה זמיר: זה משהו שקיים בחברה הישראלית.

<אורנה זמיר: אז עכשיו, כשגילינו את זה, לא חס וחלילה אמרנו, אנחנו לא חייבנו אף אחד להחזיר לנו שקל אחד אחורה, לא חייבנו, כי אמרנו שאם נחייב את החברות להחזיר לנו את הכסף אחורה, חס וחלילה הם יילכו למטפלות להחזיר את הכסף אחורה ומאיפה יהיה להן את הכסף להחזיר את זה.

<אורנה זמיר: אמרנו רק שהמטפלות האלה יוכלו לחזור לעבודה אחרי שנטמיע את מערכת רישום הנוכחות, כי אנחנו נכווינו מהן ואנחנו לא רוצים שהן ימשיכו לעבוד אצלנו עד שנשלים את מערכת רישום הנוכחות.

<אורנה זמיר: אני יכולה להגיד לך שהחודש חזרה אחת מאותן המטפלות שבוודאות דיווחה על כפילות, היא לא מכחישה את זה.

<אורנה זמיר: היא החודש חוזרת לעבודה במקום שיש בו רישום נוכחות.

<אורנה זמיר: במקום שיש רישום נוכחות אנחנו נאפשר למטפלות האלה לחזור לעבודה כי שם אנחנו יודעים שאין את הדברים האלה.

<אורנה זמיר: אז תשמעו, יש דברים, כפי שאמרתי, המערכת לא תהיה מושלמת, היא תצליח לפחות את הדבר החמור הזה, לנקות לנו את התופעה הזאת.

<אורנה זמיר: אני בוודאי לא הייתי רוצה להקשות על המטפלות, אני בפירוש, תשאלו אפילו את 'קו לעובד', בנושא של עובדים זרים, אני אצלם מקבלת צל"ש, כי אני לא מבחינה בין עובדים זרים לעובדים ישראליים, כי אני מאמינה שככל ששומרים על הזכויות של העובדים הזרים שומרים על הזכויות של העובדים הישראליים, כי אנחנו מדברים בכלים שלובים ואין מקום שבו אפשר לפגוע בסקטור אחד בלי לפגוע בסקטור השני.

<אורנה זמיר: לכן אני באמת, גם בראיון שגדי פורת עשה איתי בתחילת העבודה, אחד הנושאים שאני שומרת באמת, כנגד עיניי, זה זכויות העובדים.

<אורנה זמיר: לגבי זמן המעבר, הנושא נמצא עכשיו בהתדיינות משפטית.

<אורנה זמיר: ביטוח לאומי ומשרדי הממשלה, יש תביעה של עמותת ידיד על תשלום של זמן מעבר, אנחנו לא טוענים שחברות הסיעוד לא צריכות לשלם על זמן מעבר, אנחנו טוענים שבתעריף שחברות הסיעוד מקבלות הן יכולות לשאת בעלות והן טוענות שהן לא יכולות לשאת בעלות ושאנחנו צריכים לשלם יותר.

טלי פלוסקוב: שימו את זה בתנאי המכרז.

<אורנה זמיר: הנושא הזה נמצא בבדיקה כלכלית, אבל הוא גם נמצא בתהליך משפטי.

<אורנה זמיר: לגבי התהליך המשפטי, איך הוא ייגמר, אני לא יודעת, לכאן או לכאן, ויחד עם זה הנושא הזה יטופל במסגרת המכרז החדש.

<אורנה זמיר: כמו שיטופל הנושא הזה של שכר העבודה, שזה יהיה שכר מינימום פלוס 4%.

<אורנה זמיר: כמו כן גם יטופל נושא ההכשרות.

<אורנה זמיר: הנושא של ההכשרות כיום הוא לקוי ואנחנו נשנה אותו.

<אורנה זמיר: אנחנו לא גאים במה שקורה בו, אבל כשיש לך חוזה אתה עובד לפי החוזה הקיים ואתה לא יכול לשנות את החוזה אלא במכרז חדש, זה חלק מה - - -

טלי פלוסקוב: אז תתכוננו, במכרז החדש יהיו דרישות חדשות, רבותיי.

טלי פלוסקוב: שיהיה ברור, אני כבר אומרת לכם.

<אורנה זמיר: יהיו דרישות ואני מקווה שגם מבחינת התשלום לחברות, החברות ימצאו שהתשלום הוא הוגן, כי אנחנו לא מתכוונים לגרום לקריסה של החברות, אנחנו מתכוונים לעגן את הזכויות של המטפלות בלי לגרום לקריסה של החברות כי החברות צריכות להפעיל את המערכת הזאת.

<אורנה זמיר: כך שהמשימה שלנו - - -

יעקב פרי: סליחה, גברתי, לפני המכרז החדש יהיה דיון בוועדה?

טלי פלוסקוב: ברגע שאני אקבל קצת נתוני מכרז.

טלי פלוסקוב: כמה דברים אני כבר יודעת שיהיו במכרז, שלא היו במכרז הקודם.

טלי פלוסקוב: כפי שאתם יודעים, הכנת המכרז זה דבר שאי אפשר לפרסם אותו לפני, לכן אני אבדוק אם אנחנו יכולים - - -

יעקב פרי: כדאי שהוועדה, אפילו בפורום סגור - - -

טלי פלוסקוב: אני מסכימה איתך, אנחנו ננסה לבדוק את זה.

<אורנה זמיר: אני רוצה להגיד עוד משהו.

<אורנה זמיר: כל הזמן אומרים 'למה אתם לא משתמשים בטלפונים חכמים ו-ג'י פי אס', במקום הסיפור של הטלפונים בבית הזקנים.

<אורנה זמיר: אז כפי שאמרתי, קודם כל הטלפון בבית הזקן זה הדבר היחידי שמוכיח באמת שנכנסו לבית של הזקן, כי עם ג'י פי אס אתה יכול לעשות בצד אחד של הדלת ובצד השני של הדלת והאיתות יהיה בדיוק אותו איתות.

<אורנה זמיר: זה דבר אחד, אין מה לעשות, מערכת נוכחות צריכה לעשות את מה שהיא אמורה לבצע.

<אורנה זמיר: ומעבר לזה אני רוצה גם להגיד לכם עוד משהו, שלא בכל הארץ יש קליטה של ג'י פי אסים.

<אורנה זמיר: אנחנו ביקרנו, יש יישובים שבהם אין קליטה של כל מערכות התקשורת של ניידים שם, אין את זה בפריסה ארצית.

<אורנה זמיר: ודבר נוסף, צריך לדעת שגם לא לכל המטפלות יש טלפונים חכמים, במיוחד לא בסקטור החרדי.

<אורנה זמיר: כולם אומרים שיש פטנטים אחרים, למה דווקא טלפון בבית הזקן?

<אורנה זמיר: תשמעו, הדברים הם יותר מורכבים, אבל אנחנו בטח עם הזמן נשנה את הטכנולוגיה, יהיו טכנולוגיות אחרות, הדבר המשמעותי זה לא איך מעבירים את הביפ שהמטפלת נכנסה, אלא כל מערכת המידע סביב זה.

<אורנה זמיר: את דיברת על הנושא של תכנית העבודה של שני מטופלים, הרי אנחנו לא דורשים דבר כמו שאת אומרת, זו שטות.

<אורנה זמיר: המטפלת צריכה לדווח כשהיא נכנסה וכשהיא יצאה ואת החלוקה של השעות - - -

<קריאה: אבל אני הופכת להיות מוקדנית ולא מטפלת.

<אורנה זמיר: ואת החלוקה של השעות בזמן שהיא הייתה בין שני המטופלים, זה נעשה בתוכנות של חברות הסיעוד בצורה אוטומטית.

<אורנה זמיר: את רק צריכה לדווח, את נכנסת לטפל בשני מטופלים, או אפילו אם נכנסת לטפל באותה משפחה גם עבור הקרן לרווחת ניצולי השואה, כי את עובדת שם 30 שעות, אז זה לא 30 שעות מאיתנו, זה 22 שעות מאיתנו ועוד שבע שעות מהקרן לרווחת ניצולי השואה.

<אורנה זמיר: את בכל מקרה צריכה לדווח רק בכניסה ורק ביציאה ואת החלוקה של השעות, בין שני בני הזוג או בין שני הגורמים המשלמים עושים בתוכנות בצורה אוטומטית.

<אורנה זמיר: אנחנו לא מצפים מהמטפלת שעכשיו השעה 12:00 גמרתי לטפל במטופל א', אני מפסיקה את הכול, מחייגת.

<אורנה זמיר: באמת, יש פה דברים שאני לא יודעת מה חברות הסיעוד העבירו למטפלות, אבל אם באמת זה מה שהם העבירו אז יש לי בעיה עם שיתוף הפעולה.

טלי פלוסקוב: אחת, אני רואה אותך ואני מצאתי בך אדם שכל מה שקורה מסביב כן כואב לו ואת דיברת מהלב וזה חשוב מאוד, כי אני מאמינה שלך יש תפקיד מאוד משמעותי למה שקורה, גם לקשישים מצד אחד ומצד שני לכל האנשים שעובדים בתחום הזה.

טלי פלוסקוב: אני שמחה מאוד שראיתי אדם אכפתי, נתחיל מזה.

טלי פלוסקוב: שתיים, אני מאוד אשמח אם תוכלי להעביר לוועדה את כל הכללים שדיברת עליהם, כל ההנחיות שאתם מעבירים לחברות, איך הם צריכים לפעול מול המטפלות.

טלי פלוסקוב: כי הבנתי את הרצון שלך ואת ההנחיות שלך והן די הגיוניות.

טלי פלוסקוב: פה ושם אני לא מסכימה, אבל יש הרבה דברים שאני מבינה מה המקור ואיך זה עובד, אבל מתברר שחברות עושות הרבה פעמים לא את מה שאת אומרת.

טלי פלוסקוב: לא הבנתי האם יש לך כלים להתמודד עם זה, האם את יכולה לכנס את החברה, האם את יכולה לפסול ממנה בכלל אפשרות להשתתף במכרז הבא, זה אני לא ראיתי ואני לא יודעת.

טלי פלוסקוב: דבר נוסף, אני אומרת דבר כזה, היום המטפלות צריכות לדעת שיש להן אופציה לבחור בין חברה לחברה והתנאים של העסקתם יכולים להיות שונים מחברה לחברה.

טלי פלוסקוב: אם את אומרת שאת נותנת לחברות אופציה להחליט איזה שכר לשלם, לאחד את מחליטה שכר מינימום, לשני את משלמת שכר מינימום פלוס 12%, בעיניי זה דבר ענק.

טלי פלוסקוב: אני לא שמעתי קודם כל על שכר פלוס 12%, אבל החברות חייבות להשתמש בזה.

<אורנה זמיר: למטפלת מסוימת פלוס 12%, לא כולן.

טלי פלוסקוב: בוודאי.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שמטפלת באמת שמחליפה שקיות, סליחה את הביטוי, מקבלת אותו שכר שמקבלת עובדת שנכנסת לבית הקשיש, יושבת ומדברת איתו על החדשות וקוראת לו ספר.

טלי פלוסקוב: יש הבדל בין שני הדברים האלה וזה חייב לבוא לידי ביטוי.

טלי פלוסקוב: השאלה היא האם במכרז החדש לקחתם את זה בחשבון.

טלי פלוסקוב: לפי דעתי אל תיתנו להם סמכות, אתם תחליטו במקומם ותקבעו מה יהיו התנאים.

<אורנה זמיר: את רוצה התייחסות או לא?

טלי פלוסקוב: אני רוצה עוד משהו להגיד, אחר כך כן תתייחסי.

טלי פלוסקוב: דבר נוסף, אני עדיין חוזרת לנוכחות.

טלי פלוסקוב: עצם העובדה שאמרת שעדיין יש גמישות ואפשר לדווח לחברות, אני לא יודעת אם המטפלות יודעות על זה.

<אלה סמלנסקי: אנחנו יודעות על זה, אבל אני לא מתארת לעצמי שבמקום לעשות את העבודה, במקום לטפל במטופל אני אשב על הטלפון.

טלי פלוסקוב: אלה, תני לי לעשות את העבודה במקומך.

טלי פלוסקוב: אני עדיין חוזרת ואומרת, אם אנחנו במדינת ישראל יודעים לאתר מנהרות אז מן הסתם אנחנו חייבים להמציא את הפטנט איך לדווח את זה בלי באמת לגרום לאנשים האלה לבזבז את הזמן שלהם.

טלי פלוסקוב: אני נותנת לך דוגמה, יש לי שעתיים אצל הקשיש, עבדתי שעה וחצי, יצאתי בחצי השעה האחרונה, הוא ביקש ממני לקנות לחם וחלב.

טלי פלוסקוב: לא, את יודעת מה?

טלי פלוסקוב: לחם וחלב זה לא מקרה טוב, תרופות לחודש הבא.

טלי פלוסקוב: מה את אומרת לי?

טלי פלוסקוב: את אומרת לי 'תחזרי לבית של הקשיש' - - -

<אורנה זמיר: לא.

טלי פלוסקוב: רגע, אבל זה מה שאני הבנתי.

<אורנה זמיר: זה לא מה שאמרתי, טלי.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי, אבל המטפלות לא הבינו.

טלי פלוסקוב: אני כרגע אומרת כדי שגם הן יבינו מה זכויותיהן ואיך צריך לפעול במקרים כאלה.

טלי פלוסקוב: אני עוזרת לך להסביר איך זה עובד.

טלי פלוסקוב: זה אומר, מה שאת אומרת עכשיו, שהיא לא צריכה לחזור לבית הקשיש, להתקשר ולהגיד 'הנה סיימתי יום עבודתי', אני יכולה לדווח לחברה שסיימתי את היום בבית המרקחת, לצורך העניין, תדווחו במקומי 12:00, נכון או לא?

<אורנה זמיר: כן.

טלי פלוסקוב: מצוין.

טלי פלוסקוב: זה דבר אחד שאני רציתי לשמוע.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שגם החברות יודעות כי כרגע מה שאני שומעת - - -

<קריאה: הן יודעות, בוודאי.

<אורנה זמיר: הן יודעות.

טלי פלוסקוב: הדבר הנוסף שרציתי לשאול אותך, בתגובתך לדבריי.

טלי פלוסקוב: את מדברת על הבקרות, אני יכולה לקבל נתון כמה בקרות אתם עושים, ועוד שאלה, כשמטפלת מתקשרת אליכם, יש מענה אנושי או שזה משהו אוטומטי?

