ועדת המשנה לעניין הרפורמה בבריאות הנפש, כנסת 20, פרוטוקול מספר 7, 2018-01-30 14:00

נורית קורן: צהריים טובים.

נורית קורן: אני פותחת היום ישיבת ועדת המשנה לעניין הרפורמה בבריאות הנפש.

נורית קורן: היום 30.1.2018, י"ד בשבט התשע"ח, והשעה 14:10.

נורית קורן: היום הוא ערב ט"ו בשבט ונאחל לכולם.

נורית קורן: ט"ו בשבט הוא חג משפחתי וצריך לחגוג בתוך המשפחה.

נורית קורן: לחגוג בתוך המשפחה כאן כשאנחנו דנים בבריאות הנפש, זה דבר חשוב.

נורית קורן: על סדר היום בריאות הנפש בקהילה האתיופית.

נורית קורן: היתה כתבה השבוע.

נורית קורן: קראתי את הכתבה.

נורית קורן: כיושבת- ראש אני מאוד מבינה כמה התרבות משפיעה כשאדם בא מארץ אחרת, מתרבות אחרת, ממסורת שונה כל כך, וכמה היו חשוב שיהיו מטפלים בבריאות הנפש מהעדה.

נורית קורן: זה מאוד מאוד חשוב.

נורית קורן: בכובע אחר שלי כחברה בוועדה לבחירת שופטים, מכיוון שידעתי שלעדה אין שום ייצוג היה לי מאוד חשוב מרגע שנכנסתי לכהן כחברה בוועדה לבחירת שופטים.

נורית קורן: בכל ריאיון שלי ביקשתי ממעומדים לבוא ולהגיש קורות חיים, ואני שמחה ששלוש עורכות דין נענו לאתגר.

נורית קורן: שתיים מהן כבר שנה מכהנות כשופטות בבית משפט בטבריה ובמרכז.

נורית קורן: אני מאוד שמחה על כך ואמשיך לפעול למען העדה כי הדברים מאוד חשובים.

נורית קורן: אני חושבת שאני צריכה לדבר כמה שפחות ויותר לשמוע אתכם.

נורית קורן: אשמח לשמוע מה הבעיות ונראה איך נוכל לסייע.

נורית קורן: נמצאים פה נציגים של משרד הבריאות, משרד הרווחה, קליטה ועלייה, ומשרד המשפטים.

נורית קורן: אנגדה, האם אתה רוצה לספר לנו על התופעה של בריאות הנפש בקהילה האתיופית?

נורית קורן: הרפורמה שלנו אמרה שבמקום שמשרד הבריאות יטפל במרפאות שלו, זה ירד לקהילה.

נורית קורן: קראתי בסוף השבוע שמה שקורה זה שיש אנשים שצריכים לקבל טיפול ולוקחים אותם למרפאות סגורות ובעייתיות.

נורית קורן: חבר הכנסת אילן גילאון, תודה רבה שבאת.

נורית קורן: אילן, בדיוק רציתי לתת לאנגדה מקונן לדבר.

נורית קורן: אדוני, בבקשה.

<מקונן אנגדה: קוראים לי אנגדה מקונן.

<מקונן אנגדה: אני מנכ"ל של חברה שמתעסקת בתחום השיקום על כל הגוונים, מהוסטלים לעיוורים חירשים ועד הוסטלים לאוטיזם.

<מקונן אנגדה: אני עובד בתחום מ-2001.

נורית קורן: מה ההכשרה שלך?

<מקונן אנגדה: אני גם דוקטורנט בעבודה סוציאלית ואני בשלבי סיום של הדוקטורט שלי.

<מקונן אנגדה: אני המנכ"ל של חברה ארצית גדולה.

<מקונן אנגדה: התחלתי בחברה מתפקיד שטח, מלהיות מדריך לילה, כך שאני מכיר באמת את התופעה גם מהשטח ממגוון התפקידים שאפשר למלא בתחום בריאות הנפש.

<מקונן אנגדה: בריאות הנפש הוא תחום מאוד מורכב.

<מקונן אנגדה: זה לא כמו בריאות פיזית שאתה עושה בדיקה, צילום רנטגן, ואז יודעים מה יש לך ומתאימים מה צריך, ונגמר הסיפור.

<מקונן אנגדה: הדרך היחידה לדעת מה יש לאדם בתחום בריאות הנפש זה דרך השפה.

<מקונן אנגדה: לצערי, כמו שבאמת אמרת בהתחלה, אין הרבה אנשים מהקהילה שעוסקים בתחום הזה.

<מקונן אנגדה: גם במהלך כל השנים כל הזמן ניסיתי להרים פרויקט יחד כל מיני גופים שעובדים בתוך הקהילה, כל מיני עמותות למיניהן.

<מקונן אנגדה: לצערי הרב, זה לא תמיד התקבל בברכה.

<מקונן אנגדה: ניסיתי להיכנס כמעט לכל דלת שהייתי פתוחה עבורי, אבל מאיזושהי סיבה זה לא המריא.

<מקונן אנגדה: יכול להיות שזה רתיעה מהתחום ויכול להיות שזה גם אותם דברים שדוח מבקר המדינה כבר משנת 2004 מציין כמעט בכל דוח שלו שאנשי המקצוע שעובדים בקרב הקהילה האתיופית הם אנשי מקצוע כושלים.

<מקונן אנגדה: בנוסף, שכל העמותות שפועלות בתוך הקהילה, אין שום שיתוף פעולה ביניהן.

<מקונן אנגדה: זה עובד בשיטה הפרד ומשול.

<מקונן אנגדה: אפשר לראות אפילו ברמה של ניצול התקציבים שיש הון עתק של תקציבים אבל לא מושכים אותם.

<מקונן אנגדה: מנוצלים רק 25% מכל המיליונים שמושקעים מהקהילה.

<מקונן אנגדה: השאלה למה?

<מקונן אנגדה: מה הבעיה להציג תוכנית עבודה כמו שצריך ולמשוך את התקציבים האלה?

<מקונן אנגדה: לצערי הרב, אני רואה מחזות לא פשוטים.

<מקונן אנגדה: לאחרונה עשיתי סיור במרכז לבריאות הנפש בבאר שבע במחלקת הנוער, ורוב הילדים שם היו מהקהילה.

<מקונן אנגדה: בכלל גם חשוב להבין שבני הקהילה מגיעים לאשפוז כשבבר זה נמצא בטופ.

<מקונן אנגדה: כלומר, כל שלב המניעה לא קיים בכלל אצלנו , וזה כבר כשאין ברירה.

נורית קורן: כלומר, ישר מגיע לאשפוז בלי שום טיפול בדרך.

<מקונן אנגדה: ישר ובלי שום טיפול.

<מקונן אנגדה: 85% מהם גם מאובחנים באבחנות קשות בסופו של דבר, בסכיזורפניה.

<מקונן אנגדה: כל האתיופים זה סכיזופרניה.

<מקונן אנגדה: אף אחד מהם לא סובל לא מדיכאון ולא ממשהו אחר ששייך לתחום, כולם סכיזופרנים.

<מקונן אנגדה: וגם אחרי אשפוז אין שום מעקב, אין שום טיפול.

נורית קורן: כלומר, אין שום טיפול בתוך הקהילה אחר כך.

נורית קורן: אתה אומר דברים גרועים.

<מקונן אנגדה: מה שקורה זה שבמהלך האשפוז כשאדם מגיע במצב פסיכוטי, מינון התרופות שהוא מקבל הוא מאוד מאוד גבוה, ואז הוא מתאזן והוא לא מזיק.

<מקונן אנגדה: משחררים אותו ואז לתרופות האלה יש תופעות לוואי מאוד קשות.

<מקונן אנגדה: די שאתה לא לוקח תזונה כמו שצריך אז התרופות האלה עושים פעולה בדיוק הפוכה.

<מקונן אנגדה: ואז הם נשארים תקועים בתוך הבתים או בחדרים שלהם.

<מקונן אנגדה: יש מקרים מאוד קשים של אנשים מהקהילה שמגיעים אליי.

<מקונן אנגדה: יש עכשיו תופעה חדשה של לטוס לכל מיני מקומות ומעיינות וכל מיני רבנים למיניהם, ויש דילוג על כל השלב של הטיפול הביולוגי כי באמת אין מישהו שם שמדבר איתם.

קארין אלהרר: יש לך נתונים לגבי מספר האנשים מקרב בני הקהילה?

אילן גילאון: לי יש.

נורית קורן: אילן, תיכף אתן לך לדבר.

<מקונן אנגדה: היתה ועדה כזו גם לפני עשר שנים, פחות או יותר.

<מקונן אנגדה: היתה ועדה שעסקה בתחום הבריאות הנפש ועד היום המצב לא השתנה.

<מקונן אנגדה: זה רק הלך והחמיר.

<מקונן אנגדה: התמונה היא עגומה.

<מקונן אנגדה: אני מנהל חברה פרטית ואני מצליח להרים פרויקטים.

<מקונן אנגדה: מאיזושהי סיבה דווקא בקהילה אני לא מצליח.

<מקונן אנגדה: אני מצליח לפתח פרויקטים עם המגזר הבדווי, המגזר החרדי, ודווקא עם הקהילה אני לא מצליח בגלל שיתופי פעולה.

נורית קורן: אתה לא מצליח בגלל שיתוף פעולה של אנשים מתוך הקהילה או משרדי ממשלה?

<מקונן אנגדה: גם וגם.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: תודה רבה, גברתי.

אילן גילאון: זה לא סוד, גברתי, אני גם התבטאתי בעבר בעניין הזה, שקהילת אתיופיה בעיניי משולה לכלה שנישאה על כפיים והיא הובאה לכאן בצורה מאוד הרואית.

אילן גילאון: אבל לאחר שעברנו את מפתן הדלת, חבטנו אותה על הרצפה וזרקנו אותה.

אילן גילאון: אני מדבר על העלייה מאתיופיה.

אילן גילאון: אנחנו חזקים מאוד בפוזות הרואיות, אבל בחיים היום יומיים המצב הוא מאוד מאוד קשה ודבר מצטבר לדבר כי פה אנחנו מגלים אשפוז יתר, ובמקום אחר אנחנו מגלים שיטור יתר, ובמקום אחר אנחנו מגלים שילוב חסר.

אילן גילאון: יש פה בעיה שעוברת כחוט השני.

אילן גילאון: היום אנחנו מדברים על הסוגיה הפסיכיאטרית.

אילן גילאון: אגב, בריאות הנפש היא החצר האחורית של החברה הישראלית, והטיפול באוכלוסייה האתיופית ובעולי אתיופיה היא החצר האחורית של הטיפול שלנו באוכלוסיות.

אילן גילאון: אנחנו כאן מחברים חצר אחורית אחת בחצר אחורית שנייה, ואנחנו מקבלים חצר אחורית בריבוע.

אילן גילאון: אני רוצה להתייחס לנתונים.

אילן גילאון: אני חושב שזה הדבר הכי טוב שיהיה משום שב-19 בדצמבר 2017 שאלתי מספר שאלות את שר הבריאות בנושא של שירותי בריאות הנפש בקהילת יוצאי אתיופיה.

אילן גילאון: רציתי לשאול אותו כמה פסיכולוגים דוברי אמהרית מועסקים כיום במערכת הבריאות?

אילן גילאון: - שניים, אני אענה גם את התשובה.

אילן גילאון: כמה פסיכיאטרים דוברי אמהרית מועסקים כיום במערכת הבריאות?

אילן גילאון: - אפס.

אילן גילאון: מהו מספר האנשים המאושפזים באשפוז פסיכיאטרי?

אילן גילאון: התשובה 637, מתוכם 494 הם ילידי אתיופיה ממש.

אילן גילאון: כלומר, לא טיגרית, לא אמהרית.

אילן גילאון: אני מתכוון לשתי השפות האלה גם יחד.

נורית קורן: זה המון.

אילן גילאון: מה מספר העובדים הסוציאליים שמטפלים באנשים המאושפזים?

אילן גילאון: שישה בסך הכול.

אילן גילאון: שכחנו לשאול כמה אנשים בכלל מטופלים בקהילה בתוך העניין הזה, ועליו לא נענה.

אילן גילאון: לצורך העניין הזה אני מקבל תשובה מן השר והוא כאן כותב לי: "אין בידי המשרד נתונים בדבר אבחנות שגויות, ובכלל זה גם למגזרים.