<אורנה זמיר: אם מתקשרים לביטוח לאומי?

טלי פלוסקוב: לא, לחברות.

<אורנה זמיר: את מתכוונת בחיוג של הנוכחות?

טלי פלוסקוב: כן.

<אורנה זמיר: הם מתקשרות למוקד, כמובן שיחת חינם, לא על חשבון הזקן, וזה מערכת IVR שעונה לה - - -

טלי פלוסקוב: אוטומטי.

<אורנה זמיר: אוטומטי.

טלי פלוסקוב: ברגע ששומעים טלפון, היא מתקשרת, משהו, תעודת זהות שלה וזה הדיווח?

<אורנה זמיר: כן, כן.

טלי פלוסקוב: זה מה שאתם עושים?

טלי פלוסקוב: תעודת זהות?

טלי פלוסקוב: מה צריך להקיש?

<אורנה זמיר: תעודת זהות.

<אורנה זמיר: רק תעודת זהות ואחר כך 1 לכניסה, 2 ליציאה.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: הבקרות שאתם עושים, אני חוזרת לנושא של הבקרות.

<אורנה זמיר: הבקרות של רואי חשבון?

טלי פלוסקוב: לא, הבקרות אצל הקשישים.

טלי פלוסקוב: באים לבדוק מה קורה אצל הקשיש, אתם עושים משהו?

<אורנה זמיר: לא, זה החברות עושות.

טלי פלוסקוב: אז אני אשאל את החברות, מי שיוכל לענות, כל כמה זמן עושים את הבקרות האלה, האם מגיעים לקשיש ומה המטרה של הביקור.

טלי פלוסקוב: ואני רוצה לשאול אותךְ עוד, ואני עכשיו זורקת משהו, אני מבינה מה הסיבה לכל הדיווחים האלה.

<אורנה זמיר: את מבינה?

טלי פלוסקוב: כן, אני מבינה, כי יש אנשים שמנצלים את המערכות האלה ואני גם רוצה להגיד לך שיש קשישים שמסכימים לזה.

<אורנה זמיר: נכון.

טלי פלוסקוב: הקשיש, שיש לו ארבע שעות, הוא יכול להגיד למטפלת שלו, 'תנקי לי את הבית שעתיים, לכי הביתה, תודה'.

<אורנה זמיר: נכון.

טלי פלוסקוב: גם זה קורה, אני יודעת את זה.

טלי פלוסקוב: חמותי ז"ל היא הייתה כזאת, היא הייתה מאוד נחמדה למטפלת שלה ומאוד אהב אותה וכן הלאה, אני מבינה, השאלה שלי האם הקשיש הזה מטופל כמו שצריך, האם הקשיש הזה אכן מקבל מהמטפלת את מה שהוא צריך ושמעתי באמת מאלה, אני שמעתי את הנשמה שהם נותנים ובאמת ראיתי את המטפלת שמלווה את הקשיש לבית החולים ואת המטפלת שמדברת, ואני הייתי עדה, פעם אחת הייתי אצל רופא המשפחה שלה והיא התקשרה למטפלת לספר מה קורה לקשיש ו'לכי לשם ותגידי לשם' וזה היה בשעות הערב המאוחרות וכן הלאה.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת יש משהו מעבר לאותן השעתיים שהיא צריכה להיות ליד הקשיש.

טלי פלוסקוב: איך אנחנו לוקחים בחשבון את הדברים האלה?

<אורנה זמיר: לא לוקחים.

טלי פלוסקוב: זה הרי החיים הפרטיים שלו.

טלי פלוסקוב: השאלה האחרונה שאני שואלת, אולי כדאי לנו, אורנה, ופה אני עוד פעם רוצה להחזיר אתכם לאמון באותם אנשים שנותנים את השירות והלב לקשישים האלה.

טלי פלוסקוב: אולי להגדיל את מספר הבקרות והביקורים אצל האזרחים הוותיקים ולבדוק את מצבם ועל סמך זה לקבל החלטה האם הקשיש מטופל כמו שצריך או לא מטופל או שהמטפלת הזאת עובדת כמו שצריך או שהיא לא עובדת כמו שצריך.

טלי פלוסקוב: הרי בינינו, גם דיווח שעות לא מבטיח לי איכות עבודה.

<אורנה זמיר: נכון.

טלי פלוסקוב: מה שמבטיח לי איכות עבודה זה דברים אחרים.

<אורנה זמיר: אני אתייחס לזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אגב, אפשר להציע שכשהמבקר מגיע לבית הקשיש - - -

טלי פלוסקוב: נתי, אתה יודע שכשמדברים פה גם אומרים את השם.

טלי פלוסקוב: אתה יכול להגיד את ההצעה שלך.

<נתי ביאליסטוק כהן: נתי ביאליסטוק כהן.

<נתי ביאליסטוק כהן: אפשר להציע שגם כשמבקר מגיע לבית הקשיש, שהוא ישתמש באותה מערכת טלפונית, כדי שהביטוח הלאומי יידע שאכן מתבצעת ביקורת ולא מחייבים אותו סתם.

טלי פלוסקוב: רעיון לא רע.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אורנה.

<אורנה זמיר: קודם כל מה שאתה אומר זה בדיוק כך, גם אלה שבאים לעשות את הבקרות מטעם חברות הסיעוד אמורים לדווח שהם נכנסו לבית של הזקן כדי שהחברה באמת תדע שהבקרים שלה עשו את עבודתם נאמנה.

<אורנה זמיר: לצערנו גם במסגרת הדברים הלא נעימים, מצאנו שמולאו דוחות ביקורת שהם ביקורות שלא ברור אם באמת התבצעו.

<אורנה זמיר: הכול קורה, לא צריך להיות תמימים מדי.

<אורנה זמיר: האחריות שלי, בתור מנהלת, זה בעצם לתת מענה למקרים החריגים, כי אם באמת הכול היה מתנהל מעצמו לא היו צריכים מנהלים, אפשר היה לסמוך, שום בעיה, וגם ניתן לכל המשפחות גמלה בכסף וכל הבנים יטפלו בהם מצוין ולא צריך ניהול.

<אורנה זמיר: פה האנשים יודעים להגיד שכן צריך ניהול, בשביל זה משלמים לי משכורת, בשביל לנהל את המקרים החריגים.

<אורנה זמיר: זה ברור שכשאתה צריך להתמודד עם המקרים החריגים אלה שהם מאוד נורמטיביים לכאורה משלמים מחיר בגין המקרים החריגים.

<אורנה זמיר: יחד עם זאת אתם יודעים מה?

<אורנה זמיר: יש אחריות ציבורית, כי על התופעות החריגות האלה כולם ידעו ושתקו ולא אמרו לחברות שלהם, שעשו את הפולישטיקים האלה, 'אנחנו עוד כולנו נשלם מחיר'.

<אורנה זמיר: זה לא אחת עשתה את זה, הלוואי שזאת הייתה אחת.

<אורנה זמיר: בכל מקרה לצד המטפלות - - -

טלי פלוסקוב: כמה מטפלות יש לנו היום בענף?

<אורנה זמיר: 80,000.

טלי פלוסקוב: מה האחוז של הדברים הרעים?

טלי פלוסקוב: לא אחת, כמה?

<אורנה זמיר: תראי, אנחנו מצאנו - - -

טלי פלוסקוב: 2%?

<אורנה זמיר: לא.

<אורנה זמיר: אנחנו לקחנו את הקרם דה לה קרם, את אלה שדיווחו מעל 250 שעות בחודש.

<אורנה זמיר: זה לא אומר שמי שעבדה 100 שעות בחודש לא דיווח על שתי שעות במקביל.

טלי פלוסקוב: אין לכם מערכת סנכרון?

<אורנה זמיר: זאת בדיוק המערכת שבנינו.

<אורנה זמיר: זאת זאת.

<קריאה: לא, זה לא קשור אחד לשני.

<אורנה זמיר: אין לי מערכת אחרת.

<קריאה: וניתן לבדוק את לא דרך ה - - -

<אורנה זמיר: לא, לא ניתן לבדוק את זה אחרת.

<אורנה זמיר: אין דרך אחרת לבדוק את זה, זאת הדרך שבה ניתן לבדוק את העניין הזה.

<אורנה זמיר: אז לכן אני אומרת שאין ברירה אלא - - - מבקר המדינה אמר שזה מאוד - - - מבקר המדינה כתב שזה 600 מיליון בשנה.

<אורנה זמיר: אני לא יודעת אם זה 600 מיליון בשנה, אני לא יודעת על סמך מה הוא כתב, אבל אין לנו ברירה, זה כבר הופיע בדוח מבקר המדינה, זאת אומרת שזו כבר תופעה שהיא יותר מדי גדולה בשביל להתעלם ממנה.

<אורנה זמיר: אי אפשר להתעלם מהנושא הזה, הוא כתב 'גניבת שעות', אולי לא 600 מיליון.

<קריאה: זה לא מה שנרשם בדוח.

<אורנה זמיר: הוא כתב 'גניבת שעות', הוא כתב משתי סיבות - - -

טלי פלוסקוב: זה הציטוט של המבקר?

<אורנה זמיר: כן, הוא השתמש במילה גניבה.

<קריאה: ללא מספרים.

<אורנה זמיר: הוא כתב על שתי תופעות.

<אורנה זמיר: הוא כתב על המצב שזכאי לא מקבל את מלוא הזכאות החודשית שלו, וזה מסיבות שונות, והוא לא צודק בעניין הזה, כי כפי שאומרים, כשיש חג אז הוא לא יכול לקבל את מלוא הזכאות החודשית, וזו המשמעות של גמלה בשירותים.

<אורנה זמיר: אם רוצים שהוא יקבל את מלוא הזכאות החודשית שלו בחודש קצר ובחודש ארוך ובעוד כל מיני דברים כאלה, זה חייב להיות בשקלים.

<אורנה זמיר: אי אפשר בשעות לתת תמיד את מלוא הזכאות החודשית.

<אורנה זמיר: והוא כתב על התופעה של גניבת שעות.

<אורנה זמיר: אם הוא לא כתב שם את הסכום, אז לא חשוב, אבל היא מספיק חמורה כדי שזה יופיע אצלו בדוח.

<אורנה זמיר: לכן אי אפשר להתעלם מזה, אי אפשר לחזור אחורה, המערכת הזאת תיכנס, היא תהיה בפריסה ארצית.

<אורנה זמיר: צריך לדואג לזה שהיא תהיה אנושית, זו האחריות שלנו ושל חברות הסיעוד, שהיא תהיה אנושית.

<אורנה זמיר: יחד עם זאת צריך לדעת שהיא תהיה.

<אורנה זמיר: לגבי איך המטפלות מדווחות לחברות על השעות, על חצי שעה לפני או חצי שעה אחרי, אני מניחה שעם הזמן החברות יפתחו אפליקציות לאותן אלה שיש להן טלפונים חכמים כדי שהדיווח על מה הן עשו יהיה הרבה יותר קל.

טלי פלוסקוב: מה זה היום לעשות אפליקציה?

טלי פלוסקוב: אני היום משלמת 10,000 שקל, תוך שבוע אני מקבלת אפליקציה.

טלי פלוסקוב: אז צריך לעשות את זה, צריך לחייב אותם.

<אורנה זמיר: אני מניחה שחברות הסיעוד, הן לא צריכות לדווח לי, אני מניחה - - -

<אלה סמלנסקי: קודם צריך להכין את הבסיס ואחר כך להכניס את המערכת.

<אורנה זמיר: זה יחסוך לחברות הסיעוד מזכירות, החברות ישלמו על זה.

<אורנה זמיר: חברות הסיעוד ייעלו את התהליך של קבלת המידע המשלים על השעות המשלימות מהמטפלות.

<אורנה זמיר: אני מניחה שהם יעשו את זה.

<אורנה זמיר: אנחנו משקיעים הרבה מאוד אנרגיות בלהקים את המערכת של הדיווח הטלפוני.

<אורנה זמיר: היא מערכת מאוד משוכללת - - -

טלי פלוסקוב: אורנה, רעיון.

טלי פלוסקוב: האפליקציה שאת מדברת עליה, בעיניי זה רעיון נפלא.

טלי פלוסקוב: האפליקציה צריכה להיות משותפת לכל החברות כאשר כניסה למטפל צריכה להיות רק לחברה שהוא עובד בה, בתוך האפליקציה לסנכרן את הדברים.

<אורנה זמיר: אבל זה מה שאנחנו עושים עכשיו.

טלי פלוסקוב: אבל זאת הדרך.

<אורנה זמיר: טלי, המערכת שלנו עכשיו היא זאת שמסנכרנת, אבל כמובן גם שומרת על הפרטיות ועל המידע הפרטי של החברות.

<אורנה זמיר: תשמעו, זה מאוד מורכב, הסיפור הזה.

<אורנה זמיר: כל מי שמדברים איתו בשיחות סלון ביום שישי, יש לו רעיון כזה וכזה וכזה, כמות השעות - - -

טלי פלוסקוב: את משווה אותי לסלון?

<אורנה זמיר: לא, אבל אני אומרת שלכולם יש המון רעיונות.

<אורנה זמיר: כמות השעות שצריך להשקיע בחשיבה, על המקרה הזה ועל המקרה הזה ואיך עושים את זה ואיך עושים את ההוא, זה המון.

<אורנה זמיר: אני אומרת לכם שאנחנו משקיעים אנרגיה אדירה בפיתוח המערכת הזאת שתהיה אנושית.

טלי פלוסקוב: אנושית כלפי העובדים?

<אורנה זמיר: כן.

<אורנה זמיר: גם חברות הסיעוד עושות את המאמצים שלהם.

<אורנה זמיר: להציג את זה בתור מערכת מפלצתית, אני אומרת לכם, זה לא - - - משהו בדיבור אל המטפלות הוא לא הוגן כי זה לא משהו - - -

טלי פלוסקוב: אולי זה המסר שהן קיבלו מהחברות ואולי המסר הוא שונה.

<אלה סמלנסקי: זה המסר שאנחנו קיבלנו.

טלי פלוסקוב: אני אתן לך, אלה.

טלי פלוסקוב: תני לסיים עם אורנה.

<אורנה זמיר: זה לא הוגן.

<אורנה זמיר: זה פשוט לא הוגן להציג את זה בצורה כזאת.