אילן גילאון: אולם, ידועים מקרים, במיוחד בשנים הראשונה לעלייה, בהם אנשים אובחנו וטופלו במערכת פסיכיאטרית ובדיעבד התברר כי התנהגויותיהם שהיו מנת חלקם הינן מוכרות בתרבות האתיופית בתור "זאר" - מעין תופעת אחוז דיבוק, מעין רוח המשתלטת על החולה, דוגמת "הדיבוק" - ואשר ניתן לטפל בכך בכלים המסורתיים.

אילן גילאון: ".

אילן גילאון: מה אני יכול להגיד לך יותר מזה?

אילן גילאון: רבאק, אני לא מאמין שאני חי פה.

אילן גילאון: לכן, הפתרון איכותי, וזה ברור לגמרי.

אילן גילאון: אבל גם פתרון כמותי בדבר שהוא כפול ומכופל בבעייתיות שלו.

אילן גילאון: אני אקרא גם את זה, אולי זה מעניין: "הנתונים מצביעים כי שיעור יוצאי אתיופיה באשפוז הפסיכיאטרי גבוה מחלקם באוכלוסייה.

אילן גילאון: לצורך עם התמודדות עם מצב זה, משרד הבריאות ביצע וממשיך לבצע הכשרות לאנשי מקצוע בבתי החולים הפסיכיאטרים ובמרפאות הממשלתיות להכרת התרבות, וכלים לאבחון ולטיפול רגיש תרבותית, ובכלל זה להתמודדות עם הטראומה.

אילן גילאון: כמו כן, מועסקות שש עובדות סוציאליות".

אילן גילאון: " על פי כל דין, כל יחס, כל פרופורציה, זה דבר פשוט מטורף, וכשאתה שומע אותו אתה מאבד את היכולת שלך להגיד: לא יכול לדבר כזה.

אילן גילאון: כי אם דבר כזה יכול להיות, אז הכול יכול להיות.

אילן גילאון: לכן, גברתי, הטיפול כאן הוא משולב.

אילן גילאון: ברור שהוא קודם כל ברמה האיכותית, אבל גם ברמה הכמותית.

אילן גילאון: א יודעת, אני מטפל בהנגשה.

אילן גילאון: אם זה לא הנגשה, אז תהרגו אותי אני לא יודע מהי הנגשה.

אילן גילאון: אני רוצה להזהיר את כולנו.

אילן גילאון: בריאות הנפש, גברתי, וכדאי לומר את זה, זה דבר שהוא היום משותק.

אילן גילאון: בעוד 30 שנה 50% מהאנשים במדינת ישראל יהיו מוגבלים, ורובם יהיו בתחום בריאות הנפש.

אילן גילאון: אנחנו כל כך מפחדים מזה משום שכולנו על הספקטרום הזה כך או אחרת.

אילן גילאון: לכן, במצב החרדתי הזה לא טיפול הולם, בראש ובראשונה, במה שהוא החצר האחורית הכפולה והמכופלת?

אילן גילאון: תהרגי אותי, אני לא מבין.

אילן גילאון: לכן, באתי לכנס את הוועדה ולצאת מכאן עם דרישה מסודרת, לוח זמנים, תאריכים, איפה אנחנו הולכים לממש את מה שאומרים כאן, איך אנחנו לומדים את העניין, ואיך אנחנו מטפלים בזה.

נורית קורן: נכון, איך אנחנו בכלל מגיעים לזה.

נורית קורן: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה, גברתי.

קארין אלהרר: אילן, הנתונים שהבאת הם מזעזעים.

קארין אלהרר: אין מילה אחרת, אין לי סופרלטיב אחר, לתת לנתונים האלה.

קארין אלהרר: כל תחום בריאות הנפש, אני יודעת מדיונים שקיימנו בוועדה לביקורת המדינה, הוא תחום שמשרד הבריאות מבין שיש חסר מאוד מאוד גדול.

קארין אלהרר: כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה מאוד מאוד ספציפית, בוודאי שהחסר הזה ניכר.

קארין אלהרר: גברתי, הרבה פעמים היכולת לתקשר או היעדר היכולת לתקשר עשוי כשלעצמו להביא לבעיה התנהגותית ולבעיה נפשית.

קארין אלהרר: דמייני לעצמך מצב שבו את מדברת ואין מי שמבין אותך.

נורית קורן: ברור.

קארין אלהרר: בעגה של הרחוב אומרים: אפשר להשתגע, ואתה באמת משתגע.

קארין אלהרר: אני לא אתפלא אם לא מעט מהאנשים התחילו במצב טוב יחסית, סביר יחסית, אבל עם מי יחלקו?

קארין אלהרר: עם מי ידברו?

קארין אלהרר: באמת אי-אפשר להבין את הדבר הזה.

קארין אלהרר: התשובה של השר היא תשובה מחפירה כי, ראשית, הנתונים היבשים הם נתונים מזעזעים שאי- אפשר לחיות איתם ואי-אפשר לעבור הלאה.

קארין אלהרר: מעבר לזה, גם ההתייחסות הכללית.

נורית קורן: אנחנו לא עוברים, ולכן אנחנו מקיימים את הדיון היום.

קארין אלהרר: מדברים על קהילת יוצאי אתיופיה.

קארין אלהרר: לא כולם הם ילידי אתיופיה, וצריך לדעת לתת את המענה שמשלב בין מענים ייחודיים שמפנים את המענה הספציפי לאדם שלא יודע את השפה לבין מענים שהם אינטגרטיביים לאנשים שנולדו בארץ, ישראלים כמו כל אחד מאיתנו כאן.

קארין אלהרר: זו נקודה שמבקר המדינה מדבר עליה כבר.

קארין אלהרר: הוא עושה ממש העתק-הדבק לדוחות ישנים, שום דבר לא השתנה מאז.

קארין אלהרר: הוקמו ועדות שרים ונכתבו אין ספור תוכניות, אבל במעשה - - -

נורית קורן: נכון שיש החלטות ממשלה והכול, אבל אנחנו כאן ככנסת חייבים לבוא ולקחת את כל החלטות הממשלה ולראות אם אכן הן יושמו.

קארין אלהרר: בוודאי.

נורית קורן: מצד שני, אנחנו חייבות לפעול בצורה אחרת כחברה כדי לשנות סטיגמות והתנהלות.

נורית קורן: זה מה שצריך לעשות, גם את וגם אילן.

נורית קורן: אנחנו ביחד מובילים דברים אחרים בשדולה של אנשים עם מוגבלות, וזו סוג של מוגבלות חברתית.

אילן גילאון: איזה "סוג"?

אילן גילאון: זה מוגבלות, אחת משלוש המוגבלויות.

נורית קורן: אני לא רוצה לתת סטיגמה פה בגלל אני אומרת שזה איזה סוג של מוגבלות חברתית שאנחנו צריכים לפתוח אתה.

אילן גילאון: לא, זה לא סטיגמה.

אילן גילאון: יש שלוש סוגי מוגבלויות: פיזית, מנטלית ונפשית.

נורית קורן: אני רוצה לפתוח את זה.

קארין אלהרר: גברתי, העובדה שאת מכהנת כיושב-ראש ועדת משנה שהיא ספציפית לנושא מאפשרת לקיים מעקב שוטף אחר הדבר הזה.

נורית קורן: ברור, נעשה את זה.

קארין אלהרר: גברתי, מניסיון, באים פעם ראשונה תמיד עם תשובות מעצבנות.

קארין אלהרר: בפעם השנייה אפשר חצי לשמוע, ובפעם השלישית והרביעית התשובות כבר טובות יותר.

קארין אלהרר: זה עניין של עקביות.

נורית קורן: אומנם הוועדה לא התכנסה הרבה בתקופה האחרונה, אז קודם כל, אני רוצה להודות לך, אילן, שהעלית את הנושא הזה.

אילן גילאון: להודות לחברים כאן שהעלו את הנושא הזה.

נורית קורן: באמת להודות להם.

נורית קורן: הם פעילים חברתיים וזה נושא חשוב.

נורית קורן: צר לי שזה לא עלה לפני שנה.

נורית קורן: אנחנו כבר שנתיים מאז הרפורמה, חבל שזה לא עלה.

נורית קורן: אבל טוב שזה עלה עכשיו ואנחנו נטפל ונעקוב אחרי זה.

נורית קורן: אפילו אבקש כל שלושה חודשים שתהיה לנו ישיבת מעקב, לפחות בנושא זה כי זה הנושא הכי קריטי.

נורית קורן: יש עוד הרבה דברים אבל הם קצת פחות או יותר נכנסו לאיזה מסלול, ואנחנו נטפל בהם.

נורית קורן: משרד הבריאות, אילן הציג לפנינו נתונים כל כך כואבים שהוא קיבל משר הבריאות.

נורית קורן: אני מאמינה שכל המכתב הזה עומד לפניך.

אילן גילאון: כן, מכתב רשמי.

אילן גילאון: את שר החינוך הייתי צריך לשאול כמה סטודנטים לפסיכיאטריה יש שהם דוברי השפה.

נורית קורן: אני אוציא מכתב לשר החינוך בנושא הזה של כמה סטודנטים יש.

נורית קורן: אנחנו יודעים שיש את הקשיים של כולם.

נורית קורן: יכול להיות שזה מקצוע לא סקסי במיוחד כי אין מקומות.

אילן גילאון: זה כל כך סקסי שכנראה קשה לאתיופים להתקבל בו.

קארין אלהרר: בדיוק.

קארין אלהרר: עשינו בדיקה, ודווקא במערכות הממשלתיות מאוד מאוד קשה לקהילת יוצאי אתיופיה להשתלב, וזו הבעיה הקשה.

נורית קורן: למרות ההעדפה המתקנת?

קארין אלהרר: למרות ההעדפה המתקנת.

<קריאות: לא.

<קריאות: סליחה, אין לנו שום בעיה להשתלב.

קארין אלהרר: לא אתם, הבעיה היא לא בכם.

קארין אלהרר: זה המערכת, ממש לא אתם.

נורית קורן: הבעיה היא לא אתם, המערכת.

נורית קורן: אנחנו ממש לא נמצאים במקום הזה ואל תחשדו בנו אפילו.

נורית קורן: אנחנו דיברנו על המערכת.

קארין אלהרר: לא, לא.

קארין אלהרר: אם הובנתי - - -

<קריאות: אנחנו נשמח לתת תשובה על השאלה שלכם.

נורית קורן: אתן פה לכולם לדבר.

נורית קורן: אני מבקשת כרגע כדי להמשיך את הדיון ולהעלות אותו עוד שלב לשמוע את משרד הבריאות, בבקשה.

<דני בודובסקי: שלום, שמי דני בודובסקי.

<דני בודובסקי: אני מנהל את המערך האמבולטורי באגף לבריאות הנפש.

<דני בודובסקי: לפני שאמשיך, אפתח בברכה האתיופית מסורתית שאומרת: - - -.

<דני בודובסקי: זאת אומרת, שאלוהים ייתן לך בריאות בשמי.

<דני בודובסקי: אני אומר את זה גם בתוקף היותי כעובד סוציאלי שעבד שנים רבות עם יוצאי אתיופיה בשנות השמונים ובשנות התשעים והייתי מעורב במיזמים ובפרויקטים מאוד ייחודיים שעסקו בשילוב ובקידום ובחיזוק התרבות ובעבודה דווקא עם זקני העדה שהם השמגלוץ.

<דני בודובסקי: אני עכשיו בתפקיד שאיננו קשור לעדה, אבל ליבי שם.

<דני בודובסקי: אני יכול לומר שמבפנים עם כל הקשיים נעשים מאמצים רבים, ואני אפרט.

<דני בודובסקי: ראשית, יש החלטת ממשלה 609 בנושא של שילוב יוצאי אתיופיה.

<דני בודובסקי: בהחלטה הזו משום מה, ואני לא יודע למי להפנות את האצבע, נושא בריאות הנפש הודר.

<דני בודובסקי: אין מענה במסגרת החלטת 609 לנושא בריאות הנפש על אף חשיבות הנושא.

<דני בודובסקי: נושא שני, עובדים יוצאי אתיופיה.

<דני בודובסקי: צריכים להבין, כמו שאמרת מאוד נכון, קהילת יוצאי אתיופיה מאוד מורכבת ומגוונת.

<דני בודובסקי: יש ותיקים, יש חדשים, יש עולים שהגיעו מאזורים שונים.

<דני בודובסקי: חלק מהאנשים זקוקים לאותו תהליך של גישור ותרגום, חלק דורשים גם בשיחה בעברית התייחסות רגישת תרבות.

<דני בודובסקי: כאמור, לזה יש פתגם אתיופי נהדר שאומר: את היבלית של הארץ תחרוש בשור של אותה הארץ.