<אורנה זמיר: כפי שאמרתי, אם הזקן דיבר בטלפון בזמן שהיא נכנסה והיא חייגה כעבור דקה, מאחר שיש גרייס, זה לא יורד ממנה.

טלי פלוסקוב: הגרייס צריך להיות לפי דעתי לא פחות מחצי שעה.

<אורנה זמיר: אני לא יודעת.

<אורנה זמיר: יש כיום בגרייס איזה שהיא חצי שעה, אבל היא חצי שעה בין עשר דקות לפני ועשרים דקות אחרי.

<אורנה זמיר: לא משנה.

<אורנה זמיר: אני אומרת, יש גרייס, השאלה אם את רוצה לתת גרייס של חצי שעה גם למישהו שצריך להגיע לשעתיים.

<אורנה זמיר: זה הרבה.

<אורנה זמיר: הדברים הם נורא נורא מורכבים, כי יש מטפלות שבאות לשעתיים ואם תיתני מתוך זה חצי שעה גרייס, אז נתת לזקן רק שעה וחצי.

טלי פלוסקוב: לא, אבל בפנים את צריכה להיות שעתיים, אבל אם היית באה משמונה וחצי עד עשר וחצי או משבע וחצי עד תשע וחצי, מבחינתי זה אותו דבר.

<אורנה זמיר: כמובן שאם היא תישאר מעבר אז היא תקבל את השעות שלה, אבל יכול להיות שאז היא מאחרת למטופל הבא כי יש את גם את המטופל הבא שמחכה לה.

<אורנה זמיר: הדברים הם מאוד מורכבים, אנחנו מנסים לעשות את זה אנושי, אבל בין לא לעשות ללעשות את זה אנושי ולעשות את זה מפלצתי יש כל מיני אפשרויות.

<אורנה זמיר: המשימה שלנו שזה יהיה אנושי, אבל לא לוותר על הרישום.

<אורנה זמיר: אי אפשר ב-2018 לוותר על הרישום אחרי שאנחנו כבר יודעים את מה שאנחנו יודעים ויש טכנולוגיות שמאפשרות את מה שלא ניתן היה בעבר.

<אורנה זמיר: אתמול הייתה אצלי שיחת בירור, הייתה אצלי חברה בשיחת בירור, שהיו יומני עבודה לא חתומים ומסתבר שהזקן לא הכיר את המטפלת כי המטפלת הגיעה בימים ובשעות שהוא היה במקום אחר בכלל, באופן קבוע.

טלי פלוסקוב: אתם מבינים?

טלי פלוסקוב: בגלל מקרים כאלה - - -

<קריאה: אז אתם שפכתם את התינוק יחד עם המים.

<אורנה זמיר: אבל אני אומרת, הדברים האלה מתרחשים, אי אפשר להתעלם מהם.

טלי פלוסקוב: אני עכשיו אתן לחברות להתייחס.

<יפעת סולל: אבל אני חושבת שחשוב לשמוע את הצד של המטופלים.

טלי פלוסקוב: אני אתן לך, את רשומה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד משהו לפני שאנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שהנושא הוא מאוד מורכב, למה?

טלי פלוסקוב: כי מצד אחד אנחנו באמת רוצים לדאוג לאזרחים הוותיקים, לזקנים, בשפה המקצועית, שהם יקבלו את המקסימום שמגיע להם, מצד אחר אני מחזירה אתכם, אני מאוד אוהבת את המילה 'אנושי' שלך, אורנה, אנחנו צריכים גם לדאוג לאנשים שנותני םאת השירות לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אי אפשר, אני חוזרת על משפט שאמרתי כבר, המקרים שאת סיפרת הם מזעזעים, ברור שאסור להסכים עם הדבר הזה, השאלה היא כמה מקרים כאלה קיימים, מה הכוח שיש לך כדי שמקרה כזה לא יחזור על עצמו.

<אורנה זמיר: זה הכוח.

טלי פלוסקוב: רגע, שנייה.

טלי פלוסקוב: לא, הכוח, מה שבעצם אורנה אומרת שברגע שהמטפלים ידווחו זה יפתור את הבעיות.

טלי פלוסקוב: אני טוענת שלא.

טלי פלוסקוב: שוב פעם אני אומרת, דיווח זה דבר טכני לחלוטין, אחרי הלחיצה על הכפתור הזה, אחת, שתיים, יכולים להיות הרבה דברים שאת לא יודעת ולא שומעת.

<אורנה זמיר: לא, אנחנו נעשה עוד בקרות, אל תדאגי.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע עוד כמה דברים.

טלי פלוסקוב: אורנה, אני אבקש ממך, בבקשה תקשיבי לכל הדברים האלה, אולי זה ייתן לך עוד כלים נוספים.

טלי פלוסקוב: אני מבינה את הרצון שלך, תראי אותנו כסלון, תראי אותנו איך שאת רוצה, המטרה שלנו כאן זה מצד אחד לדאוג לקשישים, מצד שני, אני רוצה לדאוג למטפלות האלה, אני רוצה לדאוג לאנשים האלה ואני לא אתן להפקיר אותם, אני אתן להם את מקסימום החיבוק שאנחנו כחברה צריכים לתת להם כי הם אלה שמטפלים בקשישים שלנו, בהורים שלנו, בסבים וסבתות שלנו.

טלי פלוסקוב: לכן להקשות עליהם, אני לא אאשר, איך?

טלי פלוסקוב: אנחנו ביחד צריכים לפתור את זה.

<אורנה זמיר: בסדר.

טלי פלוסקוב: 'כן לזקן', בבקשה.

טלי פלוסקוב: רק תציגי את עצמך.

<יפעת סולל: עורכת דין יפעת סולל, היועצת המשפטית של 'כן לזקן'.

<יפעת סולל: אני אתחיל מהמשפט האחרון שאת אמרת עכשיו, חברת הכנסת פלוסקוב.

<יפעת סולל: מצד אחד ומצד שני, מצד אחד הזקנים ומצד שני עובדות הסיעוד ואני כופרת במשפט הזה, אני חושבת שמדובר באותו צד.

<יפעת סולל: הזכויות של הזקנים הן מבוצעות רק כאשר ניתן להם טיפול הולם ולא יכול להינתן טיפול הולם כשתנאי ההעסקה של המטפלים הם מתחת לכל ביקורת.

<יפעת סולל: התכנית עכשיו של הדיווחים, אין לי עוד איך להתייחס אליה, היא עוד לא עובדת, היא נובעת מכשל - - -

טלי פלוסקוב: היא עובדת בפיילוט וזה מתרחב לאט לאט.

<יפעת סולל: נכון, אבל חשוב לומר, היא נכנסה בעקבות כשל מאוד מאוד גדול במערכת.

<יפעת סולל: בלי באמת להגיד פה אף מילה אחת על אף אחת מהיושבות כאן והרבה מאוד אחרות, אבל אנחנו יודעים, כולנו יודעים, שיש כשל מאוד גדול במערכת, שאלת מספרים, אלפי תלונות לגבי שעות חסרות.

<יפעת סולל: יש מחסור מאוד גדול בעובדות סיעוד ולכן בהרבה מאוד מקרים, כשמגיעים לבית המטופל ומתנהל איזה שהוא משא ומתן ו'אני אלך קודם ואני אעשה ככה', הם אומרים בסדר.

<יפעת סולל: עד שכבר מוצאים את המטפלת שגם מרגישים איתה נוח, בואו נגיד, אנשים נכנסים לבית, זה לא פשוט, לא תמיד יש התאמה מיידית, עד שכבר מוצאים מישהי שמרגישים איתה איכשהו בסדר, מה, איך, 'נלך לקראתך', איך זה, ובואו נזכור, אנחנו מדברים על שירות שמלכתחילה מספר השעות שניתנות נמוך בהרבה ממספר השעות הדרושות לרוב המוחלט של המטופלים הסיעודיים.

<יפעת סולל: לכן כשאנחנו עוד מגיעים למצב שבו מטופלים צריכים לנהל איזה שהוא משא ומתן, וברבים מהמקרים זה ככה והם מקבלים פחות שעות אפילו מהמעט מאוד שהמדינה מקצה להם, זה מצב שהוא בלתי נסבל.

<יפעת סולל: דובר פה הרבה על טכנולוגיות וטכנולוגיות וטכנולוגיות.

<יפעת סולל: אני מוכרחה לומר, טכנולוגיות זה חשוב ודיווחים בעיניי, אני לא רואה בזה בעיה, אבל בואו נודה על האמת, מי שרוצה לרמות ירמה, מי שרוצה לרמות תרמה, ואם עד היום ביקשו מהזקנים לדווח מספר שעות לא נכון, אז לבקש שיחייגו בטלפון זאת לא הבעיה.

<יפעת סולל: אני חושבת שכל הסיפור הזה, ואנחנו באמת, 30 שנה בערך מחוק ביטוח לאומי, אנחנו לא ראינו את זה עד לפני כמה שנים, זאת תופעה שהולכת ומתרחבת ואני חושבת שהיא מתרחבת, לא משום שעובדות הסיעוד הן כל כך נוראיות - - -

טלי פלוסקוב: לאיזה תופעה את מתכוונת?

<יפעת סולל: התופעה הזאת של גניבת שעות.

<יפעת סולל: היא נובעת מהעובדה שתנאי ההעסקה של עובדות הסיעוד הם בלתי אפשריים והם בלתי אפשריים, קודם כל, דובר כאן על השכר הנמוך ודובר כאן על תנאים באמת משתנים ודרישות מאוד קשות בחלק מהמקרים, אבל סליחה, כל מודל ההעסקה הזה של העסקה לפי שעות של עובדות סיעוד הוא מודל פסול.

<יפעת סולל: העסקה לפי שעות לא כוללת שעות של הגעה, לא כוללת שעות שבדרך, לא כוללת מצב שבו המטופל נפטר ועד שמגיע משהו אחר, הסיפור הזה הוא פסול מיסודו.

<יפעת סולל: עבודה לפי שעות גם גוררת זכויות סוציאליות פחותות, גם כוללת את זה שצריך לעבוד יום לפני ויום אחרי בשביל לקבל ימי חג וכוללת את זה שחופשים הם לא חופשים.

<יפעת סולל: הסיפור הזה הוא פסול מיסודו והוא נובע מהזלזול במקצוע של עובדי סיעוד.

<יפעת סולל: פה אני מגיעה לדבר הבא שאני חושבת שחשוב מאוד להגיד כאן, סיעוד זה מקצוע, לא יכול להיות שבמדינת ישראל כל אדם שעובר ברחוב יכול להיכנס לחברת סיעוד ותוך רבע שעה להיות בבית מטופל סיעודי.

<יפעת סולל: אני באמת הרבה שנים בנושאים של מדיניות רווחה, מעט מאוד המקרים בהם אני נותנת דוגמאות מארצות הברית, בדרך כלל מודל הרווחה שם הוא באמת באמת לא מהמומלצים, בסיפור הזה אני חייבת כדוגמה אישית, שכבר אמרתי אותה כמה פעמים, כי באמת היא הפליאה אותי.

<יפעת סולל: כשהייתי לפני כמה שנים בביקור בניו יורק לקחו אותי לסיור בברונקס, בקואופרטיב של עובדות סיעוד, של 4,000 עובדות סיעוד שמנהלות את עצמן.

<יפעת סולל: במדינת ניו יורק, הקפיטליסטית הגדולה, בשביל לעבוד בסיעוד צריך לקבל רישיון ועל מנת לקבל רישיון, ויש שני סוגי רישיונות, על מנת לקבל רישיון ברמה הפחותה ביותר צריך לעבור קורס של 30 יום מבוקר עד ערב.

<יפעת סולל: הייתי במרכז ההכשרה שם, מרכז הכשרה מאוד מאוד מרשים, ואני רוצה להגיד פה, באמת, אף אחד לא בדק כמה זקנים סיעודיים נפגעו או מתו כי הם היו בבית לבד עם מטפל או מטפלת סיעודיים שלא יכלו לתת להם טיפול נדרש במצב חירום.

<יפעת סולל: המצב הזה הוא בלתי נסבל.

<יפעת סולל: אנחנו אמנם בנושא ספציפי, אבל בכל זאת בתוך המסגרת של תכנית אב לזקנה, אי אפשר להמשיך עם ההפקרות הזאת של הגדרת מטפל סיעודי.

<יפעת סולל: כן, בואו נעשה הבחנה, בעולם יש הבחנה, בין מי שנכנס לבית בשביל לסייע בכל מיני דברים קטנים, או בקניות או בעזרה לצאת ולעשות דברים, לבין טיפול סיעודי, אלה שני דברים שונים.

<יפעת סולל: לכן גם, אגב, בסטטיסטיקות, פתאום אומרים לנו שבישראל נותנים הרבה מאוד שעות סיעוד, הסטטיסטיקות לא נכונות בגלל היעדר ההבחנה הזאת בהגדרה הישראלית.

<יפעת סולל: הדבר האחד הנוסף שאני רוצה לומר, אנחנו מדברים תמיד על טיפול בבית וטיפול בקהילה כאילו הם אותו דבר וזה לא אותו דבר.

<יפעת סולל: אני חושבת שבטווח הארוך אנחנו צריכים להסתכל על טיפול בקהילה כקהילה.

<יפעת סולל: יש הרבה מאוד דברים שאפשר לעשות בקהילה עם קבוצות, עם אנשים, לא רק ברמה של אחד על אחד בבית.

<יפעת סולל: גם הסיפור הזה כל הזמן של אחד על אחד בבית הוא לא הטיפול האידיאלי בחלק לא קטן מהמקרים וצריך להזכיר ששעות סיעוד בבית באות על שעות של מרכז יום וכל הסיפור הזה הוא בעייתי כשלעצמו.

<יפעת סולל: אז לסיכום, אני חושבת שאנחנו חייבים לדבר על העסקה הוגנת במשרה חלקית, אבל משרה ולא בעבודה לפי שעות.

<יפעת סולל: שתיים, אני חושבת שאנחנו צריכים לדבר על פרופסיה של סיעוד, על רישיון ועל הכשרה.

<יפעת סולל: ובאמת הערה נוספת, אם אנחנו כבר ממשיכים בשיטה המאוד מאוד קלוקלת הזאת, סליחה, אני באמת חושבת שאנחנו לא צריכים, אבל מה שנאמר כאן, שאם ייצא מכרז אז אי אפשר להביא את התנאים שלו קודם כי זה מכרז, סליחה, אבל זה שטויות.

<יפעת סולל: אנחנו לא מדברים פה על מכרז עסקי שיש חברות שצריכות להתחרות על איזה שהוא עניין עסקי, אנחנו מדברים פה על שירות ציבורי ולכן הפרטים שלו ופרטי הפרטים שלו צריכים לבוא בפני הציבור שיושב סביב השולחן הזה לפני שהוא מפורסם.

<יפעת סולל: ודבר אחד אחרון, אני חושבת שחלק מהעניין, ואני חוזרת על זה שוב ושוב, וסליחה, חלק מהעניין הוא שאנחנו מספקים שירותי רווחה באמצעות גורמים למטרות רווח.

<יפעת סולל: אני חושבת שבכל תפיסה ובכל שינוי שאנחנו חושבים עליו אנחנו חייבים לייצר מצב שבו ההעסקה הזו גם נעשית שלא על ידי גופים למטרות רווח.

<יפעת סולל: אני באופן אישי חושבת שאפשר לעשות את זה באמצעות גופים שהם בבעלות המטפלות עצמן, אני חושבת שזאת הדרך הנכונה, אבל אפשר לחשוב גם על דרכים אחרות.

<יפעת סולל: בכל מקרה כל המודל של שירותי רווחה למטרות רווח הוא מודל פסול מעיקרו.

טלי פלוסקוב: אני מסכימה לגמרי.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על זה כל פעם, כי אנחנו אומרים שחברות האלה צריכות להיות חברות ללא מטרות רווח, לא יכול להיות שירוויחו על חשבון האזרחים הוותיקים.

טלי פלוסקוב: יש עוד הרבה אנשים שרוצים לדבר - - -

<נתי ביאליסטוק כהן: אני מדבר על זכות הדיבור, אחרי שיפעת - - -

טלי פלוסקוב: היא אמרה את כל מה שחשבת.

<נתי ביאליסטוק כהן: כן, אני נשארתי ללא מילים.

טלי פלוסקוב: האמת, אני גם חושבת כבר לוותר על הסיכום, כי היא בעצם אמרה הרבה דברים.

טלי פלוסקוב: אני אתן לחברות עכשיו להתייחס ואני אתן לעוד כמה מטפלות, אני רואה שיש פה עוד מטפלים ומטפלות שרוצים לדבר.

טלי פלוסקוב: ארנון אלחנני, בבקשה.

<ארנון אלחנני: תודה.

<ארנון אלחנני: ארנון אלחנני, יושב ראש עמותת חברות הסיעוד.

<ארנון אלחנני: אל"ף, זה דיון סופר חשוב ואני מזכיר מה מטרות הוועדה ומה המטרות של כל היושבים מסביב השולחן ובראש ובראשונה זה לוודא שהזקן או האזרח הוותיק הסיעודי שזקוק לעזרה בפעולות היום יום יקבל את המענה הדרוש לו.

<ארנון אלחנני: זה באמצעות מטפלות, מטפלים, בין אם זה עובדים ישראליים, בין אם עובדים זרים, שכשירים לעבודתם ויודעים להשיג בסוף את המטרה, שזה לטפל באזרח הוותיק.

<ארנון אלחנני: איך עושים את זה?

<ארנון אלחנני: זו מערכת סופר מורכבת.

<ארנון אלחנני: אורנה דיברה על משולש של ביטוח לאומי, חברות סיעוד, מטפלות, יש פה ריבוע שכולל את המטופלים והם אלה שבסוף לנגד עינינו אנחנו צריכים לשים אותם.

<ארנון אלחנני: אם לפתוח את נושא המבקר, הוא דיבר על זה שיש תופעת גניבת שעות וצריך לטפל בה.

<ארנון אלחנני: מערכת דיווח הנוכחות היא מערכת שנועדה לטפל בסוגיה הזאת, הן נתונים, הן הבנה, הן ידע, כמה.

<ארנון אלחנני: המערכת הזאת אמורה לטפל בנושא הזה ובלבד שהמערכת הזאת אמינה, יש לה מקום חשוב מאוד בתהליך, הן לזכויות של הזקן, לקבל את השעות שהוא צריך - - -

טלי פלוסקוב: אבל אני רוצה להזכיר לך, יש פה דבריו של המבקר, 'בסקר בני המשפחה נמצא ש-40% מהקשישים שהוכרו כזכאים לגמלת סיעוד לא קיבלו את כל שעות הטיפול שהיו זכאים להן ממטפלות ישראליות.

טלי פלוסקוב: המוסד לביטוח לאומי דיווח שבשנים 2011 עד 2015 היה היקף שעות הטיפול החסרות כ-16 מיליון שעות בשווי של 680 מיליון שקל.

<ארנון אלחנני: יפה, אבל - - -

<אורנה זמיר: זה לא הגנבה.

<ארנון אלחנני: טלי, חשוב להוציא את הכותרות - - -

טלי פלוסקוב: זה מה שהוא כתב, אני הקראתי.

<אורנה זמיר: יש עוד פסקה.

<ארנון אלחנני: בואו נוציא רגע את הכותרת מדוח המבקר.

<ארנון אלחנני: נושא הסקר, היו שם 600 איש שהשתתפו בסקר, עזב ואת זה, זה לא רלוונטי, זה 2% מהאנשים.

<ארנון אלחנני: הדבר השני, זה אותן 16 מיליון שעות שמתורגמות ל-600 מיליון שקל, זה על שעות לא ניתנו מסיבות מוצדקות כאלה ואחרות, זה 3% מסך השעות.

<ארנון אלחנני: זאת אומרת 97% מהשעות שהגיעו לקשישים בחמש שנים בוצעו, על פי הנתונים של ביטוח לאומי.

<ארנון אלחנני: זה שירות שמיצה 97%, איפה יש שירות ציבורי כזה?

<ארנון אלחנני: אז אפשר להגיד כן חברות, לא חברות, בסוף ביטוח לאומי באמצעות נותני שירותי הסיעוד מיצו 97% מהזכויות של הקשישים.

<נתי ביאליסטוק כהן: שולמו 97%.

<ארנון אלחנני: לא שולמו, מוצו, ניתנו בפועל.

<נתי ביאליסטוק כהן: שולמו, זה הדבר היחיד שאתה יכול לומר, כי אתה - - -

טלי פלוסקוב: אבל איך אתה יכול לדעת כמה שעות - - - אנחנו מדברים על זה שאנחנו לא יודעים כמה שעות עבדו.

<ארנון אלחנני: ולנושא הכותרת של גנבת השעות.

<ארנון אלחנני: שוב, לזה אין נתונים, ובצדק, כי לא ידעו עד עכשיו.

<ארנון אלחנני: המערכת הזאת, אני חוזר, זה משהו שאני אומר בכל פורום, היא מערכת חשובה, דבר ראשון לזכויות של הזקן, לקבל את השעות שמגיע לו, לזכויות של המטפלת, לקבל את השעות שמגיע לה ולוודא שכספי ציבור הולכים למקום הנכון ולייעודם, בין אם זה באמצעות נותני השירותים, שהן החברות או העמותות, לא משנה, בסוף האחריות של כל המערכת זה שתהיה מערכת מסודרת כזאת.

<ארנון אלחנני: אז זה בראש ובראשונה.

טלי פלוסקוב: הבקרה היא באמצעות הרישום על הטופס?

טלי פלוסקוב: איך אתם עושים את הבקרה?

<ארנון אלחנני: עד היום זה היה רישום על דף שאמינותו מוטלת בספק, מה לעשות, זה המצב.

טלי פלוסקוב: בינינו גם זה - - -

<ארנון אלחנני: יכול להיות.

<ארנון אלחנני: אבל אני חושב שלא נכון שנישאר במצב הזה, אנחנו צריכים לוודא שהנושא הזה מטופל למקום שאפשר לפחות לצמצם את היקף התופעה במקסימום האפשרי.

<ארנון אלחנני: רמאויות תמיד יהיו, זה לא חדש.

<ארנון אלחנני: אנחנו מפספסים את הנושא החשוב של הדיון.

<ארנון אלחנני: אם אנחנו רוצים שיהיה כוח עבודה זמין ואיכותי לקשישים שלנו אנחנו צריכים לדאוג לשכר של המטפלות ולא ל-4%, ל-15% מעל שכר המינימום ואת זה גם דרשנו להכניס למכרז החדש.

<ארנון אלחנני: כמובן שצחקו לנו בפנים.

<ארנון אלחנני: איפה מס הכנסה שלילי למטפלות האלה?

<ארנון אלחנני: איפה המקצוע המועדף?

<ארנון אלחנני: איפה ההכשרות הראויות, איפה שכר דיפרנציאלי למטפלות - - -

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: מס הכנסה שלילי לא עובד כאן?

<קריאה: - - - צריך לבקש, לעמוד בתור - - -

טלי פלוסקוב: בסדר, פעם אחת ממלאים.

טלי פלוסקוב: זה לכולם, לא רק בתחום הזה.

<קריאה: בן אדם שיש לו ילדים - - -

טלי פלוסקוב: רגע, תנו לי להבין מה קורה עם מס הכנסה שלילי, כי זה משהו שאני יכולה לטפל בו.

טלי פלוסקוב: מה קורה?

טלי פלוסקוב: למה הם לא יכולים לקבל מס הכנסה שלילי?

<ארנון אלחנני: אני לא מומחה לתחום, אני יכול להגיד לך שחלק מהמטפלות עוברות את המדרגה בקצת ולא מקבלות את זה.

טלי פלוסקוב: אתה יודע כמה צריך להיות כדי להתחיל לשלם מס הכנסה?

טלי פלוסקוב: הלוואי שיהיה להם שכר כזה.

טלי פלוסקוב: בטח אף אחת מהן לא משלמת מס הכנסה.

<אלה סמלנסקי: אני משלמת מס הכנסה, מס הכנה שלילי בזמנו כן קיבלתי כי הייתי אם חד הורית והילדה שלי הייתה מתחת לגיל 18.

טלי פלוסקוב: היום יש לכולם מס הכנסה שלילי, לא רק לחד הוריות.

טלי פלוסקוב: פעם זה היה רק לחד הוריות, היום יש מס הכנסה שלילי לכולם.

טלי פלוסקוב: אני אבדוק את הנושא הזה.

<אלה סמלנסקי: אמרו לי שאני לא מתאימה לזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: יש תנאי סף ומבחן הכנסה.

<אלה סמלנסקי: המשכורת שלי לא מתאימה.

<קריאה: אני אגיד, מדובר על הבטחת הכנסה.

<ארנון אלחנני: גם וגם וגם וגם.

<קריאה: אלה שמקבלות הבטחת הכנסה ולא - - -

טלי פלוסקוב: לא, הם מדברים על מס הכנסה שלילי.

טלי פלוסקוב: אני אתן לכם מה הסכום היום, רגע, אולי אתם לא יודעים, אבל יש דברים חדשים והסכום של קבלת מס הכנסה שלילי, ההכנסה גדלה, זו רפורמה שכחלון עשה לא מזמן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לקבל את הסכום כמה אתם יכולים להרוויח ועדיין תהיו זכאים למס הכנסה שלילי.

<ארנון אלחנני: טלי, אותו דבר בנושא הדיסריגרד להבטחת הכנסה למי שמקבלת הבטחת הכנסה.

<ארנון אלחנני: בביטוח לאומי כל חודש הוא מקבל את רשימת כל המטפלות, הנושא הזה יכול לעבור אוטומטית, הן לא צריכות ללכת לרוץ אחרי רשות המסים לקבל משהו, הן צריכות לקבל את זה בדחיפה.

<ארנון אלחנני: המדינה צריכה באופן אוטומטי לאפשר להם מקסימום שכר ומקסימום הטבות על מנת למשך את האנשים לעבוד בתחום הזה.

<ארנון אלחנני: זה תחום שהוא סופר חשוב.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני חושב שהן צריכות לקבל שכר כזה שלא יידרש בכלל לא הבטחת הכנסה ולא מס הכנסה שלילי, כי הדרך של מס הכנסה שלילי ושל הבטחת הכנסה, כמו שאומרים לך בחברות, זה שהן צריכות לקבל הרבה אבל לא אנחנו צריכים לשלם את זה.

<ארנון אלחנני: אחד מהדברים החשובים שאורנה דיברה עליהם זה הבקרות.

<ארנון אלחנני: נכון שיש תקלות בבקרות של רואי חשבון שהם מבצעים, וטוב שהן יתוקנו וטוב שמי שלא עובד על פי חוק ועל פי החוזה יטפלו בהתאם, ובלבד, נשאל את ביטוח לאומי מה ממוצע הציונים של הבקרות האלה שהוא די גבוה.

<ארנון אלחנני: רוב נותני השירותים, כמו שאנחנו לא רוצים להשחיר את 100 מטפלות על אחת או קומץ של מטפלות שלא עושות את עבודתן כמו שצריך, גם נותני השירותים פה, רובם המכריע שומרי חוק, עובדים לפי המכרז ומקבלים ציונים טובים בבקרות.

<ארנון אלחנני: מי שצריך לטפל ולתקן נטפל ונתקן.

<ארנון אלחנני: לכן פה חשוב לשים את הדברים גם על השולחן, רוב השירות הזה הוא שירות טוב, חשוב וחיוני.

<ארנון אלחנני: מה שמחזיר אותנו לנושא של חוק ההסדרים.

<ארנון אלחנני: בסוף, איך שלא נהפוך את זה, בין 8% ל-30% מהמטפלות הישראליות יסבלו או מפיטורים או ממעבר לעבודה לא מוסדרת בשחור ללא תנאים סוציאליים וללא פיצויים וללא פנסיה.

טלי פלוסקוב: על זה נדבר בשבוע הבא.

<ארנון אלחנני: מצוין, אבל, שוב, אנחנו בסוף צריכים לראות את המכלול, המטפלת היא, כמו שנאמר פה, העוזרת הצמודה של הקשיש, היא הפסיכולוגית שלו, היא היחידה כמעט שנכנסת אליו.

<ארנון אלחנני: 50% מהקשישים הם בודדים, היחידה שנכנסת לשם הביתה, ולכן אנחנו צריכים לדאוג שהמטרה שלנו בלטפל טוב בזקן זה להביא את המטפלות למקום כזה שיהיה להן מקצוע מכובד וראוי בחברה וזאת על ידי עידוד כמה שיותר דברים באחריות המדינה, זה לא משהו שכל אחד פרוזאית עושה.