<דני בודובסקי: זאת אומרת, האחריות של המערכת היא לתת את אותו טיפול שמותאם לאדם, וזה נכון גם ליוצאי אתיופיה וזה נכון גם לגבי כל אדם אחר.

<דני בודובסקי: חלק מהעבודה יכולה להיעשות וחשוב שתיעשה על-ידי מטפלים כמו כל מטפל אחר.

<דני בודובסקי: חלק אחר נוגע, וזו סוגיה נפרדת, לשילוב של יוצאי אתיופיה במקצועות בריאות.

<דני בודובסקי: זו סוגיה מאוד חשובה.

<דני בודובסקי: כמשרד אנחנו כמהים, ואני חוזר ומדגיש כמהים, לקליטה של עובדים יוצאי אתיופיה בין אם זה במקצועות רופאים, והיום יש 14 רופאים, אבל אין אף רופא שפנה למקצוע הפסיכיאטריה, לצערי, והלוואי.

קארין אלהרר: כמה משולבים במשרד הבריאות?

נורית קורן: אומרת לי כאן מנהלת הוועדה שהיתה לנו ישיבה במאי בנושא הזה, וביקשנו ממשרד הבריאות שייתן תוכנית מסודרת על מצב התחלואה, הצרכים, שירותים קיימים, אופני התמודדות נוספים ויישומם.

נורית קורן: כלומר, בכל מה שקשור בנושא בריאות יוצאי אתיופיה התקיים פה דיון ביום 16 במאי 2017.

נורית קורן: אנחנו כבר נמצאים אחרי חצי שנה אחרי, וכאן אומרים לי ששום דבר לא התקבל.

נורית קורן: תרשום לפניך.

נורית קורן: אני לא יודעת בדיוק, אבל אני אפנה מכתב.

<דני בודובסקי: אני רשמתי את הדברים, ואני אתן - - -

נורית קורן: תרשום בפניך.

נורית קורן: אנחנו מצפים שתוך שבועיים יגיע אלינו מסמך מסודר.

נורית קורן: אני מבקשת שתפנו גם למנכ"ל.

נורית קורן: תזכירי לי בסוף בסיכום

<דני בודובסקי: אני רוצה שוב להביא כמה עובדות.

<דני בודובסקי: בתחום של העבודה הסוציאלית אנחנו כמהים לקבל אנשים.

<דני בודובסקי: כל עובד סוציאלי מקרב יוצאי אתיופיה שירצה להשתלב בתוך המערכות האלה מוזמן לפנות אליי אישית להתקבל.

<דני בודובסקי: כל הזמן יוצאים מכרזים, גם פומביים, כדי לקלוט.

<דני בודובסקי: אין מניעה.

נורית קורן: אם אתם לא תיזמו, לצערי הרב, אף אחד לא יפנה אליכם.

נורית קורן: כשאני רציתי שיהיו שופטים מבני העדה, אני פניתי לאברהם נגוסה ולכל מיני אנשים שמכירים ונמצאים בתוך הקהילה כדי להביא את האנשים.

נורית קורן: אנשים לא באו לבד.

נורית קורן: עשיתי את זה גם בכל ריאיון שלי.

נורית קורן: אם אתם לא תיזמו, אם אתם לא תלכו לבית ספר לרפואה או לקהילה או ליום סטודנטים ותגידו לאנשים: בואו, אנחנו נעזור לכם להתקבל ונסייע לכם בכל השלבים כדי שיהיו, אז זה לא יקרה.

נורית קורן: אתם חייבים לעשות את זה.

נורית קורן: היה פה דיון, ואני מאמינה שגם היה דיון לפני כן, ועד עכשיו לא קרה כלום.

נורית קורן: את אומרת מ-2014 מבקר המדינה אומר?

קארין אלהרר: יש גם דוחות קודמים.

נורית קורן: לפני, אז אתם חייבים ליזום

<דני בודובסקי: אני רק רוצה לציין, שלצערי אני אומר שבקרב יוצאי אתיופיה העובדים הסוציאליים שהם עובדים איכותיים מאוד מעדיפים, לצערי, בהרבה מקרים לא להגיע לתחום של בריאות ובריאות הנפש, והיינו שמחים.

נורית קורן: יש סיבה.

<דני בודובסקי: הסיבה היא, בין השאר, המשכורות ותנאי העבודה הקשים.

<דני בודובסקי: זה משהו כללי, זה לא קשור.

<דני בודובסקי: נושא של פסיכולוגיה - שם יש חסמים לא מועטים.

<דני בודובסקי: יש לנו שתיים כש-50% לפחות מהפסיכולוגיות נמצאות פה, והן יכולות לדבר על הפצעים.

<דני בודובסקי: 100% פסיכולוגיות נמצאות והן יכולות לדבר על הקשיים והן תדברנה בעד עצמן.

קארין אלהרר: אולי הן יספרו לנו למה אין יותר מהן.

<דני בודובסקי: שוב, חשוב להדגיש שבמהלך השנים האחרונות אנחנו כן קיימנו הכשרות לעובדים יוצאי אתיופיה, בין השאר, עם אשר רחמים שיושב כאן לידי והוא ידבר ויציג את הדברים.

קארין אלהרר: מה תפקידו?

<אשר רחמים: אני עובד סוציאלי קליני ואני עובד במרכז הישראלי לטיפול בפסיכו-טראומה.

<אשר רחמים: אם יורשה לי אני אוכל להציג.

נורית קורן: כן.

<דני בודובסקי: נעשות פעולות.

<דני בודובסקי: נעשתה גם הכשרה במסגרת אוניברסיטת תל אביב בנושא התמודדות עם אתגרי השונות התרבותית.

<דני בודובסקי: נעשות פעולות.

<דני בודובסקי: האם זה מספיק?

<דני בודובסקי: התשובה היא לא תמיד.

<דני בודובסקי: לנושא הזה יש המשך של הכשרות.

<דני בודובסקי: ככל שניתן ואפשר יהיה לקלוט עובדים יוצאי אתיופיה, המערכת מאוד תשמח.

<דני בודובסקי: בנושא של קהילה, צריך לזכור שבתחום של הטיפול המרפאתי, האחריות כמו שאמרתם נכון, עברה לידי קופות החולים ויהיה חשוב לשמוע מהם על הפעולות שהן עושות כי הפעולה נעשית בתוך מרפאות של קהילה.

נורית קורן: בסדר, אז תיכף נשמע גם את קופות החולים.

נורית קורן: אבל בואו נשמע את הפסיכולוגיות.

קארין אלהרר: אני רק רוצה לדעת האם לאדוני יש נתונים לגבי כמות יוצאי קהילת אתיופיה שמשולבים במשרד הבריאות בתפקידי הנהלה ובתפקידים ביצועיים.

נורית קורן: זה לא קשור לבריאות הנפש.

קארין אלהרר: זה מאוד מאוד קשור.

<דני בודובסקי: אני יכול לדבר בשם בריאות הנפש כי המטה הוא מאוד מצומצם.

<דני בודובסקי: בנושא המשרד, אני יודע שיש שילוב.

נורית קורן: אנחנו מדברים במטה בריאות הנפש, ולדעת כמה באמת עובדים יש במשרד הבריאות ואיפה הם מוצבים כדי שנוכל לייעל את העניין, וגם לראות.

נורית קורן: אולי צריך לפנות למנכ"ל שיעשה פה איזושהי פעולה.

<קריאה: אין במטה.

קארין אלהרר: מה מפתיע.

<קריאה: יש עובדת ניקיון.

נורית קורן: אני רק מבקשת, תתאפקו.

נורית קורן: ניתן לכולכם.

נורית קורן: גברתי, בבקשה.

<יפית טדלה: קוראים לי יפית טדלה ואני מתמחה לפסיכולוגיה באחד מבתי החולים הפסיכיאטריים במרכז הארץ.

<יפית טדלה: אני לא מגיעה מטעמו, ולכן אני לא מציינת.

<יפית טדלה: אני רוצה להגיד הרבה דברים כי הנושא הזה חשוב ומשמעותי עבורי, ואני פוגשת אותו כל יום.

<יפית טדלה: אבל אני אנסה להתמקד.

<יפית טדלה: בשלב הראשון, מבחינת השילוב של יוצאי הקהילה בבריאות הנפש יש את התחום הפסיכיאטרי והתחום הפסיכולוגי.

<יפית טדלה: אתם יודעים מה הנתונים כרגע.

<יפית טדלה: אני יכולה להגיד שמבחינת רפואה יש היום שמונה רופאים ברחבי הארץ, 16 סטודנטים שנמצאים באוניברסיטאות.

<יפית טדלה: אני אישית לא מכירה אף אחד שבחר או רוצה או נמצא כרגע בהתכווננות לפסיכיאטריה, וזו שאלה.

<יפית טדלה: אני לא יכולה לענות למה אין התכווננות לפסיכיאטריה.

<יפית טדלה: אני כן יכולה להגיד שבפסיכולוגיה תהליך ההכשרה עד שנכנסים לעבוד הוא תהליך קשה, מפרך, ארוך, מלא חסמים, והרבה פעמים יש המון שיקולים של: אני בת 33 היום, והיום אני עדיין מתמחה שמרוויחה פחות משכר המינימום.

<יפית טדלה: לכן, זה באמת מאתגר וקשה להשתלב בתחום.

<יפית טדלה: מעבר לזה, יש היום סטודנטים וסטודנטיות בפסיכולוגיה שרוצים להשתלב במהלך הדרך בטיפול וגם הם היו בקשיים של כאלה שצריכים להמתין כמה שנים להתמחות.

נורית קורן: האם זה החסמים הרגילים שיש לכל אחד או שלכם יש מעבר?

<יפית טדלה: לא, זה אותם יחסים.

<יפית טדלה: שוב, מדובר בבריאות הנפש, ואני מציגה משהו שהוא בכלל לכל הפסיכולוגים.

<יפית טדלה: אבל בקבוצות מיעוט הקושי הזה הוא הרבה יותר מורגש, וזה משמר איזשהו סטטוס קוו שלא משתנה - שמי שייגש לתחום הזה הוא מראש יהיה מישהו שמגיע מעמדה עם יותר תמיכה ויותר כחות.

<יפית טדלה: זאת אומרת, זה שווה לכולם.

<יפית טדלה: אבל בקבוצות מיעוט צריך מענה, התאמות והגמשה של דברים כדי לעודד כן אנשים - זה מבחינת אנשי הטיפול בשטח.

<יפית טדלה: מעבר לזה, אני כן רוצה להתייחס למספר הזה שניתן לנו של 637 מאושפזים כרגע כשבמהלך השנים זה הולך ועולה.

<יפית טדלה: אני פונה למשרד הבריאות ומבקשת ומזמינה לבדוק מה הנתון הזה אומר.

<יפית טדלה: כמה צעירים, כמה מבוגרים, כמה מהם חזרו לאשפוזים, מה אורך האשפוזים, מה האבחנות שהתקבלו.

נורית קורן: אנחנו נבקש את כל הנתונים האלה

אילן גילאון: דבר אחד הוא נתון כאן, אני אגיד לך.

אילן גילאון: לפחות אלה שאינם ילידי אתיופיה - - -

<יפית טדלה: את זה אני יודעת, החלוקה הזו קיימת.

<יפית טדלה: אבל מעבר לזה, כמה מהאשפוזים האלה הם חוזרים, כמה האשפוזים האלה הם נוער, כמה מבוגרים, מה אורך האשפוזים.

<יפית טדלה: צריך לנתח את הנתונים האלה כדי להבין מה הם אומרים ולהסיק מזה מסקנות כי את המספר הזה אנחנו לא מבינים.

<יפית טדלה: אישית קשה לי לומר משהו על המספר הזה, מעבר שהמצוקה היא גדולה.

נורית קורן: אנחנו נבקש ממשרד הבריאות פילוח של כל הנתונים האלה.

<יפית טדלה: בתור מישהי שהתמחתה שנתיים בתוך מחלקה סגורה לנוער, המצב בבריאות הנפש הוא קשה ולא פשוט ויש המון פערי שירות.

<יפית טדלה: המחלקות הסגורות הן מיון תמידי.

<יפית טדלה: הלחץ הוא אדיר, העומס הוא קשה, היכולת לתת מענה אידיאלי באמת הוא מאוד קשה.

<יפית טדלה: ואז יוצאי הקהילה או קבוצות מיעוט שהצורך להתגייס עבורם ולתת מענה הוא הרבה יותר גדול, ודורשים כי יש גם פערי שפה, גם פערי תרבות, מוביל למצב שהם נופלים בין הכיסאות.