<ארנון אלחנני: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: כעיקרון הוועדה צריכה להסתיים, אני ביקשתי כרגע ונעניתי בחיוב, לעוד חצי שעה דיון, אז אנחנו נמשיך כי אני שומעת פה הרבה דברים מאוד מאוד חשובים.

טלי פלוסקוב: רגע לפני שאני ממשיכה לעוד כמה גופים, אורנה, לא השבת לי וביקשתי מה הוא התפקיד של המטפלת, האם היא צריכה לנקות את הבית?

טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין מה היא צריכה לעשות אצל הקשיש.

<אורנה זמיר: על פי חוק היא צריכה לסייע לו בפעולות היומיום ולסייע בניהול משק הבית.

<אורנה זמיר: זה מוגדר בחוק.

<אורנה זמיר: הפרשנות של מה זה לסייע בניהול משק הבית, ההנחיות שאנחנו נתנו זה שהיא צריכה מבחינת הניקיון לעזור באזור שבו נמצא הזקן, זאת אומרת בחדר השינה, בחדר שבו הוא יושב, המטבח, השירותים, לא כל הבית, בטח לא שתי קומות, במיוחד כשהוא כבר לא עולה לקומה השנייה.

<אורנה זמיר: אז לא זה, היא צריכה לדאוג - - -

טלי פלוסקוב: אני שואלת שאלה, מקשה עלייך, אם המשפחה מנצלת את המטפלת ואומרת לה 'אני רוצה שתעשי את זה', ניקיון לפסח.

<קריאה: הם גם עושים.

<קריאה: וגם בחברה אומרים 'לא נורא, תעשי'.

טלי פלוסקוב: אז השאלה שלי מי עומד להגנתה של המטפלת, שזו לא העבודה שלה לנקות את הבית.

<אורנה זמיר: חברת הסיעוד.

<ארנון אלחנני: טלי, אני יכול לעזור?

טלי פלוסקוב: אני שמעתי שיש חברות שפשוט נתנו איסור מוחלט על ניקיון, האם כולם פועלים כך?

<אורנה זמיר: זה התפקיד של חברת הסיעוד.

<ארנון אלחנני: תפקיד המטפלת, כמו שאורנה מציינת, וזה מה שמופיע, הוא עזרה וניקיון קל בסביבת הקשיש, בטח לא ניקיון יסודי.

<ארנון אלחנני: אגב, המערכת תמיד שוכחת, אבל יש לנו את נושא הרווחה שקיימת בערים, ברשויות המקומיות, ותפקידה גם בזה לעזור ולסייע ולראות שהנושא הזה לא הולך לניצול לא נכון.

<ארנון אלחנני: אם יש משפחה, ויש כאלה, שדורשות מהמטפלת לעשות ניקיון יסודי והמטפלת לא רוצה, ובצדק, ועכשיו גם נותן השירותים עומד על זכותה של המטפלת לא להיכנס לנקודה הזאת, שלא לדבר על נושאי ביטוח ודברים אחרים והרווחה מאפשרת לאותה המשפחה לעבור חברה לחברה כזאת שהיא אולי פחות - - -

<קריאה: זה מה שקורה.

טלי פלוסקוב: לא, לכן זה חייב להיות אחיד.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שחברה אחת לא מאשרת, חברה שנייה לא מאשרת.

טלי פלוסקוב: אין דבר כזה.

<קריאה: זה מה שקורה.

<ארנון אלחנני: אז בחלק מהמקומות מקפידים על זה ובחלק מהמקומות לא מקפידים על זה וזו תקלה ש - - -

טלי פלוסקוב: אז, אורנה, אולי תכניסו גם את זה?

<אורנה זמיר: ההנחיות שלנו לוועדות המקומיות לברר למה משפחה מבקשת לעבור מחברה לחברה וככל שזה בסוגיה של הניקיונות אנחנו לא מאפשרים את זה, כמו שעל סוגיות אחרות אנחנו לא מאפשרים.

טלי פלוסקוב: אבל למה לא לרשום את זה בנוהל, אם צריך, מול החברות?

<אורנה זמיר: זה כתוב בנוהל.

טלי פלוסקוב: כתוב את זה בנוהל?

<אורנה זמיר: כן, כן.

<נתי ביאליסטוק כהן: אבל זה לא מבוצע.

<קריאה: זה לא מיושם בשטח.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לקבל את הנוהל שאתם מעבירים לחברות.

<אורנה זמיר: אני אומרת שוב, לחברות יש מה שנקרא תדריך נותני שירותים, הוא נמצא באינטרנט, כך שגם כל משפחה וכל מטפלת יכולה לקרוא את הנוהל.

<אורנה זמיר: הוא נמצא.

<אורנה זמיר: אני אעביר לך את התדריך הזה.

<אורנה זמיר: מעבר לתדריך כמובן שאנחנו מעבירים כל הזמן אגרות שאנחנו מרעננים ומדגישים סוגיות כאלה ואחרות, כולל הנושא של התשלומים.

<אורנה זמיר: בעקבות הבקרות מצאנו ליקויים סדרתיים, אז את הליקויים שמצאנו, שהם מאוד נפוצים, העברנו עם דגשים לחברות איך צריך לשלם את השכר.

<אורנה זמיר: גם את זה נוכל להעביר לך.

<אורנה זמיר: אנחנו נעביר לך את כל ההנחיות שאנחנו נותנים להם, שהם בעניינך, וגם את כל הנושא של רישום נוכחות, גם יש מפרט של דברים כתובים.

<אורנה זמיר: הדברים הם גם בבנייה, אבל אנחנו כיום, נכון לעכשיו, אין מגבלה של שעות נוספות שאפשר לדווח של עבודת המטפלות.

<אורנה זמיר: ברור שהחברות רוצות כבר להרגיל את המטפלות למה שיהיה כשתהיה מגבלה, אני לא רוצה לקלקל לחברות שרוצות כבר לחנך את המטפלות לעבודה כפי שצריך.

<אורנה זמיר: הדברים צריכים להיעשות בצורה אנושית, אין שום ספק בעניין הזה.

<אורנה זמיר: אני גם שומעת מחברות שונות, אני שואלת אותם, 'תגידו, המטפלות עזבו אתכם' וכן הלאה.

<אורנה זמיר: יש חברות שאומרות, 'להפתעתנו לא, המטפלות מבינות, עשינו איתן עבודה, הן מדווחות'.

<אורנה זמיר: יש חברה שאפילו אמרה שהצליחו לדווח, מתוך שעות הטיפול האמיתיות, על 96% באמצעות הטלפון, יש חברה שככה אומרת לי, שככה הם הצליחו לעשות.

<אורנה זמיר: זאת אומרת יש הישגים, המצב הוא לא פשוט, הוא לא קל, אבל אנחנו נשתדל - - -

טלי פלוסקוב: שאלה.

טלי פלוסקוב: אני היום החלטתי להיות מטפלת, אני ניגשת לחברה, אני אומרת לה 'אני רוצה לעבוד אצלכם', מה השלב הבא?

טלי פלוסקוב: מישהו מהחברות.

<אורנה זמיר: שהחברות ישיבו.

טלי פלוסקוב: אני לא מצפה ממך.

טלי פלוסקוב: דורון רז, תשיב לי, בבקשה.

<דורון רז: תהליך הקליטה של מטפלת, אם היא פונה לחברת סיעוד, זה ריאיון על ידי העובדת הסוציאלית של החברה, או מי שמוכשר לכך, התאמתה והיכולת שלה לבצע את התפקיד.

<דורון רז: בואי נגיד שבהקשר למה שאמרת קודם, ברור לכולם שחלק מהתפקידים של מטפלת הם עקרת בית טובה שמחזיקה את הבית שלה.

<דורון רז: דרישת הכישורים שלה לא צריכה להיות בתחום הסיעודי - - -

טלי פלוסקוב: האם היא מקבלת הדרכה מה תפקידה לעשות כמטפלת?

<דורון רז: בוודאי, מטפלת מקבלת הדרכה.

<דורון רז: אנחנו נותנים הדרכה על פי ההסכם שלנו עם ביטוח לאומי שאומר 30% הדרכה.

<דורון רז: מבחינתנו אין בעיה שזה יהיה 70% - - -

טלי פלוסקוב: זה הכשרה, אני מדברת על ההדרכה.

<דורון רז: הכשרה.

<דורון רז: ההדרכה נעשית על ידי עובדים מקצועיים שלנו תוך כדי עבודה, אם יש צורך בהדרכה במקרים משתנים של המטופל.

<דורון רז: הגדרת התפקיד והמטלות שמותר למטפלת לעשות מוגדרות לה בהתחלה, יש בעיה של אי בהירות, הסביבה הטבעית של הקשיש מתחילה בחדר השינה ובמטבח, הוא יושב גם בסלון וגם בשירותים, כל הבית בעצם, זה ניקיון.

<דורון רז: אני רוצה לחזור להתחלת הדברים שלשמם התכנסנו פה וזה תנאי ההעסקה של המטפלות.

<דורון רז: אנחנו רואים במטפלות נכס שלנו, לא כמשהו אחר, אנחנו רואים כנכס במטפלות הישראליות, אנחנו עושים הכול לשפר ולשמר את המטפלות ולהרחיב את מעגל המטפלות הישראליות שיכולות לעבוד בסיעוד כי כבר אמרתי לא פעם, אם לא נעשה פעולות בנושא הזה לא ירחק היום שכל קשישי ישראל, או איך שנקרא להם, יטופלו על ידי עובדים זרים וזו לא המטרה שאף אחד מאיתנו רוצה.

<דורון רז: אנחנו, ביוזמתנו, האיגוד שלנו, העברנו חוק בכנסת לפני שתי קדנציות שהסיעוד הוא מקצוע מועדף לחיילים משוחררים.

<דורון רז: צחקו עלינו, אבל אני נפגשתי עם מי שאחראי על בנות שירות לאומי, כל שנה 5,000 בנות שירות לאומי משתחררות משירות לאומי, חלקן הגדול יהיו מוכנות לבוא לעבוד.

טלי פלוסקוב: החוק הזה לא עבר.

<דורון רז: הוא לא עבר בגלל התקנות וההגדרה מי זכאי לו.

<דורון רז: הוא עבר בקריאה שלישית, אפשר ליישם אותו ברגע אחד אם ביטוח לאומי ישנה את ההגדרה מי זכאי לו.

<דורון רז: אין תקנות.

<דורון רז: התקנה הייתה צריכה להיות מי יהיה זכאי לו, מי שמטפל בשני מטופלים.

<דורון רז: אז כתבו מי שמטפל במטופלים 12 שעות או הגדרות כאלה שזה לא יוכל להיות מיושם.

<דורון רז: 5,000 בנות שירות לאומי כל שנה משתחררות - - -

טלי פלוסקוב: זה תקנות של הביטוח הלאומי?

<דורון רז: נכון, גם אם חצי מהם היו באות לעבוד בטיפול אני מניח שחלק גדול מהן, אחרי שבאו למטרת קבלת המענק, אחרי שיסיימו את קבלת המענק יגידו 'וואו, זה מקצוע מעניין, אולי אני אלך ללמוד סיעוד', יהיו יותר אחיות ולתחום הזה ייחשפו ויהיו יותר.

<דורון רז: אם לא, בפעם הבאה שהם יפגשו קשיש ברחוב הם יתייחסו אליו אחרת, כי כבר היה להם קשר איתו.

<דורון רז: זה תקוע כבר שנים עם תקנות מי זכאי.

<דורון רז: אני רוצה להגיד ששכר מינימום פלוס 4%, שאנחנו מתווכחים אם נתנו אותו, לא נתנו אותו, אז נתנו אותו, אבל נגיד שאנחנו מתווכחים, זה לעג לרש.

<דורון רז: משרד הבריאות משלם למטפלות שמטפלות בזכאים שלו שכר מינימום פלוס 20%, שזה היה ראוי לשלם למטפלות של הסיעוד.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על בתי אבות סיעודיים?

<דורון רז: אין שום ספק שזה השכר שהיה ראוי לתת למטפלות מינימום, אם לא יותר.

<דורון רז: אתם מבינים שאין לחברת הסיעוד הרבה משחק לתגמל מטפלת שעובדת עם חולים מורכבים סיעודיים כי שכר מינימום פלוס 4% הוא לא שכר ראוי למטפלת שמטפלת במקרים סיעודיים מורכבים, היא צריכה לקבל יותר והתנאים צריכים להיות הרבה יותר משופרים.

<דורון רז: אנחנו, אני חושב, אולי המעסיקים היחידים במדינת ישראל, יזמנו הסכם קיבוצי עם ההסתדרות החדשה, ב-2009 חתמנו הסכם קיבוצי עם ההסתדרות החדשה שמשפר בצורה משמעותית את תנאי השכר של המטפלות ובמרווח שיש לנו, הקטן, התעריף מונח פה לפני כולם, הרווח של חברות הסיעוד שמופיע בתעריף הוא 4%, הוא פחות מזה, בתוך זה הטבנו בשיפור ימי מחלה, ימי חופש.

<דורון רז: באנו לביטוח לאומי ביחד עם ההסתדרות החדשה ואמרנו שאנחנו רוצים לשפר את תנאי המטפלות כי ההסכם היה מותנה שביטוח לאומי יקבל אותו.

<דורון רז: אז ביטוח לאומי אמרו 'אנחנו יכולים להיות ועד עובדים יותר טוב מאשר ההסתדרות לעובדים, לא רוצים את ההסכם הזה'.

<דורון רז: ההסכם הזה מונח פה, חתום על ידינו, על ידי ההסתדרות החדשה, אם ביטוח לאומי יסכים יהיה שיפור משמעותי.

<דורון רז: רק הסכם קיבוצי יכול לשפר, כי האוצר לא מנדב כסף בשביל לשפר את תנאי השכר, עוד פחות.

<דורון רז: אני רק רוצה לשאול פה את כל אלה שיושבים, קודם כל אני חושב, עובדתית, כל מי שלא קיבל את מלוא השעות, זה הדבר החמור ביותר שיכול להיות, אבל מדובר בסדר גודל של בערך 2% ועל זה מלבינים את פניהם של 80,000 מטפלות, מסורות שעושות את העבודה.

<דורון רז: בגלל האחוז הזה כולם חשודים כגנבים, שזה לא צודק ולא נכון ולא מקדם שום דבר בשביל לשפר את השירות שאנחנו נותנים, כי גם ככה המטפלות נמצאות במצב ממורמר ואנחנו שומעים פה, עוד בנוסף לזה הן גם חשודות.

<דורון רז: זה נשמע הזוי, לא בסדר.

<דורון רז: אני חושב ששעון הנוכחות הזה יוריד מסדר היום את הטענות ששעות לא ניתנות כמו שצריך, וזה בסדר, ואני חושב שעם כל התחלואות שיש למערכת הזאת היא בסוף תעבוד, וזה בסדר שהיא תעבוד, ואני חושב, מה שלא אומר ביטוח לאומי פה, שהשאיפה שלו לאחוז היכולת לתקן בתוך המערכת, שהשאיפה של ביטוח לאומי היא 5%, היא לא ריאלית ואז נגיע למצב שהמטפלות ייפגעו כי אי אפשר יהיה לתקן את כל הדברים שאנחנו מדברים כאן, כי הם יותר מ-5%.

<דורון רז: אני חושב שחוק ההסדרים, שנדבר עליו בשבוע הבא, לא מתייחס בכלל להטבת תנאיהן של - - -

טלי פלוסקוב: אנחנו לא נדבר על חוק ההסדרים, אנחנו נדבר על רפורמת הסיעוד המתוכננת.

<דורון רז: נכון, אני חושב שהוא יפגע במטפלות כי המטפלות שלנו, שיש לנו חוסר במטפלות ואנחנו רוצים מטפלות, אני חושב שהמהלכים האלה יקטינו את מספר המטפלות הישראליות בתוך המערכת, ישנו את פני הטיפול בקשישים.

<דורון רז: אם מישהו מלין על זה שפה באחוזים קטנים לא ניתנו מלוא השעות, איזה שעות בדיוק יינתנו כשייתנו 1,000 שקל לקשיש ביד ויגידו לו 'תשבור את הראש'.

<דורון רז: מטפלת שעובדת אצלנו כמטפלת ומקבלת שכר מינימום פלוס 4%, כשהיא מסיימת את השעתיים עבודה, אם היא הולכת, טלי, אלייך או אליי, לעבוד כעוזרת בית, היא עושה את אותה עבודה והיא מקבלת 50 שקל לשעה או 60 שקל לשעה.

<דורון רז: איזה היגיון יש בזה שהיא תרצה?

<דורון רז: עכשיו, ביטוח לאומי עשה איזה שהוא ניסוי במסגרת של שכונות תומכות ואמר 'ניתן אפשרות לראות איך זה, ניתן למי שצריך באמת ניקיון', שהעובדת המקצועית קבעה שהוא צריך ניקיון ואין לו בני משפחה והוא צריך עזרה, ניתן לו אפשרות לקבל שעתיים עבור ארבע שעות.

<דורון רז: כלומר שעתיים ניקיון בבית תמורת ארבע שעות ונגיע למשהו ריאלי.

<דורון רז: אם היו מכניסים את זה כאופציה, לפי בחינה של קריטריונים מחמירים, של אנשים מוגדרים, של עובדים מקצועיים שלנו, של הרווחה או של מישהו אחר, היה יורד מסדר היום כי בסך הכול הרי הקשישים שמגיעים בשוליים להסדרים עם מטפלות על מתן פחות שעות כנגד ניקוי וילונות וניקוי הבית, זה היה יורד מסדר היום וזה היה הוגן, כי זה קיים, הצורך קיים, לא יעזור, אי אפשר להתעלם מזה.

<דורון רז: אי אפשר להתעלם שהצורך הזה קיים במידה מסוימת, כמובן עם קריטריונים.

טלי פלוסקוב: דווקא, לפי דעתי זה באחוזים גבוהים.

<דורון רז: אני חושב שאם אנחנו מדברים עכשיו על תנאי המטפלות, קודם כל אני יכול להגיד כאן בוודאות, מעל שולחן זה, מטפלות הסיעוד מקבלות יחסית לשכרן תנאים מועדפים על הרבה עובדים אחרים במשק.

<דורון רז: הם מקבלים פיצויים אם הם מתפטרים או מפוטרים, שזה תנאי שלא קיים בכל המשק.

<קריאה: מה פתאום?

<דורון רז: אני מברך על זה, אני רק אומר - - -

טלי פלוסקוב: בנות, אל תפריעו, הוא כרגע אומר מה התנאים.

<דורון רז: אני מברך על זה, אני רק אומר - - -

טלי פלוסקוב: הוא אמר את זה, הוא אמר שכר מינימום פלוס 20%, אבל תנו לו גם להגיד דברים אחרים.

טלי פלוסקוב: אני חושב שהתנאים של המטפלות הם יחסית, זה שכר נמוך שצריך להעלות אותו, אבל בתוך השכר הזה, בהסכמים שלנו עם ביטוח לאומי, יש להם שוני קצת מכלל המשק מבחינת - - -

טלי פלוסקוב: יש קבוצות יותר מופקרות.

<דורון רז: יותר מופקרות מהן.

<דורון רז: זה לא מנחם, אבל ישנן קבוצות יותר מופקרות.

<דורון רז: לסיום, דבר אחד, אם מישהו חושב שהמצב עכשיו הוא לא טוב, שיסביר לי איך המצב יהיה יותר טוב כשייתנו כסף לאנשים.

<דורון רז: מי יבקר שנתנו שעות, מי יבקר שנתנו זכויות לאנשים, מי יבקר שבכלל הקשישים - - -

טלי פלוסקוב: בשבוע הבא.

<דורון רז: מי יבקר את זה בכלל.

<דורון רז: זאת אומרת המגמה של האוצר שרוצה להפוך את חוק הסיעוד לכסף - - -

טלי פלוסקוב: זה לא רק האוצר.

<דורון רז: לא רק האוצר.

<דורון רז: שרוצה להפוך את חוק הסיעוד לכסף, יהיה לרועץ בכלל הטיפול לקשישים במדינת ישראל לעתיד לבוא.

<דורון רז: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: ליאור שטנסברג.

<ליאור שטנסברג: תודה.

<ליאור שטנסברג: קודם כל אני רוצה באמת לברך אותך על הדיון המשמעותי והחשוב הזה שהיה צריך להיות לפני הרבה מאוד שנים, כי כשאנחנו מדברים הרבה מאוד דיבורים על רפורמה של סיעוד, כל רפורמה בתחום הסיעוד שלא תכלול טיפול משמעותי והוליסטי בסוגיית המטפלות בסופו של דבר לא תצליח לטפל באזרח הוותיק בקהילה.

<ליאור שטנסברג: צריך לזכור ש-97% מהאזרחים הוותיקים נמצאים בקהילה, 3% במיסוד וצריך להמשיך כולנו לעבוד קשה כדי שהנתונים האלה יישארו כי כולנו יודעים שככל שבן אדם נשאר בסביבה הטבעית שלו כך מצבו, גם הפיזי וגם הקוגניטיבי, ייטב.

<ליאור שטנסברג: זה בזכות 80,000 מטפלות שהחברה הישראלית מזמן הייתה צריכה לשאת אותן על כפיים.

<ליאור שטנסברג: אני אומר את זה מתוך ידיעה, מתוך זה שאני רואה ושומע הרבה מאוד מטפלות בכל מקום.

<ליאור שטנסברג: הרפורמה הזאת צריכה לכלול, גם את הנושא של התנאים, שדיברו עליהם פה, והם מאוד משמעותיים, תנאי ההעסקה, גם את הנושא הזה של הערכה והוקרה, שהוא לא פחות חשוב, וגם את הנושא הזה של הפרופסיה, הרישוי.

<ליאור שטנסברג: למשל באנגליה, הכשרה בסיסית נמשכת שנה וחצי, באוסטריה 200 שעות, בגרמניה שלוש שנים, בדנמרק 20 חודש.

<ליאור שטנסברג: אני חושב שחלק מהעניין זה טיפול הוליסטי בכל הסוגיה הזאת.

<ליאור שטנסברג: אני רוצה שתדעו שכבר היום יש מחסור חמור מאוד במטפלות שלא פוגע באזורים החזקים במדינת ישראל כי מי שיש לו כסף יש לו מספיק כסף להביא עובד זר, ובעניין הזה השמים פתוחים.

<ליאור שטנסברג: באזורים הקשים, במקומות הקשים, ורוב ה-170,000 זכאים את דיברת עליהם הם באזורים הקשים, שם אם המטפלת לא מגיעה בבוקר כדי להגיד בוקר טוב, לפתוח את החלון, שייכנס אור לחדר, לתת את התרופה, להחליף את החיתול, לתת ארוחת בוקר, אף אחד לא נמצא שם.

<ליאור שטנסברג: רק המטפלת שעושה את זה.

<זהבה דניאל: אני איחרתי היום בגלל שהלכתי קודם כל למטופל שלי, אחר כך הגעתי לכאן.

<ליאור שטנסברג: ואם אנחנו מדברים פה על המדינה, מעבר לצד הערכי והמוסרי, גם מבחינת מדינת ישראל, כולנו מבינים שבן אדם שהולך לסידור מוסדי עולה למדינה קוד של 14,000 שקל, הרבה פחות, הרבה יותר זול יהיה למדינה לעשות שינוי הוליסטי, לשפר את תנאי העבודה המאוד מאוד בעייתיים של המטפלות וגם לייצר תנאים של רישוי, לתת לדבר הזה כבוד והערכה.

<ליאור שטנסברג: מטפלת היא לא מנקה ולא פועלת, וגם פה, אורנה, דיברת על זה, חייב לבוא שינוי בנושא הניקיון.

<ליאור שטנסברג: נושא הניקיון, ב-300 ועדות חוק סיעוד, שבאמת כולם עושים עבודה טובה וכולנו באותו צד פה, אבל הנושא של הניקיון במשך שנים הורס את חוק הסיעוד.

<ליאור שטנסברג: אז אם זה דבר שצריך אותו, אז בוא נכניס אותו, ואם לא צריך אותו אז ניתן לו מענה, אבל לא לתת למטפלות שנמצאות מול המשפחות בשוקת שבורה וזה דבר שפוגע בהן מאוד.

<ליאור שטנסברג: אני חייב משפט, אני חושב שאי אפשר לקיים את הדיון הזה היום, שהוא דיון מאוד מאוד חשוב ומשמעותי, בלי להבין שהמדרון החלקלק של הגמלה בכסף שהולך להיות מועבר כמחטף במסגרת חוק הסיעוד, בדיון של יום וחצי, יפגע - - -

<קריאה: בחוק ההסדרים.

<ליאור שטנסברג: חוק ההסדרים, סליחה, יפגע באופן קטלני בעשרות אלפי מטפלות ובעצם ידון אותן - - -

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שזה - - -

<ליאור שטנסברג: הוא לא יפגע רק במטפלות, הוא יפגע גם בקשישים, כי קשישים שיטופלו ללא הכשרה, במקום לעשות את השינוי הזה ולהגדיל את נושא ההכשרה, כך שהנושא הזה הוא מהותי שקשור ואני מאוד מאוד מקווה שבמכרז הבא, הרבה מאוד דברים שעלו פה, למשל שכר דיפרנציאלי, שאנחנו מאוד מאוד, אמרו נכון, צריך לעשות דיפרנציאציה בין מישהי שמטפלת במקרים סיעודיים קשים, שצריכה לקלח וצריכה להחליף, שמטפלת במקרה עם אלצהיימר, צריכה לקבל שכר יותר גבוה והכלים של המדינה לקבוע שכר בצורה ברורה, לא 4%, 2%, שכר לכל שנה, לעשות את זה בצורה ברורה, שאי אפשר יהיה להגיד שהחברות ככה, או החברות אחרת.

<ליאור שטנסברג: צריך לעשות את זה בצורה ברורה, כמו במכרזים אחרים שיש במדינה, לעשות סדר ואני חושב שכולנו ביחד, גם הרווחה וגם ביטוח לאומי, ובוודאי שאת, שאת נכנסת, לשמחתי, לעובי הקורה במשהו כל כך משמעותי, אני חושב שיש לנו הזדמנות גדולה לעשות שינוי חיובי בעניין הזה.

<ליאור שטנסברג: ואני רוצה להודות באמת להרבה מאוד מטפלות שהגיעו הנה היום, כי חשוב להן להיות פה.

טלי פלוסקוב: נכון.

<קריאה: והן לא מקבלות תשלום על זה.

<זהבה דניאל: אני יכולה להוסיף משהו לגבי הניקיון?

טלי פלוסקוב: את מטפלת, אני מבינה?

<זהבה דניאל: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, זהבה.

<זהבה דניאל: אני מטפלת, שמי זהבה דניאל, אני עובדת בעמותת מט"ב, אני גאה להיות מטפלת, אני עושה את זה מתוך רצון ומהלב ואני לא מתביישת להגיד שאני מט"בית.

<זהבה דניאל: לגבי הניקיון, אנחנו מדברים על זה שמותר לנקות, לא מותר לנקות.

<זהבה דניאל: אני עובדת ככוננית, אני הולכת לבתים לפעמים שאת לא יכולה לא לנקות, גם אם לא מבקשים ממך.

<זהבה דניאל: מי משלם את זה?

<זהבה דניאל: אף אחד.

<זהבה דניאל: אז אני עושה את העבודה שלי, אבל את לא יכולה ללכת מהבית, נגיד שבישלת מה שהיית צריכה לעשות, את לא יכולה לעזוב את הבית כשהוא מלוכלך, להשאיר את הקשיש לבד עם כל הטינופת הזאת.

<זהבה דניאל: חדר שינה מלא אבק, הכול חשוך והכול עמוס, איך את יכולה להשאיר את הקשיש בצורה כזאת?

<זהבה דניאל: על זה אין מענה.

טלי פלוסקוב: אנחנו שומעים דברים שכל הזמן משתפים אותנו בחוויות שהבנות האלה עוברות והן לא פשוטות, כמו שאני מבינה.

<נטליה טסלנקו: גם הנושא של הביטוח.

<נטליה טסלנקו: לא מובן בכלל, אף אחד לא מבין מה נכלל בתוך הביטוח הזה.

<נטליה טסלנקו: למשל, דוגמה אישית, חברה שלי, שגם עובדת כמטפלת, היא עברה עם הקשיש, הוא כמעט נפל, היא משכה אותו, נתפס לה הגב, שלושה שבועות הייתה בחופש מחלה, היא לא קיבלה, לא חופש מחלה ולא ביטוח תאונות עבודה.

טלי פלוסקוב: איך זה יכול להיות, רבותיי?

טלי פלוסקוב: מישהו יכול לענות?

<קריאה: אין כזה דבר.

<קריאה: היא לא הגישה.