<יפית טדלה: לאורך כל הספקטרום של המענה הטיפולי יש פערים.

<יפית טדלה: אבל מבחינתי אני חושבת שצריך להתמקד כרגע במענה בתוך המחלקות האשפוזיות.

<יפית טדלה: יכול להיות שחלק מהאשפוזים של הנוער הם תוצאה של קשיים במענה הסוציאלי של לפני כן.

<יפית טדלה: אני אישית מכירה כן טיפולים של נערים ונערות שמגיעים ולא קיבלו טיפול של תרופות מכיוון שהמצוקה הגיעה למצב כל כך קשה שמצריכה אשפוז מכיוון שבתהליך המענה לא היה מספיק טוב, וגם את זה צריך לנסות ולהבין.

<יפית טדלה: אני מכירה את העבודות של הכשירות שנעשית על-ידי אשר רחמים המכובד.

<יפית טדלה: אני כן יודעת שיש ניסיון ומענה.

<יפית טדלה: יחד עם זו, המדיניות הכללית של האקדמיה היא כזו שרוב הרופאים והפסיכולוגים שעוברים את דרך ההכשרה לא פוגשים את הנושא הזה כחלק מובנה מתהליך ההכשרה שלהם.

נורית קורן: זה חשוב מאוד.

<יפית טדלה: לצורך העניין, אם נסתכל בארצות הברית אז כבר לפני 30 שנה יש כבר קורסים סמסטריאליים שמתייחסים לכשירות רב תרבותית ונגישות וידע ואז הם יודעים לבוא ולהגיד מה אני לא יודע ולאן אני ניגש כשיש לי קושי.

<יפית טדלה: זה משהו שהוא ברמת המדיניות גם של משרד הבריאות וגם של האקדמיה, וצריך לחשוב איך מקדמים את זה.

<יפית טדלה: לא רק יוצאי הקהילה, אלא בכלל רופאים ופסיכולוגים באשר הם צריכים להיות נגישים ורגישים ולהבין גם לאן הם פונים במידה והם נתקלים בקשיים.

נורית קורן: כן, בבקשה.

<טלי סמני: שמי טלי סמני, ואסיים בעוד חודשיים את ההתמחות הקלינית שלי בשעה טובה.

<קריאה: בפסיכולוגיה.

נורית קורן: באמת בשעה טובה.

נורית קורן: אני מקווה שיהיה לך מקום לעבוד מיד.

<טלי סמני: בוא נראה כמה תשלמו - סתם.

אילן גילאון: זו שאלה טובה.

<טלי סמני: אני לא אציין את בית החולים בו אני עובדת, אבל גם בית חולים פסיכיאטרי גדול.

<טלי סמני: הוא שונה מיפית.

<טלי סמני: אנחנו חברות טובה ויש לנו פרספקטיבה שונה.

<טלי סמני: אני לא אחזור על הדברים שהיא אמרה, אבל כן ארצה להשלים שני דברים שהם חשובים בעיניי: אחד, יש את ההכשרות האלה שמתקיימות, אפילו נכחתי אחת.

<טלי סמני: לטעמי, לא נעשים מספיק מאמצים להביא אנשי בריאות.

<טלי סמני: בקמפוס שאני נמצאת בו אני חושבת שהייתי אחת שייצגה את הקמפוס.

<טלי סמני: זה לא כי הנושא לא מוכר לי, אלא כי היה חשוב לי להגיע ולשמוע את הדברים גם מאנשים יותר ותיקים ממני בתחום וגם לתת את in put שלי.

<טלי סמני: אני חושבת שזה נושא שצריך להיות מטופל, וכך גם דיברנו בינינו עם דני.

<טלי סמני: הדבר השני שאני יכולה לומר זה שהעניין של אשפוז יתר, ובאמת אני מסכימה עם יפית שצריך להסתכל על המספרים, וזה לא רק פסיכוזות וזה לאל רק סכיזופרניות של מאושפזים, יש ספקטרום מאוד מאוד רחב של בעיות נפשיות.

<טלי סמני: התחושה שעולה לי הרבה פעמים זה - אחת, שהאופציות בקהילה לא ממוצות ומתגלגלים מהר מדי לפתחם של אשפוזים פסיכיאטריים.

נורית קורן: כי זה יותר קל.

<טלי סמני: אשפוז הוא לא מקום פשוט להיות בו.

<טלי סמני: אני עובדת במחלקת ילדים ועד כמה שהמחלקה שלנו מכילה ומבינה ומכילה המון אנשי מקצוע ויש אפילו רגישות תרבותית איזושהי, אני חושבת שזה לא המקום האידיאלי לילד לצמוח בו, ודאי כשזה כל כך רחוק מהתרבות שמגיעים ממנה.

<טלי סמני: אני חושבת שהפתרונות בתוך הקהילה לא ממוצים.

<טלי סמני: אני רוצה להתייחס לאוכלוסייה הבוגרת יותר.

<טלי סמני: הנתונים שאני מכירה, לפחות מהרגע שאני הגעתי לבית החולים שזה כמעט לפני שנה, בין שליש למחצית ממחלקת מבוגרים הם יוצאי אתיופיה.

<טלי סמני: אני חושבת שזה נתון מחריד שמעלה שאלה.

נורית קורן: זה המון.

<טלי סמני: אם אני מצמצת לרגע לפסיכוטים שבהם, הרבה מהם זה על שימוש באלכוהול ובסמים.

<טלי סמני: את זה אי- אפשר לנתק ממדינות רווחה וממסגרות חינוך.

<טלי סמני: זאת אומרת, זה לא רק רפורמה בבריאות הנפש שצריכה לדון בדבר הזה.

<טלי סמני: זו צריכה להיות תוכנית מוסדרת של כל האוכלוסיות, ובאמת יש את החלטת משרד הבריאות 609.

<טלי סמני: אני לא ראיתי דיין שהוזרמו איזשהם תקציבים, אני בכלל לא רואה שמדברים על בריאות הנפש בהקשר של ההחלטה הזו.

<טלי סמני: יש את התוכניות של הדרך החדשה והתקציבים שנשפכים.

<טלי סמני: אני לא רואה אותם מיועדים להפקה של תוכניות חדשות, נהפוך הוא.

<טלי סמני: אני רואה בהרבה מאוד רשויות איך משחזרים וממחזרים תוכניות עבר שלא מותאמות לאוכלוסייה.

<טלי סמני: יש גידול קבוע וגדול של ילידי הארץ שזה מענה אחר ממי שעלה מאתיופיה, לעומת אלה שממשיכים לעלות לארץ כשזה מענה אחר ממי שעלה בשנות השמונים.

<טלי סמני: התפיסה של הקהילה הזו כקהילה הומוגנית היא תפיסה שגויה, והיא לא מאפשרת מענה נכון.

<טלי סמני: התקציבים מוזרמים למקומות לא טובים ולא נכונים ולא משפרים את תמונת המצב שיש לנו ב-2018.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: הארתם את עינינו.

נורית קורן: אני מאוד גאה בכן, דיברתן באמת כל כך יפה.

נורית קורן: רק שתהיה לכן דרך צלחה בהמשך.

אילן גילאון: למה שלא ידברו יפה?

אילן גילאון: מה, הן חברות כנסת?

<קריאה: השאלה היא לאן זה יוביל.

<קריאה: המבחן יהיה מבחן התוצאה.

נורית קורן: נשמע עכשיו את הפעילים ואחר כך לשאר המשרדים.

נורית קורן: יאיו אברהם, בבקשה.

נורית קורן: תגיד לנו באיזה תפקיד אתה ומה אתה עושה.

<יאיו אברהם: שלום לכם.

<יאיו אברהם: אני יאיו אברהם.

<יאיו אברהם: התפקיד שלי הוא אזרח מדינת ישראל.

<יאיו אברהם: אל תתייגו אותי, אני שום נציג.

<יאיו אברהם: אל תנסו לשלב אותי, אני משולב אני לא צריך שום דבר.

<יאיו אברהם: אל תבלבלו את השכל.

<יאיו אברהם: סליחה, על השפה.

<יאיו אברהם: אני רוצה לבטא את עצמי כדי שתבינו באיזה בעיה אנחנו מתעסקים.

<יאיו אברהם: אני עומד מאחורי הכתבה.

נורית קורן: הכתבה חשובה מאוד.

<יאיו אברהם: אני לא יודע כמה זה חשוב, אבל זה המציאות.

נורית קורן: לא, היא חשובה מאוד.

<יאיו אברהם: אוקיי, אחרי הוועדה מה יהיה?

<יאיו אברהם: אני מקבל מבול של טלפונים, הצפות, מילדים ומנערים, נשים, מכל הסוגים.

<יאיו אברהם: מדובר בתופעה של אלפי ילדים מיוצאי אתיופיה, עשרות, שסובלים אבל לפני שאני מתחיל, באמת אני רוצה להזכיר את אברה מנגיסטו שהוא גם פגוע נפש.

<יאיו אברהם: איפה כל הארגונים לפגועי הנפש?

<יאיו אברהם: לא עושים שום דבר.

<יאיו אברהם: הוא פגוע נפש וצריך להציל אותו משם.

<יאיו אברהם: הזכות הבסיסית שלנו היא לפעול לשחרר אותו רק בגלל שהוא פגוע נפש, קודם כל.

נורית קורן: תאמין לי ש - - -

<יאיו אברהם: אני והאחיות שלי היינו מאושפזים זה אחר זה.

<יאיו אברהם: אני הגעתי לפה ב-1992 ולא ראיתי אז לא פסיכולוג, לא סוציולוג, לא שום דבר.

<יאיו אברהם: לקחו אותי, קשרו אותי, היכו אותי.

<יאיו אברהם: אלה אנשים פושעים.

<יאיו אברהם: אלה בנס ציונה – כן, אנשים פושעים שיושבים שם.

<יאיו אברהם: ב-2018 הנתונים האלה עוד כלום עם המבולים שאני מקבל.

<יאיו אברהם: זה עוד כלום.

<יאיו אברהם: זה תעודת עניות למדינת ישראל, זה תעודת עניות לכם.

<יאיו אברהם: אם יש לכם ילדים זו תעודת העניות שלכם כשאתם יושבים בכל מיני מקומות.

<יאיו אברהם: זו גם תעודת עניות לנו בקהילה.

<יאיו אברהם: איפה כל הארגונים והעמותות?

<יאיו אברהם: האם אנחנו צריכים כתבה כדי לדבר על הדברים האלה?

<יאיו אברהם: יש פה אנשים מצוינים וכישרוניים, אחד אחד, וגיבורים.

<יאיו אברהם: למה הם לא מקבלים את המקומות האלה?

<יאיו אברהם: יכולים לתת פתרון לאנשים האלה.

<יאיו אברהם: האנשים האלה לא צריכים להרוויח 20 שקל לשעה.

<יאיו אברהם: הבעיה לא שם, הבעיה זה לא זה.

<יאיו אברהם: הבעיה זה במערכת שתופסת אותנו כיוצאי אתיופיה.

<יאיו אברהם: אני ישראלי, אני בית ישראל, לא אתיופיה.

<יאיו אברהם: אני לא הלכתי להגן על צבא אתיופיה.

<יאיו אברהם: אל תבדילו אותי, אני לא צריך.

<יאיו אברהם: אל תשלבו אותי - משפחה שלי, אחותי, אחיין שלי, זה רק אני.

<יאיו אברהם: זה נתון מטורף.

<יאיו אברהם: אם דבר כזה זה לא ועדת חקירה ממלכתית אז אני לא יודע מה.

<יאיו אברהם: אז אה, ההוא התאבד?

<יאיו אברהם: איך זה?

<יאיו אברהם: אה, הוא היכה את אשתו?

<יאיו אברהם: איך זה?

<יאיו אברהם: זה הדברים שאתם רואים בתקשורת: ההוא רצח את אחותו, ההוא התאבד, ההוא שתה.

<יאיו אברהם: ההוא זה.

<יאיו אברהם: זה דברים שלא מדברים עליהם, לא בקהילה, בחברה, כי זה לא מנומס.

<יאיו אברהם: איזה בושה זה.

<יאיו אברהם: מה יגידו עליי?

<יאיו אברהם: כל הילדות שלי עברתי בפנימיות ובארבע-חמש משפחות אומנה.

<יאיו אברהם: אמרו לי: זה משוגע, מתייגים אותי.

<יאיו אברהם: גם עכשיו חברים שלי מתייגים אותי: אה, ההוא משוגע.

<יאיו אברהם: איך הוא מדבר?

<יאיו אברהם: אין לו נימוס.