<נטליה טסלנקו: היא הגישה.

טלי פלוסקוב: נטליה, אני רוצה את המקרה אצלי, אני אעשה בדיקה אישית של הנושא הזה.

טלי פלוסקוב: באיזה חברה היא ומה קורה ולמה היא לא קיבלה וכן הלאה.

<נטליה טסלנקו: תודה.

טלי פלוסקוב: ישראל אבן זהב.

<ישראל אבן זהב: ישראל אבן זהב, רכז תחום נגישות של כל ארגוני הנכים.

<ישראל אבן זהב: אני רוצה להעלות נקודות אחרות.

<ישראל אבן זהב: קודם כל אולי הערה כללית, במשטרת ישראל יש אפליקציה נורא מסובכת, ששוטר מגיע לנקודת משטרה, לא לתחנה, כי בתחנה אנחנו יכולים להעביר כרטיס, הנקודה, יש לו אפליקציה שנותנת גם את השעה וגם את המיקום של - - -

טלי פלוסקוב: איזה יופי.

טלי פלוסקוב: הנה.

<ישראל אבן זהב: זה קיים.

<קריאה: זה קיים בהרבה מקומות.

<קריאה: כל חברות החלוקה של המזון.

טלי פלוסקוב: בסדר, אני שמחה שאורנה שומעת את זה ובטח היא לא סתם שומעת, היא גם חושבת מה אפשר לעשות.

<ישראל אבן זהב: וטלפונים סלולריים יש היום לכולם, אני לא מכיר אנשים בלי, כולל האנשים הדתיים.

<ישראל אבן זהב: אני רוצה להעלות נקודה אחרת, מי דואג לזה שהבית של הקשיש יהיה נגיש?

<ישראל אבן זהב: הם מתחילים להסתייע בכיסאות גלגלים, בקביים, בהליכונים.

<ישראל אבן זהב: צריך לסדר את המקלחות, לסדר ריצוף חדש נגד החלקה, מאחזי יד, פתחים מתאימים.

<ישראל אבן זהב: משרד הבריאות לא דואג לזה.

<ישראל אבן זהב: מי דואג פיזית לעשות את הדברים האלה ומי מממן את הדברים האלה?

<קריאה: זה לא הנושא של הדיון.

<ישראל אבן זהב: זה לא הדיון, זה נכון, אבל לא אמרו לי מראש מה הדיון.

טלי פלוסקוב: דקה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בגלל שאין לנו הרבה זמן ויש עוד כמה אנשים, בוא תנסה להתמקד בנושא שאנחנו היום מדברים, זה תנאי העסקתן של המטפלות.

טלי פלוסקוב: אם יש לך מה להוסיף בנושא אני אשמח, אם לא, כמובן אני אשמח לשמוע אותך גם בדיונים האחרים.

<ישראל אבן זהב: אוקיי, אז אני אעלה את זה בדיונים האחרים.

טלי פלוסקוב: אוקיי, תודה רבה לך.

טלי פלוסקוב: שרית אורן, מנכ"לית גישה לחיים.

<שרית אורן: שלום.

<שרית אורן: אני מצטטת ממה ששמעתי היום, 'אני המטפלת גם עובדת סוציאלית וגם פסיכולוגית', 'האנשים מתים בידיים שלי', 'לפעמים אני הבן אדם היחיד שנכנס אצלו בבית'.

<שרית אורן: אמר דורון רז, 'ההדרכה ניתנת על ידי העובדים המקצועיים שלנו אם יש צורך בהדרכה'.

<שרית אורן: 30% מתוך 80,000 - - -

<דורון רז: לא אמרתי ככה, בהדרכה בכניסה.

<דורון רז: יש הבדל בין הכשרה להדרכה.

<שרית אורן: 30% מתוך 80,000, זה 24,000, זה אומר ש-56,000 מטפלות שעובדות עובדות על פי שכל ישר, אחרי ששמענו מה הן אומרות לגבי זה שהן חצי פסיכולוגיות, חצי עובדות סוציאליות ואנשים מתים.

<קריאה: במט"ב יש לנו קורס.

<שרית אורן: אנחנו יודעים, אנחנו חלק מהקורס.

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, זה מאוד יפה מה שעשית.

טלי פלוסקוב: אני יושבת פה מצומררת, כאילו אנחנו שמענו את הדברים, אבל את חוזרת עליהם.

<שרית אורן: אני נותנת פידבק, אני משקפת לכם ואני מנסה לומר משהו, הטיפול הוא לא טיפול טכני, אני הרבה שומעת כאן את הנושא של ניקיון ודברים שכאלה, חלק מהיכולת להעלות את תנאי ההעסקה של עובדי הסיעוד הוא הטיפול במטפל, הוא ההדרכה למטפל, ההכשרה למטפל.

<שרית אורן: המטופל הוא לא מקרה, הוא לא קייס, הוא בן אדם, מטפל הוא לא רק עובד ניקיון, אני פשוט שומעת את המילה הזאת כל כך הרבה, אלא הוא גם בן אדם.

<שרית אורן: אנשים מאבדים את המטופלים שלהם מדי יום ביומו, מי נותן להם פידבק?

<שרית אורן: מי עוזר להם?

<שרית אורן: מי נותן להם טיפול נפשי אחר כך?

<שרית אורן: מי מסייע להם?

<שרית אורן: מי עושה להם רפלקציה?

<שרית אורן: מי מתעסק ברווחה הנפשית, הרוחנית והחברתית של המטפלים עצמם, שחלקם מגיעים גם הם מנקודות מצוקה אישיות שלהם?

<שרית אורן: הרי ברור לחלוטין שמדובר ב-low tech.

<שרית אורן: אני רוצה לדבר על בעיות של שפה, על בעיות של רב תרבותיות.

<שרית אורן: יש הרבה מאוד עובדות, כשאנחנו נכנסנו לכל מיני פעילויות שאנחנו עושים, סדנאות בתחום של self care ו- self compassionאנחנו הרבה מאוד פעמים נתקלים בעובדים שהם אנאלפביתים, הם מתקשים לקרוא חומרים, הם לא יודעים איך בכלל לגשת לזקן שנמצא על סף מותו.

<שרית אורן: על מה אנחנו מדברים פה?

<שרית אורן: אנחנו מדברים פה על דברים חשובים, שכר הוא דבר חשוב, אבל בסופו של דבר בן אדם הולך לא רק בשביל הכסף, איך אמרתן?

<שרית אורן: 'אנחנו נותנות את הנשמה שלנו' ונשמה צריך לטפח.

<שרית אורן: אני נמצאת בעבודה שלי כבר ארבע שנים, בגישה לחיים, אני מנכ"לית העמותה הזו ואני ארבע שנים שומעת שישנו עוד מעט, עוד מעט, את ה-30% ל-100% של מטפלות שצריכות לקבל הכשרה.

<שרית אורן: זה בעיניי מזעזע.

<שרית אורן: מטפלת נכנסת בודדה לתוך חדר, היא בודדה כשהיא מטפלת בבן אדם, היא נמצאת לבד, בדל"ת אמותיה.

<שרית אורן: איך אמרתן?

<שרית אורן: 'לפעמים אני הבן אדם היחיד שנכנס', אבל לפעמים היא לא, איך היא מתמודדת מול תובענות של משפחות?

<שרית אורן: מול אלימות של זקנים?

<שרית אורן: מול זקן שעומד למות ורוצה לדבר איתה על משמעות החיים שלו, על מצבי דחק שלו.

<שרית אורן: איזה סוג של הכשרה היא מקבלת באיכות חיים, ב-well being?

<שרית אורן: אני רוצה לדבר על נושא של שחיקה ותשישות חמלה.

<שרית אורן: היא לא קיימת רק אצל עובדי רפואה ואחיות ועובדים סוציאליים.

<שרית אורן: תשישות חמלה, שבה בן אדם פשוט אוטם את עצמו.

<שרית אורן: אני לא יודעת אם אלה עברה דבר כזה אי פעם בחיים שלה, אבל כמה אפשר?

<שרית אורן: כמה אפשר לראות סבל ולא לקבל כלים ולא לקבל הכשרה, ולא לקבל איזה שהוא סוג של תהליך של רפלקציה.

<שרית אורן: אני אשאל ככה באופן כללי, ירימו פה ידיים עובדות הסיעוד שמקבלים תהליך רפלקציה סדור אחת לחודש, מתכנסות ביחד מטפלות ויושבות ומדברות על מקרים קשים, על דילמות ערכיות שמבקשות מענה והן לא יודעות איך לטפל.

<שרית אורן: ירימו ידיים העובדות שעוברות את הדברים האלה.

טלי פלוסקוב: אין כאלה.

<שרית אורן: זאת אומרת בסופו של דבר מי מטפל במטפל הוא חלק בלתי נפרד מההתפתחות של הדבר הזה שנקרא טיפול סיעודי.

<שרית אורן: עם כל הכבוד לנושא השכר והגמלה וכו' וכו' אל תניחו את הנושא הזה בצד, תנו לו משנה תוקף וחשיבות וכן, תקבעו, ש-100% מהעובדות האלה חייבות לעבור תהליך טיפולי כדי שהן תוכלנה גם להישאר בתפקיד הזה הרבה מאוד שנים.

<שרית אורן: זה מה שרציתי לומר.

טלי פלוסקוב: תודה לך, שרית.

טלי פלוסקוב: לי בכל אופן נגעת ללב ואני חושבת שיש פה הרבה אנשים ש - - -

<אלה סמלנסקי: גם לנו.

טלי פלוסקוב: באמת העלית סוגיות שכולנו חושבים על זה, אבל לא ידענו לבטא את זה בצורה יותר טובה ממה שעשית כאן עכשיו.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה לשאול שאלה, את עושה הדרכות?

<שרית אורן: אנחנו עושים הדרכות, גם עשינו הדרכות במט"ב ואני חייבת להזכיר דבר מאוד חשוב, אפרופו מה שאתה אמרת - - -

טלי פלוסקוב: זו הייתה יוזמה של מט"ב, של החברה?

<שרית אורן: זה היה שיתוף פעולה, אבל אני רוצה לומר משהו לגבי מה שדורון אמר, אני לא אומרת את זה בגנותכם, חס ושלום, חברות הסיעוד, אבל כשמתח הרווח שלך הוא כל כך נמוך אתה צריך לחשוב על מה אתה מוציא את הכסף והכשרה מתמשכת היא משהו שמאוד קשה להוציא עליו כסף.

<שרית אורן: גם אם אני עמותה ולא לוקחת מע"מ ומסובסדת על ידי קרנות יש מתח רווח כל כך נמוך שחברות הסיעוד צריכות לחשוב על מה הן מוציאות והן מעט מאוד מוציאות על ההכשרות האלה.

<שרית אורן: לא כי הן לא רוצות, אני בטוחה שהם היו רוצים שהמטפלים יהיו בטופ אוף דה טופ.

טלי פלוסקוב: אורנה, יש לי רשימת הרכבי שכר, לפי דעתי חייבת להיות פה שורה נוספת והשורה הזאת היא בדיוק הדברים ששרית מדברת עליהם, זה הכשרה ותמיכה במהלך העבודה.

טלי פלוסקוב: כי באמת אני אומרת, אני לא אמרתי את זה בתחילת הדיון, פשוט הגענו לנקודה הזאת שאני אספר לכם.

טלי פלוסקוב: אני עליתי ארצה ב-91' ואחד מהמקצועות שיש לי זה אחות והעבודה הראשונה שאני עשיתי פה, שלושה ימים אחרי הגעתי ארצה זה לטפל בבית אבות בפתח תקווה.

טלי פלוסקוב: אני החזקתי מעמד שם בדיוק שבועיים ולמה עזבתי?

טלי פלוסקוב: כי המטופל שלי נפטר.

טלי פלוסקוב: הוא נפטר ואני לא הצלחתי לאסוף את הכוחות לחזור לעבודה שוב.

טלי פלוסקוב: והאנשים האלה ממשיכים.

טלי פלוסקוב: אולי אם מישהו היה נותן לי באותו רגע של המשבר הפנימי שלי, מישהו היה לצדי והיה תומך בי והיה אומר לי 'אלה החיים, את צריכה להתמודד עם זה, תמשיכי, יש עוד מישהו שמחכה לך והחיוך שלך אליו הוא מאוד מאוד חשוב.

טלי פלוסקוב: ואם זה הלך אז תעזרי לאחר שהוא בזכותך ימשיך עוד חמש שנים'.

טלי פלוסקוב: אני כרגע ממציאה סיפור, אולי כנסת ישראל הייתה מפסידה חברת כנסת ואני הייתי נשארת בתחום.

טלי פלוסקוב: אולי הייתי יושבת שם במקום המטפלות, הנשים המדהימות האלה.

טלי פלוסקוב: זה משהו שלא יכול להישאר ללא מענה.

טלי פלוסקוב: הנשים האלה שעושות את העבודה שלהן בצורה מקצועית, ועוד פעם אני אומרת, לא מעניין אותי 2%, אני כועסת עליהן, אבל הן לא הכול.

טלי פלוסקוב: יש פה אנשים מדהימים שיושבים פה ואני שומעת סיפורים ואני רואה שהאנשים האלה הם אלה שנותנים את הלב והנשמה למטופלים.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאנחנו כמדינה חייבים לשנות את היחס שלנו לאנשים האלה, חייבים.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו רוצים שמישהו יטפל בנו, אני אומרת לכם את זה כבר ככה, 'בנו', אנחנו חייבים לשנות את הגישה לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: גם כדי שהצעירים ירצו לעבוד בתחום, ואני לגמרי מסכימה איתך, שרית, לא רק הכסף, הכסף זה חשוב, אבל יש הרבה מעבר לכסף.

טלי פלוסקוב: אמרת משפט מאוד קשה, בעיניי, מה אמרת על חמלה?

<שרית אורן: תשישות חמלה.

טלי פלוסקוב: שחיקת חמלה.

טלי פלוסקוב: זה משפט בעיניי הכי מסוכן בתחום, הכי מסוכן בתחום.

טלי פלוסקוב: למה אני אומרת את זה?

טלי פלוסקוב: כי גם אני לפעמים נורא כועסת שאני עובדת כל כך קשה ועדיין מעבירים ביקורת ועדיין אנשים כועסים, 'מה אתם עושים שם בכנסת?

טלי פלוסקוב: ' טה טה טה, גם אני לפעמים כועסת, אבל זה קורה לפעמים ובא לי לזרוק את הכול ולהגיד זהו, מספיק, לא רוצה יותר.