<יאיו אברהם: אני ממשיך קדימה כי אני שם פס על כל אלה עם העניבות שיושבים ומבינים.

<יאיו אברהם: הם לא מבינים שאני בן אדם, צלם אנוש, ונבראתי מצלם אלוקים.

<יאיו אברהם: עכשיו הסוגיה מוצפת בגלל הפליטים מאריתריאה שצריך לגרש ולשרוף אותם.

<יאיו אברהם: זה מציף אותי כי אימא שלי מתה במחנה פליטים שם בדרך לארץ.

<יאיו אברהם: אז אל תשלבו אותי.

<יאיו אברהם: אני פה 40 - 50 שנה.

<יאיו אברהם: זה תעודת עניות.

<יאיו אברהם: אחרי שחמש דקות, עשר דקות, נדבר, מה יהיה אחרי זה?

<יאיו אברהם: כלום, ממשיכים.

<יאיו אברהם: הנה, הכלבים נובחים והשיירה עוברת.

<יאיו אברהם: זה תעודת עניות לרווחה, לקליטה, לכל מה שאתם רוצים.

<יאיו אברהם: אם אתם מחפשים אנשים מקצועיים, יש פה.

<יאיו אברהם: תשתמשו בהם.

<יאיו אברהם: הם צריכים להתחנן?

<יאיו אברהם: זו העובדה, אני אומר לכם.

<יאיו אברהם: אם לא נטפל בבעיה הזו אז עוד שנה נתכנס עוד פעם ונאכל עוד פעם בורקסים, ומה אתה שותה?

<יאיו אברהם: קפה או קר?

<יאיו אברהם: זה מה שיש.

<יאיו אברהם: סליחה אם פגעתי במשהו, זה לא הכוונה, אבל אני אומר לכם שזו סוגיה מאוד מורכבת וקשה.

<יאיו אברהם: לקח לי המון המון שנים להוציא את זה.

<יאיו אברהם: אנשים עברו דברים מטורפים בדרך לארץ כמו: אונס ושוד.

<יאיו אברהם: כל מה שאתם אומרים זה לא סיסמא.

<יאיו אברהם: אנשים סוחבים את זה וזה עדיין איתם וזה משפיע על החברה.

<יאיו אברהם: אין דו-שיח אמיתי בנושא הזה.

<יאיו אברהם: דני, כבודו, אני מעריך באמת את כל מה שאתה עושה באופן אישי ואותך.

<יאיו אברהם: אבל לא באתי ללמוד פה באמהרית מה יגידו לי ככה, ואז: את, כל הכבוד - איך את מדברת.

<יאיו אברהם: זה לא לעניין.

<יאיו אברהם: פה יש בריאות הנפש.

<יאיו אברהם: 637 זה לא גפרורים וגם לא פחיות קודש, זה בני אדם.

נורית קורן: אתה צודק.

נורית קורן: אברהם, תודה רבה.

נורית קורן: קודם כל, אני משתתפת בצערך על זה שאימא נפטרה במחנה פליטים.

נורית קורן: ההורים שלי באו מתימן ואני יודעת עד כמה העלייה באותם שנים היתה אז מאוד דומה.

נורית קורן: אבל אנחנו היום מדינה שיש בה הכול, וכיושבת-ראש ועדת המשנה הזו אני אעקוב אחרי הדברים.

נורית קורן: בסוף הדיון יהיו לי כמה הערות ואני מקווה שנתחיל לעשות איזושהי דרך.

נורית קורן: אתה צודק, ההתאבדויות, האלימות, כל מה שיש בעדה, זה נובע גם מכל מיני מצוקות פנימיות.

נורית קורן: אני חייבת לומר כאן שחבר הכנסת אברהם נגוסה התנצל שהוא לא נמצא פה.

נורית קורן: הוא מאוד רצה להיות כאן אבל היה לו איזה משהו שנקבע קודם לכן, או נסיעה לחו"ל.

נורית קורן: היה לו משהו כך שהוא לא היה יכול להיות כאן, כך שתדעו שהוא רצה לקיים דיון על הנושא.

נורית קורן: אבל אנחנו נמשיך פה כי זה קשור לבריאות הנפש.

נורית קורן: חברים, אני רוצה לשמוע את הדברים מהשטח כי הם חשובים.

<יצחק טיים: תודה רבה לכם ולמי שיזם פה את הדיון.

<יצחק טיים: לפני שאני אגע, אני עוסק בתחום הבלתי פורמלי ואני גם מרכז בבית ברל את שבילים למנהיגות לפעילים חברתיים בקהילה.

<יצחק טיים: לפני שאתחיל בנושא של הילדים כמו שיאיו אברהם אמר, חשוב לי לומר לגבי החלטה 609.

<יצחק טיים: משרד ראש הממשלה, כיום מתוך 800 עובדים מעסיק רק ארבעה עובדים יוצאי אתיופיה אז זה אומר דרשני בכלל.

<יצחק טיים: ארבע עובדים מתוך 800, ועל זה נאמר דרשני.

<יצחק טיים: במסגרות האחרות, אם זה חינוך, משרד החינוך ומשרדים אחרים, ולא חסר, הרבה מהם עובדים על תקן של עובדי קבלן או חוזה זמני לארבע-חמש שנים ומפוטרים.

נורית קורן: בוא נתרכז בנושא הזה, היריעה גדולה.

<יצחק טיים: אתרכז בנושא הזה.

<יצחק טיים: אני עובד בחינוך הבלתי פורמלי כבר כמה שנים.

<יצחק טיים: עבדתי במגזר העסקי ובמגזר הפרטי בתחום השיווקי והחלטתי לעזוב ולעסוק בתחומי החברה כי נראה לי ששם זה יותר חשוב.

<יצחק טיים: בפנימייה שעבדתי בה, ואני לא רוצה לנקוב בשמה כרגע, ראיתי תופעה של ילדים בני הקהילה שבאופן שיטתי מאובחנים כליקויי למידה.

<יצחק טיים: זה הדליק לי נורה אדומה והתחלתי לשאול שאלות.

<יצחק טיים: כשהתחלתי לשאול שאלות, שמתי לב שאני מפריע להרבה אנשים ומתחיל לדרוך להם על יבלות.

<יצחק טיים: ליוויתי כמה חניכים וראיתי ממש בית חרושת.

<יצחק טיים: חמש דקות נכנס, חמש דקות יוצא, ונגמר הסיפור והילד מאובחן.

<יצחק טיים: ילד שישב איתי בקבוצה מקבילה, ילד בן 13 שדובר אמהרית יותר טוב ממני, כותב וקורא, אובחן כילד בעל פיגור.

<יצחק טיים: אמרתי: עד כאן, אני לא מוכן לשתוק.

<יצחק טיים: פניתי למדריך שלו, הפכתי עולמות, ודאגנו שיעשה אבחון במקום אחר.

<יצחק טיים: הילד היום גאון.

קארין אלהרר: מי היה הגורם המאבחן?

<יצחק טיים: משרד הרווחה, פנימיות של הרווחה.

<יצחק טיים: יש פנימיות גם של הרווחה וגם של החינוך התיישבותי שהן מסגרות שונות.

<יצחק טיים: הם גם מממנים את האבחונים האלה.

<יצחק טיים: ראיתי גם שמגיעה פסיכיאטרית ועושה שיחות לחניכים של דקה וחצי, ויאללה מרשם חדש: קונצרטה במקום ריטלין, - - -, וכל הדברים האלה.

<יצחק טיים: הכדורים האלה גורמים להם לדיכאון, לירידה במשקל, הם גורמים להם בשעה שבע בערב להתקף רעב אדיר ואין להם אוכלוסייה.

<יצחק טיים: משם מתחילות הבעיות והבריחה מהמוסדות האלה החוצה.

<יצחק טיים: לאחר מכן הם מאובחנים כילדים עם בעיות פסיכיאטריות.

<יצחק טיים: אספר עוד סיפור.

<יצחק טיים: אני לא אנקוב בשם של הנערה כי זה בטיפול.

<יצחק טיים: אני אדאג לזה אישית שזה יפתח כל מהדורת חדשות במדינה הזו.

<יצחק טיים: ילדה עברה הטרדות מיניות, ניסיונות לאונס קבוצתי, הפשטות, מכות.

<יצחק טיים: מדריך גם ראה שהיא מופשטת בכוח ולא דיווח להנהלה.

<יצחק טיים: הילדה התלוננה אצל מנהל הכפר ואצל מנהל הפנימייה.

<יצחק טיים: שבועיים שלמים היא חיכתה שהדברים יפסיקו כי היא חשבה שזה מטופל.

<יצחק טיים: חברים, זה לא טופל.

<יצחק טיים: זה לא טופל.

<יצחק טיים: אחרי שבועיים הילדה קיבלה את הסיבוב הזה, ואני מבין אותה.

<יצחק טיים: היא התחילה לשבור את כל הפנימייה.

<יצחק טיים: הם חיכו שהיא תגיע למצב הזה.

נורית קורן: אם אתה יודע על זה אני חושבת שאתה צריך ללכת למשטרה ולהגיש תלונה.

<יצחק טיים: זה בטיפול, גם המשטרה מעורבת.

<יצחק טיים: תאמיני לי שאני לא פראייר בדברים האלה.

<יצחק טיים: הילדה הזו בסופו של דבר מצאה את עצמה אחרי שבועיים בשלוותה.

<יצחק טיים: למה?

<יצחק טיים: כי היא ילדה עם בעיות נפשיות, בעיות אלימות, התנהגות וכדו'.

<יצחק טיים: חברים, זו תעשייה של המון כסף.

<יצחק טיים: מדובר פה בהמון כסף.

<יצחק טיים: הפנימיות האלה, האנשים שאמורים לעשות צדק, כבר לא עושים.

<יצחק טיים: הם כבר עושים לכיסם.

<יצחק טיים: כל ההפרטה של שירותי הרווחה פוגעת בילדים האלה ובעשרות ובאלפי אנשים בישראל ללא הבדל דת, מין וצבע.

<יצחק טיים: זו פצצה מתקתקת.

<יצחק טיים: הילדים האלה יבואו חשבון עם המדינה.

<יצחק טיים: ואז ישאלו: איך יצאו ב-2015 לרחובות?

<יצחק טיים: ב-2020 יהיה יותר גרוע.

<יצחק טיים: הילדים האלה ינקמו.

<יצחק טיים: סליחה שאני אומר את זה, אבל הילדים האלה בוערים.

<יצחק טיים: אני שומע את השיח שלהם, את המרדנות שלהם, את האנטי, וזה כואב לי.

<יצחק טיים: זו פצצה מתקתקת.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: רחמים, בבקשה.

<אשר רחמים: אני אחזור, אני עובד סוציאלי קליני.

<אשר רחמים: אני עובד במרכז הישראלי לטיפול בפסיכו טראומה.

<אשר רחמים: בעשר השנים האחרונות אני עוסק בטיפול בטראומה.

<אשר רחמים: הפוקוס שלי עד לפני שנתיים היה באוכלוסייה, בבני הקהילה.

<אשר רחמים: אני לא רוצה לחזור על כל הדברים שנאמרו, ברובם הגדול הם דברים אמיתיים.

<אשר רחמים: אין משמעות למספרים, וזה מסיבה פשוטה.

<אשר רחמים: זה דברים שאנחנו רואים קרוב כמעט בכל בית.

<אשר רחמים: אנחנו רואים את זה, אני לא זקוק בכלל למספרים הקיימים.

<אשר רחמים: המספרים האלה נרשמו.

<אשר רחמים: המספרים שהכי מדאיגים אותי זה אותם המספרים של שוהים בבתים שהם מסוגרים שלא מגיעים לשום מסגרת טיפולית ראויה.

<אשר רחמים: המקרים האלה יכולים בהמשך להתפתח למשהו חמור יותר.

<אשר רחמים: אני רוצה להציג עובדה אחת.

<אשר רחמים: אני משוכנע היום מעבר לכל ספק שאנחנו יכולים לטפל בעצמנו בצורה הכי בטוחה.

<אשר רחמים: אנשים היום מגיעים אליי מצפת, מבאר שבע, מחולון, מבת ים, מרמלה.

<אשר רחמים: אם הם מסוגלים להגיע לטיפול פעם בשבוע מהמרחקים האלה, דרשני.

<אשר רחמים: אנחנו זקוקים למקומות שבהם הדבר הזה יתאפשר ושתהיה נגישות כך שאנשים יוכלו לקבל את הטיפולים.

נורית קורן: כרגע אין במרפאות של קופות חולים?

<אשר רחמים: אני מוכן לשמוע מה נעשה בקופות החולים, אבל לדאבוני המצב שלנו לא טוב.

<אשר רחמים: הכרתי את זה גם לפני וגם אחרי הרפורמה.

<אשר רחמים: המצב שלנו לא טוב.

קארין אלהרר: למה הם באים אליך?

קארין אלהרר: מה הסיבה?

<אשר רחמים: יש כאן עניין של מורכבות של הבנה תרבותית, וזה דורש.

נורית קורן: נכון, וזה חשוב.

<אשר רחמים: אנחנו עוסקים בבריאות הנפש, לא יעזור שום דבר.

<אשר רחמים: אני עוסק בהכשרות עם פסיכיאטרים ועם פסיכולוגים שדני ציין קודם, ובאמת אני מגלה עולם שבו אנשים לא מבינים ולא יודעים.

<אשר רחמים: מטפלים באנשים 30 שנה ולא מבינים מה זה תופעה תרבותית.

<אשר רחמים: הם לא יודעים איך לקרוא את זה.

<אשר רחמים: לצערי, כל המערכת עסוקה במתן תרופות.

נורית קורן: נכון, גם על זה נדבר.

<אשר רחמים: אנחנו יודעים היום יותר ויותר שהטיפול בתרופות הוא לא טיפול בתרופות שמחזיר את האנשים לתפקוד נכון.

<אשר רחמים: ההשלכות של התרופות הן נורא ואיום.

נורית קורן: בנושא הזה נקיים דין, אבל יותר חשוב לי ההשוואה התרבותית.

אילן גילאון: גם מי שנותן את התרופות יודע.

נורית קורן: כן, יודע.

<אשר רחמים: אני רוצה לחדד את זה.

<אשר רחמים: הפסיכולוגים והפסיכיאטרים הודו בפניי ואמרו: אנחנו לא מפנים אנשים לטיפול תרפויטי, לטיפול של שיחה, זה לא קיים בכלל.

<אשר רחמים: אנחנו לא חשבנו שאפשר להפנות.

<אשר רחמים: אני חושב שהוועדות האלה מתקיימות, אני גם קיימתי גם עם אברהם.

<אשר רחמים: אנחנו הולכים להגיש לגרוטו ולמשרד הבריאות ביום שני בשבוע הבא תוכנית שמאפשרת, קודם כל, מענה ראשוני.

<אשר רחמים: אנשים ומשפחות זקוקים למענה ראשוני, לשיחת טלפון שתמיין להם מה תוכן הבעיה, לאן הם יכולים לפנות ולעזור להם.

נורית קורן: הם לא יודעים מה מגיע להם ואיך לעשות.

נורית קורן: הם לא יודעים למי לפנות.

נורית קורן: הבעיה הראשונה היא ששום דבר לא נגיש.

<אשר רחמים: לעשות את הפענוח הראשוני עם מה מתמודד הבן אדם ולאן הוא צריך לפנות, זה דבר שצריך להיעשות.

<אשר רחמים: לכן, אנחנו יכולים לחזור ולהידיין בנושא הזה.

<אשר רחמים: אבל אני חושב שהשעה הגיעה ואנחנו חייבים לפעול ובמהירות לצמצם באיזשהו מידה את התופעה שהולכת ומתרחבת.

נורית קורן: תודה רבה לך.

נורית קורן: רחמים, אולי תשלח לוועדה את התוכנית שאתה רוצה להציג כדי שנוכל ללחוץ גם מתוך הוועדה.

נורית קורן: אני הולכת לעשות פה בסיכום גם כמה דברים אופרטיביים שאולי גם השר, ואולי אפילו יושב-ראש הוועדה, יכעס עליי, אבל אני חושבת שצריך לטפל בזה.

נורית קורן: אני לא משאירה את זה כך.

<אשר רחמים: בשמחה רבה, נשמח להציג.

<אשר רחמים: מיריי דנון, קופת חולים כללית, בבקשה.

<מיריי דנון: אני מיריי דנון, פסיכולוגית ראשית של שירותי בריאות כללית.

<מיריי דנון: אני באתי פה לשני דברים: האחד, הנושא הזה מאוד מאוד בדמנו, ואנחנו מתמודדים איתו כל יום.

<מיריי דנון: אני פה פונה לכל איש מקצוע לפנות אלינו, ואנחנו כן מגייסים ורוצים.

<מיריי דנון: הדבר השני ואני חושבת שהוא דבר מאוד זעום וקטן, אבל יצאנו אתמול ביוזמה, ואני מאוד שמחה להציג את זה פה, על שלוש מלגות ליוצאי אתיופיה, פסיכולוגים, ללימודי תואר שני למי שהתקבל, בוודאי תנאי שהתקבל, ואחרי התואר שני להמשיך איתם להתמחות מלאה.

<קריאה: נהדר.

<קריאה: אנחנו - - - אותך לסטודנטים.

<מיריי דנון: זה בדיוק מה שאני מבקשת מפה מארגונים ומכולם.

<מיריי דנון: אנחנו כבר מאתמול - - -

נורית קורן: יהיה צריך לפרסם את זה.

<מיריי דנון: אנחנו גם נפרסם את זה.

<מיריי דנון: אנחנו פנינו כבר היום לכל המגמות הקליניות.

<מיריי דנון: אנחנו רוצים שני פסיכולוגים במגמה קלינית ואחד להתפתחותית, כי אנחנו חשבנו שבהתפתחותית, גם עם הילדים שיש להם בעיות התפתחויות, יש לנו הרבה בעיות.

<מיריי דנון: לנו יש בעיה, לא להם.

נורית קורן: אבל זה טיפה בים.

<אשר רחמים: אני מאוד אשמח לשמוע מה קיים היום כי אני באמת לא יודע מה קיים בקופות חולים.

<מיריי דנון: אני חושבת שלמרות שאולי אפשר לחשוב שילדים בהתפתחות הילד זה כבר אנשים שנולדו פה ואין צורך, אנחנו חשבנו שיש צורך מאוד גדול.

<מיריי דנון: אנחנו פנינו למגמות הקליניות.

נורית קורן: אין לנו עוד הרבה זמן.

נורית קורן: בעוד עשר דקות אני צריכה לסגור את הדיון.

נורית קורן: אני רוצה לשמוע ממך מה יש בקופות החולים כדי לקלוט אנשים מהעדה האתיופיות ולתת להם את המענה כי שמענו את כל המצוקות כאן.

נורית קורן: מה אתם עושים?

נורית קורן: איפה יש לכם?

נורית קורן: האם יש בכלל בקופת חולים מטפל ממוצא אתיופי שמבין את התרבות לאשורה?

<מיריי דנון: אני יכולה לדבר רק על הקופה שלי.

<מיריי דנון: אנחנו מפרסמים כל הזמן שאנחנו רוצים לקלוט אנשים, ואנשים לא פונים אלינו.

<מיריי דנון: אנחנו גם יכולים להבין אותם - או כי אין, או כי באמת כמו שיפית אמרה, אני חושבת, המשכורת היא כל כך קטנה שאנשים לא רוצים לבוא.

<מיריי דנון: אנחנו בכללית מצאנו פתרון למומחים צעירים ולמדריכים = להעלות את השכר שלהם בצורה מאוד משמעותית.

<מיריי דנון: אנחנו כן מבקשים מכם, באמת מבקשים, תפנו אלינו.

<מיריי דנון: אני פה מתחייבת שאנחנו נקלוט.

<מיריי דנון: אנחנו נורא רוצים, אבל אנשים לא פונים אלינו.

נורית קורן: יש לנו פה עוד נציגה של קופת חולים.

נורית קורן: הייתי רוצה לשמוע האם יש אצלכם עובדים ממוצא אתיופי.

<אורית שטיין רייזנר: שמי ד"ר שטיין, ואני מנהלת את בריאות הנפש במכבי.

<אורית שטיין רייזנר: מתוך מאות מטפלים במכבי, יש לנו עובדת סוציאלית אחת ממוצא אתיופי במרכז הארץ.

<אורית שטיין רייזנר: אבל כמובן שהיא לא יכולה להשתלט על הדרישה.

<אורית שטיין רייזנר: נתונים יש לנו רק על ילידי אתיופיה, ככה אנחנו יכולים.

<אורית שטיין רייזנר: אבל אנחנו לא יכולים לבודד את כל ילידי הארץ ממוצא אתיופי מהאוכלוסייה.

נורית קורן: כן, אתם לא מסווגים אותם בנפרד.

<אורית שטיין רייזנר: בוודאי.

<אורית שטיין רייזנר: הדבר היחיד שאנחנו כן עושים ומקפידים עליו מאוד זה הנגשה לשונית.

<אורית שטיין רייזנר: יש לנו בכל סניף אצל כל נקודת שירות אפשרות לתרגום סימולטני דרך הטלפון, וכל העלונים שהוצאנו מאז הרפורמה בתחום בריאות הנפש יצאו גם באמהרית לקהל הזה.

נורית קורן: זה לא מספיק.

<מיריי דנון: אני רוצה להוסיף שיש לנו גם טלמדיסין עם כמה מרכזים.

נורית קורן: זה לא פתרון מלא.

<מקונן אנגדה: 90% מבני הקהילה הם בקופת חולים כללית.

נורית קורן: חנה, בבקשה.

<חנה שטרום כהן: אני מצטערת.

<חנה שטרום כהן: אני צריכה ללכת, יש לי מטופלים שמחכים לי.

<חנה שטרום כהן: אני כבר הייתי בדיון כזה בוועדת הקליטה.

<חנה שטרום כהן: הבעיה היא מאוד חמורה.

<חנה שטרום כהן: אני מכירה את המצוקה בעבודה בתחנה כשהם הגיעו לארץ.

<חנה שטרום כהן: אנחנו פגשנו אותם עם מתורגמנים מתוך הקהילה ונחשפנו לטראומה הנוראית שהם עברו בדרך.

<חנה שטרום כהן: הבעיה היום היא שכל החלק של איתור אוכלוסייה בסיכון, פנייה, reaching out, לא קיים ברפורמה לחלוטין.

<חנה שטרום כהן: אנחנו מקבלים מה שהקופות מחליטות להפנות אלינו, כל אחת לפי המדיניות שלה - אם היא רוצה להפנות אלינו, לא רוצה להפנות אלינו.

<חנה שטרום כהן: יש לנו, ואנחנו עובדים בקשר - - -

נורית קורן: חנה, כמה פסיכולוגים ממוצא אתיופי את מכירה שאפשר להגיד לקופות החולים: הנה הם, תשלחו אליהם מטופלים?

נורית קורן: אני לא רוצה שיהיה בן עדה, אבל לפחות הם מכירים את התרבות, ולפחות בשלב הראשון לתת מענה מהיר ועכשווי לטיפול כי אני רוצה להימנע מזה שילדים יגיעו לאשפוז.

נורית קורן: זה הדבר הכי גרוע.

נורית קורן: האם את מכירה?

<חנה שטרום כהן: היה לנו בהיסטוריה שלנו גם מטפלים אתיופים, בעיקר עובדים סוציאליים.

<חנה שטרום כהן: רוב האוכלוסייה היום, גם ילידי הארץ, דוברי עברית.

<חנה שטרום כהן: עברנו הכשרה בהתאמה תרבותית.

<חנה שטרום כהן: זה לא מספיק, צריך להיות בקשר קרוב ועם ייעוץ.

<חנה שטרום כהן: יכול להיות שאם יחשבו ארצית בתחנות לבריאות הנפש שנוכל להיות עם יועץ מרכזי שילווה אותנו בעבודה, זה יכול מאוד מאוד לעזור.

<חנה שטרום כהן: אבל אתם חייבים לאפשר לנו תקציבים.

<חנה שטרום כהן: צריך לשנות את הדבר הזה ברפורמה - reaching out לאוכלוסייה.

<חנה שטרום כהן: צריך לקחת בחשבון שהם גם פוסט טראומטיים.

<חנה שטרום כהן: זה גם מצוקות עלייה וגם פוסט טראומה.

נורית קורן: חנה, תודה.

נורית קורן: כן, בבקשה.

<פאולה סדובסקי: אני פאולה סדובסקי, אני נציגה של הסתדרות הפסיכולוגית.

<פאולה סדובסקי: אני גם רכזת בדרך חדשה בקריית מלאכי כשנתיים.

<פאולה סדובסקי: כדי לא לחזור, אני מסכימה עם רוב הדברים שנאמרו פה.

<פאולה סדובסקי: קודם כל, אני אפרסם את העניין שנאמר על ידי הכללית על שלוש מלגות לפסיכולוגים כי אני גם עם האחראית על העלייה.