טלי פלוסקוב: אבל אני רק שנתיים פה, מה נדבר על האנשים האלה שכל יום חווים את זה ועובדים שנים בתחום הזה?

טלי פלוסקוב: הם באמת, כמו שאמרת, שמים את ה - - -

<קריאה: שמים לב.

<קריאה: זה לא בדיוק - - -

טלי פלוסקוב: אני שמחה מאוד שאת מחזיקה מעמד, את אישה מאוד חזקה וכל הכבוד לך, אבל יש אנשים יותר חלשים ממך, שלא מצליחים להתמודד עם זה והם כן הופכים לאלה שבסוף - - -

<שרית אורן: מתפרסמים בעיתונות.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: אז, רבותיי, לסיכום.

טלי פלוסקוב: קודם כל אני רוצה להודות לכל אחד שהגיע לכן ושיתף אותנו, גם המטפלות שהגיעו לכאן, ואני יודעת שזה על זמנכם הפנוי, על זמנכם החופשי, על זמנכם האישי, עזבתן את הכול ובאתן לכאן.

<אלה סמלנסקי: זה זמן העבודה ונצטרך להחזיר את השעות.

טלי פלוסקוב: נכון, אחר כך הן יצטרכו להחזיר את השעות על זה שהן היו פה.

<אלה סמלנסקי: ברור, כבר התחלנו להחזיר אותן.

<קריאה: זה לא נכון, מט"ב אמרו לנו שאנחנו יכולים להשתתף היום - - -

טלי פלוסקוב: אז יש לכם מזל.

טלי פלוסקוב: אז אני אומרת דבר כזה, אני קודם כל רוצה להודות גם לכם, גם לחברות שהגיעו לכאן ואני חושבת שגם אתם, אלה ששמעתם את הסיפורים מהאנשים האלה, וגם אורנה, אישה יקרה, אני היום באמת גיליתי בך בן אדם, שאת באמת רוצה מצד אחד לדאוג לקשישים ואת לא רוצה להביא את המצב שוב פעם למקרים הקשים ששמענו על ניצול של 400%, לצורך העניין, זה באמת מזעזע, אין ספק, אבל יחד עם זאת אני קוראת לך לשים לב לאנשים הקטנים האלה, השקופים האלה, שלא תמיד יוצא לך מצב לדבר איתם פנים אל פנים.

טלי פלוסקוב: היום הייתה לך הזדמנות כזאת, לשמוע אותם ולשמוע באמת עם מה הם מתמודדים.

טלי פלוסקוב: אולי הפתרונות, ובאמת המכרז שמכינים עכשיו, אני אנסה, אני אומרת לכם, אני אנסה להתערב אישית בתוך המכרז ולראות מה קורה שם.

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת אם אני אצליח, אולי נעשה ישיבה סגורה של חברי כנסת כדי לראות את המכרז.

טלי פלוסקוב: אני צריכה לראות, אני לא יודעת אם מבחינה משפטית מותר לנו, לא יודעת.

<יפעת סולל: אין סיבה שלא.

טלי פלוסקוב: את יועצת משפטית, את יודעת, אבל אני רוצה לבדוק את זה.

טלי פלוסקוב: המדינה צריכה, אין ספק, להוסיף כסף לנושא הזה.

טלי פלוסקוב: אני לא מצפה מהחברות שהם ייתנו את זה, כי אין להם, אני לגמרי מסכימה איתך, יפעת, שהחברות שנותנות מענים כאלה, הן לא צריכות להיות חברות למטרות רווח.

טלי פלוסקוב: נקודה.

טלי פלוסקוב: אלה חברות אך ורק למתן שירות לאזרחים הוותיקים שלנו, שאנחנו, המדינה, מזמינים את השירות מהן.

טלי פלוסקוב: זה שצריך להגדיל את השכר של המטפלת, מינימום פלוס 20%, דורון, מסכימה.

טלי פלוסקוב: דיפרנציאלי, אני חושבת שהשכר פה חייב להיות דיפרנציאלי, לא יכול להיות ששתי מטפלות שנותנות באמת עבודה שונה לגמרי מקבלות את אותו שכר.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות.

טלי פלוסקוב: דיווח שעות.

טלי פלוסקוב: אורנה, אני שמעתי את המשפט שלך, 'זה יהיה', שמעתי, אבל אני מחזירה אותך שוב לחשיבה איך זה יהיה.

טלי פלוסקוב: הדוגמה שנתנו לנו פה מהמשטרה, אולי צריך לבדוק את זה.

<אלה סמלנסקי: חברים, מה שנשאר, סליחה, לשים לנו מגן דוד צהוב על היד ואני אסביר לכם - - -

<קריאות: לא, לא, לא.

<אלה סמלנסקי: זה לא רק מילים שלי, אתם פשוט לא מבינים באיזה מצב אנחנו נצטרך לעבוד.

<אלה סמלנסקי: אנחנו לא נוכל לתת מענה למטופלים.

<אלה סמלנסקי: זה מה שהיום כותבים באינטרנט, רוב הקולות - - -

<קריאה: הצעירים לא מוכנים לבוא לעבוד בעבודה - - -

<אלה סמלנסקי: הקולות של המטפלות היום בקבוצה שלנו, 'אם נכנס החוק הזה אנחנו מתפטרות'.

<אלה סמלנסקי: אתם פשוט תאבדו את רוב המטפלות.

<נטליה טסלנקו: בהרצליה כבר אין מטפלות בכלל, הרוב עזבו, שעות יש, מטפלות אין.

<אלה סמלנסקי: על מה אתם מדברים?

<אלה סמלנסקי: על טכנולוגיה שעולה כסף?

<אלה סמלנסקי: איזה טכנולוגיה עם אנשים זקנים וחולים?

<אלה סמלנסקי: מה לא מספיק?

<אלה סמלנסקי: טופס העבודה לא מספיק?

<אלה סמלנסקי: מי שירצה לרמות הוא ירמה גם עם הטלפונים, גם עם האייפונים ועם כל הדברים האלה הוא ירמה.

<אלה סמלנסקי: ברגע שיש טופס, המטפלת יכולה לעקוב על כל שעות העבודה ועל המשכורת שמגיעה לה.

<אלה סמלנסקי: עם מענה טלפוני אני אשגע כל שנייה את המשרד שפה אני איחרתי ופה אני הלכתי למקום אחר ופה המטופל שלי לא הרגיש טוב ואני צריכה להישאר.

<אלה סמלנסקי: תגידו, במה אני אתעסק, במענה הטלפוני או במסכנים הקשישים שזקוקים לי?

<קריאה: את תהפכי להיות מוקדנים במקום מטפלת.

<אלה סמלנסקי: זה ממש דבר לא הגיוני, לא מקובל, לדעתנו וכולם חושבים ככה.

<אלה סמלנסקי: זה ממש דבר לא מקובל.

<אלה סמלנסקי: תעבדו אחרת, תעשו ביקורת אחרת.

<אורנה זמיר: מה את מציעה לעשות?

<אלה סמלנסקי: אמרתי מה אני מציעה.

<אלה סמלנסקי: אני כבקרית הייתי עושה את ביקורות הבית האלה, למען האמת עבדתי כמעט שנתיים כל עוד לא יצא החוק של ביטוח לאומי שהבקרית, אסור שיהיו לה מטופלים, אז נשארתי מטפלת.

טלי פלוסקוב: היית גם בקרית וגם מטפלת.

<אלה סמלנסקי: כן, בגלל זה אני יודעת, שיש ביקור, עם המטפלת, בלי המטפלת, מה התנאים של הביקור.

<קריאה: אין דבר כזה, את יכולה להיות - - -

<אלה סמלנסקי: ככה אמרו לי, אין תקן.

טלי פלוסקוב: עזבו, זה לא העניין עכשיו.

טלי פלוסקוב: בואו נקשיב לה.

<אלה סמלנסקי: פשוט הביקור שנערך פעם בחודשיים, אפשר לעשות פעם בחודש ותאמינו לי, כמה שנים שעבדתי כבקרית, נכנסתי לבית, הדבר הראשון שהיה, בדקתי אם הבית נקי, הייתי נכנסת לאמבטיה, לשירותים, עשיתי כאילו שאני מתעניינת אם הכול בסדר.

<אלה סמלנסקי: אם ראיתי שבן אדם זקוק למשהו הייתי פותחת מקרר ושואלת אם מותר לי לפתוח לבדוק אם לא חסר לו אוכל.

<אלה סמלנסקי: הייתי שואלת אם הוא מרוצה מהמטפלת, אם הוא מקבל את מלוא השעות שלו.

<אלה סמלנסקי: זה דבר חשוב.

<אלה סמלנסקי: אם מטופלת שוכבת ולא מתקשרת תמיד הייתי מתקשרת לבן, לבת, למישהו שדואג לה ושואלת אותם.

<אלה סמלנסקי: אף פעם, אני אומרת שוב פעם, לא שמעתי תלונות שהמטפלת לא נותנת את השעות.

<אלה סמלנסקי: לא שמעתי אותם.

<אלה סמלנסקי: הדבר היחיד ששמעתי 'המטפלת שלי לא רוצה לעלות למעלה ולעשות לי ניקיון', או ש'המטפלת לא רוצה לקחת עגלה ולנסוע רבע שעה לשוק ולהביא לי מהשוק מצרכים', כי זה עולה יותר זול.

טלי פלוסקוב: תודה, אלה.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לנעול את הישיבה.

טלי פלוסקוב: אחרי מה שאני שמעתי עכשיו אני קוראת לביטוח הלאומי לחשוב שוב.

טלי פלוסקוב: אני לא רוצה לפתוח את זה, אמרתי את המשפט.

טלי פלוסקוב: באמת, יכולות להיות פה השלכות.

טלי פלוסקוב: אני רוצה עוד שני סעיפים שדיברנו עליהם, הכשרה מקצועית ורישוי, רבותיי.

טלי פלוסקוב: הכשרה מקצועית זה משהו שחייבים לעשות, הבן אדם באמת צריך לדעת למה הוא נכנס הביתה ומה הוא צריך לעשות ואיך הוא עושה את זה.

טלי פלוסקוב: העלית סוגיה באמת איך מתמודדים עם קשיש שהוא לקראת - - - זה קשה.

טלי פלוסקוב: מי שחווה את זה, מי שנמצא שם, זה קשה.

<קריאה: בטח, נפטר על הידיים שלי.

<קריאה: ממש על הידיים.

טלי פלוסקוב: אלה דברים ש - - -

<קריאה: עשינו קורס, יש לנו רישיון, אבל זה לא מספיק, לפני חמש-שש שנים.

טלי פלוסקוב: את, אבל יש הרבה שלא.

<קריאה: צריך גם ליווי.

טלי פלוסקוב: נכון, חייבים לעשות רענון ועידוד נפשי.

טלי פלוסקוב: דיברנו על עידוד נפשי, זה צריך להיות חלק מהשירות שהמדינה נותנת לאותן המטפלות.

<קריאה: אין זמן להשתלמות, כי את עובדת מהבוקר עד הלילה ולא משלמים לי את המעברים.

טלי פלוסקוב: ואני מבקשת מביטוח לאומי לחשוב על עוד סוגיה אחת.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאתם צריכים לחשוב, באמת, איך פותרים את הבעיה של הניקיון.

טלי פלוסקוב: יש פה הצעה שעלתה, אולי כדאי לחשוב עליה, כי הניקיון, בעיניי, זו בעיה ש - - - הנושא לא מוסדר, מה שרשום בתקנות ומה שכתבת בחוק, אני לא יודעת מה, זה בעל פרשנות מאוד מאוד רחבה, אפשר לקבל את זה ככה, אפשר לקבל את זה ככה, זה לא קובע.

טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת, רבותיי, יש לנו עוד הרבה עבודה בתחום, המון עבודה כאן.

טלי פלוסקוב: מה שאני רוצה לבקש מכל מי ששם פה והיו לא מעט, מי ששם לי רעיונות והציג אותם, אני רוצה לבקש מכם, בבקשה, תכינו לי ניירות עמדה עם ההצעות שלכם לפתרונות.

טלי פלוסקוב: אני אקח את כל ניירות העמדה האלה ואני שמחה שיש פה לא רק בעלי אינטרסים, יש פה גופים שונים שמתעסקים בתחום הזה.

טלי פלוסקוב: עם ניירות העמדה האלה אני - - -

<קריאה: אבל רק עם פתרונות.

טלי פלוסקוב: בדיוק, פתרונות, כרגע רק פתרונות, אנחנו לא נכנסים כבר לעומק של הבעיה, כבר הבנו.

טלי פלוסקוב: כרגע אני רוצה לראות רק פתרונות.

טלי פלוסקוב: אנחנו נעשה פה ישיבת עבודה סגורה, מצומצמת, של חברי הכנסת שירצו לקחת חלק וכמובן ביטוח לאומי והמשרדים הרלוונטיים, נשב ביחד ואני ארצה לעשות את זה עוד לפני המכרז, לפני שהם יישבו על המכרז, כי אני רוצה כמה דברים להכניס למכרז - - -

<קריאה: נראה שיש לך כמה שנים.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שאני אצליח לעשות את זה יותר מהר, אבל לפי מה ששמענו באמת יש פה הרבה דברים שנמשכים שנים.

טלי פלוסקוב: מי שמכיר אותי יודע, אני בדרך כלל לא מושכת יותר מדי, אני מבינה שיש פה אחריות מאוד גדולה, גם על האנשים העובדים וגם על הקשישים ואנחנו פה כדי באמת לתת כבוד גם לאלה וגם לאלה.

טלי פלוסקוב: אני לא אתן, אני חוזרת על המשפט שאמרתי, אני לא אתן להפקיר את הקבוצה הזאת.

טלי פלוסקוב: אני כרגע מדברת על המטפלים והמטפלות, אנחנו חייבים לדאוג לזכויותיהם ולחבק אותם, לחבק אותם.

טלי פלוסקוב: זה המשפט.

<קריאה: תנו לנו לעבוד, שלא נהיה מובטלים.

טלי פלוסקוב: כדי שתרצו להמשיך לעבוד בתחום.

טלי פלוסקוב: והמשפט האחרון, כדי שאתם, כולל אני, יהיה לנו מישהו שיטפל בנו.

טלי פלוסקוב: רבותיי, תודה רבה לכם על הדיון, כרגיל היה מרתק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, הישיבה נעולה.