<פאולה סדובסקי: אני מארגנטינה כמו שאתם שומעים.

<פאולה סדובסקי: אני אנסה לחפש פסיכולוג עם הסתדרות הפסיכולוגים.

<פאולה סדובסקי: פסיכולוגית עוד חודשיים.

<פאולה סדובסקי: עברתי המון הכשרות בזה ואני חושבת שאחת הבעיות היא העניין של ההכשרה לפסיכולוגים שכבר קיימים.

<פאולה סדובסקי: אבל אין במקום הכשרה.

<פאולה סדובסקי: אני מאמינה בזה שגם צריך אנשי מקצוע של הקהילה.

<פאולה סדובסקי: בגלל שאני עולה חדשה 16 שנה, ואני מתמודדת עם זה, אני יודעת כמה זה קשה.

<פאולה סדובסקי: כל הפסיכולוגים ישראלים לכל הפסיכולוגים עולים, ואז אני יכולה להוסיף לעולי יוצאי אתיופיה.

<פאולה סדובסקי: קשה להיות פסיכולוג קליני בכלל במדינה הזו.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: זה קשה, אני יודעת.

<פאולה סדובסקי: אני מומחית עם 30 שנה ותק.

<פאולה סדובסקי: לא אגיד את המשכורת שלי כי כולם יבכו איתי, ואני אימא יחידנית.

<פאולה סדובסקי: אני אוהבת את המקצוע ואני ממשיכה, לא כולם כך.

<פאולה סדובסקי: צריך לעזור ליוצאי אתיופיה להגיע למסלול הלימודי ולראות.

<פאולה סדובסקי: אני גם הבנתי שהיתה ועדת עלייה לפני שנתיים ודיברו על איך לתת הקלות.

<פאולה סדובסקי: אני לא אומרת אפליה מתקנת כי אני מבינה שלכולם קשה, אבל לחשוב על זה.

<פאולה סדובסקי: אני אנסה לפרסם את מה שנאמר.

נורית קורן: בסדר, אנחנו נעקוב אחרי העניין הזה.

נורית קורן: נעשה בעוד שלושה חודשים עוד דיון.

נורית קורן: סליחה שאני מפסיקה אותך.

נורית קורן: כן, בבקשה.

<סמדר אונה: שמי סמדר אונה, אני חברת קיבוץ איילת השחר כשרוב הקהילה האתיופית עד היום במרכז הקליטה באיילת השחר מהעלייה הראשונה שלהם.

<סמדר אונה: אנחנו, כל אזרחי המדינה ילידי הארץ, אשמים במצב שהם עכשיו נמצאים בו.

<סמדר אונה: כי את אותן שגיאות שאת אמרת על תימן, אנחנו היום בתוך איילת השחר יחד עם משרד הקליטה וההוראות שלו עושים טעויות.

<סמדר אונה: אם ילד נולד פה והבת שלי יכולה ללכת לבריכת השחייה באזור שהוא הכי כמעט חם בארץ, והילד האתיופי לא יכול ללכת לבריכת השחייה, וכששאלתי למה אמרו לי: הם לא יודעים לשחות, אז אפשר היה לקחת ללמד אותם לשחות.

<סמדר אונה: מפה כבר מתחילה האפליה.

<קריאה: סליחה, אני רוצה לענות.

נורית קורן: סליחה, היא מדברת מנקודת המבט שלה.

נורית קורן: היא יכולה.

<סמדר אונה: אם נולדים ילדים אתיופים ובקיבוץ ישנם שני גנים לילדים של הקיבוץ וגן של ילדים אתיופים, למה ילדים לא גדלים יחד באותו גן?

<סמדר אונה: אותו דבר בית ספר.

<סמדר אונה: מהמרחק שלי אלייך יש בית ספר יסודי והם לא הולכים.

<סמדר אונה: משם זה כבר מתחיל, מעבר לכל מה שיש להם.

נורית קורן: אני מודה לך מאוד.

נורית קורן: התחלתי עם השילוב ואמרתי שאנחנו כחברה לא עושים מספיק בכלל לקלוט עולים, ובמיוחד בעדה האתיופית.

<סמדר אונה: אנחנו עושים גרוע כי לעלייה הרוסית לא היה כך.

נורית קורן: כן, בבקשה.

<חוה בן שלום: שמי חוה בן שלום, אני פסיכולוגית קלינית במרפאה מחוזית של קופת חולים לאומית.

<חוה בן שלום: אצלנו אין פסיכולוגים אתיופים, לצערי.

<חוה בן שלום: אנחנו מנסים כל הזמן לקלוט ולא מצליחים לקלוט.

נורית קורן: מה הסיבה?

נורית קורן: האם אין מספיק פסיכולוגים?

<חוה בן שלום: אין מספיק פסיכולוגים - שמעתם, ולא מגיעים אלינו.

נורית קורן: וגם המשכורות.

<חוה בן שלום: וכמובן שגם משכורות.

<חוה בן שלום: לא אפרסם פה את המשכורות.

<חוה בן שלום: כמו שאמרה מירי, גם אצלנו המצב - - -

קארין אלהרר: איך יהיו?

קארין אלהרר: הרגע היא תיארה לנו את כל מסכת גיהינום שהם צריכים לעבור.

<חוה בן שלום: נכון.

<חוה בן שלום: אבל אנחנו היום קולטים ונשמח לקלוט.

<חוה בן שלום: אני חושבת שאפשר לעשות משהו שמתמחה לפסיכולוגיה אחרי שנתיים יכול להתחיל לעבוד באופן עצמאי.

<חוה בן שלום: זה יהיה חכם לשלב מתמחים בעבודה במרפאות, זה משהו שצריך לחשוב עליו.

<חוה בן שלום: לא משלבים אותם במרפאות.

נורית קורן: כשהם עושים התמחות, הם לא עושים אותה רק בבתי חולים.

נורית קורן: הם עושים גם במרפאות אזוריות.

<חוה בן שלום: במרפאות הם לא יכולים לעשות.

<טלי סמני: אבל אין.

<טלי סמני: יש שתיים בקלינית שזה אנחנו.

<טלי סמני: צריך להבין את זה, אין בקלינית מתמחים.

<טלי סמני: בשיקומית אחת, יש כמה חינוכיות.

<חוה בן שלום: אבל אחרי שנתיים אתם יכולים להתחיל לעבוד.

<חוה בן שלום: גם המרפאות זה משהו שאפשר לעשות.

נורית קורן: ההצעה שלך יכולה להיות טובה.

נורית קורן: אנחנו נציע למשרד הבריאות ונדבר בנושא הזה.

<חוה בן שלום: בלאומית יש הנגשה כן למטופלים אתיופים.

<חוה בן שלום: יש לנו מתורגמניות ויש הנגשה של הזכויות.

<חוה בן שלום: מתורגמניות פיזיות במרפאות, לא בטלפון.

נורית קורן: זה חשוב.

קארין אלהרר: כמה כאלה יש ארצי?

<חוה בן שלום: ארצי - אני לא יודעת.

<חוה בן שלום: אצלנו במרפאה בנתניה יש חמש.

<חוה בן שלום: אני לא יודעת מה הפריסה הארצית, אני יכולה לבדוק.

נורית קורן: אני רוצה נתונים גם על הפריסה הארצית.

<חוה בן שלום: מי שרוצה לעבוד, עכשיו מגייסים בנתניה.

נורית קורן: משרד הקליטה, בבקשה.

<דוד יאסו: שמי דוד יאסו, מנהל אגף קליטת עולי אתיופיה.

<דוד יאסו: קודם כל, הדיון הוא מאוד חשוב.

<דוד יאסו: שמענו מהפעילים דברים מזעזעים שמביאים אותנו לבכי.

<דוד יאסו: אני לא הולך לדבר על זה כי יותר טוב שאיציק - - - שתי נקודות: בשנות התשעים היתה עלייה.

<דוד יאסו: "זאר" זה דיבוק.

<דוד יאסו: אני גדלתי אצל אימא שלי, וככה בגיל 14.

<דוד יאסו: היום היא בת 78.

<דוד יאסו: אבל הדיבוק הזה היא מחלה שהיא לאותו רגע, הוא לא מגביל אותה.

<דוד יאסו: זה לא הגבלה.

<דוד יאסו: לכן, פנינו, ובאמת נעשתה פעולה עם ד"ר נמרוד גריסרו מבאר שבע שהיום הוא המומחה בנושא של הדיבוק, אני לא יודע על דברים אחרים, והוא עושה באמת עבודה נפלאה.

<דוד יאסו: אבל אני חייב להתייחס פה רק לנקודה אחת.

נורית קורן: יש לי שאלה אליך כמשרד הקליטה.

נורית קורן: האם יש לכם מענה לאנשים בתוך הקהילה שמאבחן אדם שיש לו בעיה נפשית ואז אתם מפנים אותו?

נורית קורן: כי הרי מי שנמצא בתוך מקום כזה מצפה שיסתכלו עליו ויתנו לו איזשהו טיפול.

נורית קורן: האם גורמים במשרד הקליטה שמנהלים את אותם מרכזי קליטה מודעים לדברים האלה?

<דוד יאסו: אני רוצה להפתיע, הפתעה, זו העלייה היחידה שבזמן עלייתה אין לה מום ואין לה פיגור, ואין לה שום דבר מבחינת כל הדברים האלה.

<דוד יאסו: כל מה שתואר, זה כאן ובגלל חוסר הבנה שמפנים אותם.

<דוד יאסו: במרכזי קליטה כשהם נכנסים לגן או לבית ספר, אין להם את התופעה הזו, היא לא קיימת.

<דוד יאסו: זה קיים אחר כך, אלה שיוצאים.

קארין אלהרר: אבל אין מחלוקת.

נורית קורן: אין מחלוקת שהעלייה לארץ והלחצים לבוא לתרבות חדשה, מולידים את כל הלחץ.

נורית קורן: האם יש מענה למשרד הקליטה?

נורית קורן: האם משרד הקליטה חוץ מאשר לנהל את המרכזים האלה נותן איזשהו מענה כשהוא רואה למישהו יש מצוקה?

<קריאות: אין, אין שום מענה.

<דוד יאסו: קודם כל, מי שמפעיל את מרכזי הקליטה זה הסוכנות היהודית.

<דוד יאסו: המימון של משרד הקליטה.

קארין אלהרר: אבל אתם לא הרגולטור?

<דוד יאסו: אנחנו עוקבים אחרי כל הדברים האלה.

<דוד יאסו: שוב אני אומר, אנחנו מביאים את מי שצריך לאבחן אותו.

<דוד יאסו: יש לנו מערכות מאוד מאוד מקצועיות שעושות את הדבר הזה.

קארין אלהרר: אני לא מבינה.

קארין אלהרר: העובדה שנותנים את השירותים באמצעות הסוכנות, היא לא בסדר כי זה אמור להיות באמצעות הממשלה.

קארין אלהרר: אין לי בעיה שהתקציבים יבואו מהסוכנות.

<דוד יאסו: לא, התקציבים ממשרד הקליטה.

קארין אלהרר: אז עוד יותר גרוע.

קארין אלהרר: אם התקציבים מגיעים מהמדינה והמדינה לא מפקחת על מה ניתן לעומת הצרכים, זו בעיה.

<דוד יאסו: אני אמרתי שהיא לא מפקחת?

<דוד יאסו: גברתי, את אולי לא הקשבת לי.

<דוד יאסו: אני אומר, כל הדבר הזה שמפוקח על-ידי משרד הקליטה והעלייה מבוצע על ידי הסוכנות היהודית.

<דוד יאסו: לכל פרט ופרט, ממערכת החינוך, מגן, מההשתלבות, יש לנו בקרה וביצוע.

נורית קורן: אנחנו נבדוק עם הסוכנות היהודית.

נורית קורן: אני מתנצלת שאני מפסיקה אותך.

נורית קורן: חברים, אני באמת רציתי לתת לכל אחד פה לדבר.

נורית קורן: אנחנו הבנו פחות או יותר את רוח הדברים.

נורית קורן: אני חייבת לסיים, אני ממש מתנצלת.

נורית קורן: אליאס, ממש בדקה.

<אליאס אינברם: ראשית, כל הכבוד על היוזמה לקיים דיון בנושא הזה.

<אליאס אינברם: אני רוצה לברך ולהודות שיזמתם את הדיון הזה.

<אליאס אינברם: זה דיון מאוד חשוב.

<אליאס אינברם: אני חושב שנאמרו פה דברי טעם ברוב המקרים פה.

<אליאס אינברם: לחלקם הסכמתי ובחלקם הרגשתי שאני עובר פה איזשהו טיפול פסיכולוגי כזה.

<אליאס אינברם: חבריי, שימו לב לדרג של האנשים שהגיעו לפה.

<אליאס אינברם: זה מעיד על מידת הרצינות.

<אליאס אינברם: זה צריך להיות בדרג של מנכ"לים ואולי של סמנכ"לים.

נורית קורן: אנחנו מתחילים דרך.

<אליאס אינברם: שנית, אני מבין שזה דיון מעקב והתקיימו דיונים קודמים.

<אליאס אינברם: לא שמענו כלום, שום תהליך, שום דבר.

<אליאס אינברם: התשובות האלה שקיבלנו מצד שמאל שלי פה, היו תשובות מעוגלות, לא ענייניות.

<אליאס אינברם: שום דבר לא רציני פה.

<אליאס אינברם: לכן חבריי, אנחנו צריכים לעשות פעולה הרבה יותר חזקה עם תהודה ותעוזה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: נציג משרד המשפטים, בבקשה.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: נזרקו פה מספרים, בעיקר מהצד של אנשי המקצוע, וכאילו אנחנו דנים שמשם תבוא הישועה.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: שמענו גם מקרה קצה של 637 אנשים מאושפזים וכו' וכו'.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: אני חושב שהמספרים האלה לא מייצגים.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: מדובר באמת בתופעה רחבת היקף.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: לא מזמן הייתי בדיון אחר שבו דיברו על תחלואה כפולה.

נורית קורן: למשרד המשפטים יש פרטים יותר מדויקים?

אילן גילאון: זה רק מאושפזים.

נורית קורן: אנחנו מדברים רק על המאושפזים.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: צריך לעשות פה עבודה יסודית ולראות כמה אנשים.

נורית קורן: אנחנו נעשה.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: אני בנציבות לזכויות אנשים עם מוגבלות.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: קודם כל, צריך לראות כמה אנשים מוגדרים כנכי נפש וכמה אנשים במסגרת נכי נפש מקבלים סל שיקום, כמה אנשים משוקמים בתעסוקה, כמה אנשים משוקמים בהסדרי דיור, כמה מגיעים למרכז - - -

נורית קורן: אנחנו נשמח לקבל גם מכם נתונים, אם יש לכם.

נורית קורן: אחר כך נצליב אותם עם משרד הבריאות ונעשה עבודה.

נורית קורן: אני גם אבקש ממרכז המחקר והמידע לעשות לנו עבודה על זה.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: אני נתקל בזה שאנשים לא יודעים את הזכויות שלהם, - - - לא עלה כאן.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: יש לקיים ערבי הסברה בנושא הזכויות שמגיעות להם על-ידי נותני השירות במקום.

<יאסו ישעיהו מנטוסנט: אנחנו מדברים רק על הקהילה וכמה אנשים וכו' ו - - -

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: תודה רבה.

אילן גילאון: זה הרי מכת מדינה, אחרת איך עורכי דין - - -?

<אשר רחמים: התחושה שלי היא שכל פעם עולה הצורך בחוסר של אנשי מקצוע.

<אשר רחמים: אני מרגיש: תביאו לנו את זה, תביאו לנו את זה.

<אשר רחמים: מה שאנחנו מציעים, ואני פונה לקופות חולים, אנחנו הולכים להכשיר 20 עובדים סוציאליים, אני מקווה יחד עם משרד הבריאות, ואנחנו רוצים להכשיר אותם להתאמה תרבותית ושהם יהיו נגישים.

<קריאה: יוצאי אתיופיה?

<אשר רחמים: אנחנו נעשה את המיון המתאים, בוודאי שיהיו רוב יוצאי אתיופיה.

<אשר רחמים: הייתי רוצה לבקש שקופות החולים יהיו חלק בתוך התהליך הזה.

נורית קורן: נכון, הם חייבים להיות.

<אשר רחמים: דבר נוסף, שהם יוכלו לקלוט את מי שאנחנו מכשירים אצלם.

<אשר רחמים: הדבר הנוסף, אנחנו מציעים בתוכנית הכשרה לרופאי משפחות למערכת קופות החולים כדי שהם יהיו נגישים לאנשים בצורה הכי טובה שאפשר.

<אשר רחמים: גם בחלק הזה, אם הם לא יהיו שותפים ולא ירצו, זה לבוא מבחוץ ולהכריח אותם לעשות.

<אשר רחמים: לכן, זו באמת הזדמנות שהייתי מבקש שאתם תתגייסו.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: תודה רבה.

<מיכל אברה סמואל: שמי מיכל אברה, אני מנכ"לית עמותת פידל שעוסקת בחינוך, ובעיקר בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי.

<מיכל אברה סמואל: כן, הקהילה הגיעה עם פוסט טראומה ועם דיכאון שהמערכת לא ידעה לטפל באנשים שידעו לטפל.

<מיכל אברה סמואל: כל המערכות התומכות של הקהילה נשברו ונלקחו מהם הסמכויות.

<מיכל אברה סמואל: אז באמת להגיד שלא הגיעו עם טראומה זה - - - מעבר לפסיכולוגים ולאנשי המקצוע שמחפשים אותם בנרות, יש אנשי מקצוע בתחום החינוך ובתחום הגישו שנמצאים במערכות השונות שאיתם אפשר להיעזר ולעשות.

<מיכל אברה סמואל: ההכשרה שם היא מעטה מאוד.

<מיכל אברה סמואל: אנחנו הולכים להכשיר מגשרים לבריאות, ושמגשרי הבריאות האלה ייקלטו לתוך המערכת ויהיו חלק אינטגרלי של המערכת.

<מיכל אברה סמואל: זה לא פרויקטורים בכלל.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אני מתנצלת בפני מי שלא נתתי לו לדבר.

נורית קורן: אנחנו רוצים לסכם.

נורית קורן: אני כבר מבקשת שיהיה לנו דיון בעוד שלושה חודשים.

<קריאה: עם דרג יותר משמעותי, אם אפשר, כי אין טעם שנבוא ונעשה - - -

נורית קורן: לאט לאט.

נורית קורן: קודם כל, צריך לעשות עבודה.

נורית קורן: ראשית, אני רוצה לבקש מהוועדה שאנחנו נפנה למרכז המחקר והמידע שייתן לנו עבודה עם חתך כדי שנראה איך אנחנו צריכים להתקדם ולסייע לבני העדה.

נורית קורן: ברור לנו שהם באו עם בעיות שנוצרו גם מהעלייה עצמה, וגם ממה שהם עברו בדרך.

נורית קורן: אנחנו מבינים את הדברים הללו.

נורית קורן: אני מבקשת ממשרד הבריאות את כל הנתונים כדי שאנחנו נדע לפי חתך, וקודם דיברנו, מה המצב מבחינת התחלואה בעדה.

אילן גילאון: מצב רע מאוד.

אילן גילאון: רוצים פתרונות.

נורית קורן: רוצים נתונים מדויקים כדי שנדע מי נולד בארץ, מה הגילאים, איזה טיפול הם עברו, כמה מאושפזים, כמה הגיעו לקופות החולים - שמשרד הבריאות יבוא וייתן את הנתונים האלה.

נורית קורן: אני לא דרשתי עד עכשיו נתונים כאלה, אבל אני רוצה פילוח של כל הנתונים בצורה מדויקת כדי שנדע למה אנחנו צריכים להתכונן ומה הלאה.

קארין אלהרר: את רוב הנתונים לא יידעו להגיד לך.

אילן גילאון: אנחנו צריכים להתכונן לעוד 20 פסיכיאטרים.

נורית קורן: אנחנו צריכים לדעת גם מקופות החולים נתונים כמה אנשים מבני העדה פנו לטיפול, אם הם יכולים לדעת בכלל.

<קריאה: אנחנו יכולים לדעת רק על ילידי אתיופיה.

נורית קורן: בסדר, לא משנה - איך שאתם מסווגים את זה.

נורית קורן: אנחנו רוצים משהו שאפשר ללכת איתו.

נורית קורן: משרד הבריאות, אני ממש מבקשת.

נורית קורן: אתם חייבים לבנות תוכנית שתהיה מיועדת רק לנושא הזה.

נורית קורן: אשלח מכתב גם.

נורית קורן: צריך לקחת ברצינות את הנושא הזה ולראות איך אנחנו בונים את התוכנית.

נורית קורן: גם אנחנו צריכים לראות את התוכנית שתגישו, יכול להיות שגם לנו יהיו הערות להוסיף לזה.

נורית קורן: אנסה לקדם את זה מול המנכ"ל.

<דני בודובסקי: להכניס את זה בתוך 609 ושזה יהיה חלק מההחלטה 609.

נורית קורן: מההחלטה, נכון.

נורית קורן: אבל אני לא יכולה לראש הממשלה או לשר הבריאות לפנות לפי שיהיו לי נתונים.

אילן גילאון: נורית, תסלחי לי שאני כאן מתערב.

אילן גילאון: את חייבת לדבר במספרים קונקרטיים משום שעל-פי הנתונים, נניח, שאנחנו ממעיטים מאוד בעניין ויש עוד, אנחנו צריכים פה לדבר כמה פסיכולוגים צריכים להיות, כמה עובדים סוציאליים, כמה פסיכיאטרים.

אילן גילאון: אני לא רוצה להפוך את זה לפקולטה, זה לא העניין.

<דני בודובסקי: אני רק ארצה להדגיש שמה שחשוב זה שהעובדים הסוציאליים והפסיכולוגים שייקלטו, הם לא רק יעבדו עם אנשים של העדה.

נורית קורן: ברור, אבל שיהיה בכל מרפאה.

נורית קורן: ואם לא בכל מרפאה, אז במרפאה אזורית בטווח הקרוב, מטפל אחד שיהיה נגיש גם לבני העדה.

נורית קורן: מבחינה אקדמית, אני לא יודעת איך אנחנו עושים את זה, - - -

<דני בודובסקי: עם המל"ג.

נורית קורן: אבל כמו שנאמר פה שצריך להכניס לכשירות שתהיה הכשרה רב תרבותית, שאנשים יבינו באמת שיש כאן איזושהי בעיה וצריך לדבר על תרבויות של עולים בכלל, ובמיוחד של יוצאי אתיופיה שפה הבעיה היא הכי קשה.

<יאיו אברהם: הבעיה היא לא תרבות.

<יאיו אברהם: זה נרטיב גזעני, זה לא רק התרבות.

<יאיו אברהם: גם לזה צריך להתייחס.

<יאיו אברהם: במערכות האלה יש אנשים שמתייחסים בגזענות, מה לעשות?

נורית קורן: אנחנו נטפל בנושא הזה.

נורית קורן: צריך ללמוד ולהכיר את התרבות.

נורית קורן: זה לא רק שם, זה גם בבתי הספר.

נורית קורן: הדברים האלה מאוד חשובים, וזה בדמי.

נורית קורן: לגבי תוכניות - משרד הבריאות, צריך לקחת בחשבון את כל הנושא שעלה פה על זה שיש כאן בעיות שבאו מצריכת סמים ואלכוהול.

נורית קורן: פה צריך לקשר את זה גם לטיפול בבריאות הנפש כי זה כנראה פועל יוצא של איזשהו סימפטום, ואתה פשוט בורח לסמים ולאלכוהול.

<דני בודובסקי: זה הקשר עם מערכות הרווחה.

<דני בודובסקי: הנושא הזה הוא סוגיה מאוד מרכזית.

נורית קורן: אז אני מבקשת ממשרד הבריאות.

נורית קורן: ואם צריך את משרד הרווחה פה, אנחנו נעשה דיון.

נורית קורן: יכול להיות שצריך דיון מקצועי ובו להביא את כל המשרדים.

נורית קורן: אני לא יודעת בדיוק, אבל אני מצפה ממך שתגיד לי מי צריך להיות בדיון.

נורית קורן: אנחנו נעשה דיון יחד עם היושב-ראש, יחד עם יושב-ראש ועדת קליטת עלייה וקליטה, דיון פנימי, עם כל הגורמים במשרד והבריאות ועם כל הגורמים במשרד הרווחה.

נורית קורן: ואם צריך גם משרד החינוך, נביא אותם, וגם את המל"ג.

קארין אלהרר: טל ברגמן צריכה להיות כאן.

<דני בודובסקי: וגם דיור, כי אלכוהול וסמים הם ביטוי למצוקה הרחבה הכללית של דיור.

נורית קורן: אמרתי את זה בצורה אחרת.

<טלי סמני: גם את אנשי המקצוע מהקהילה כי אנחנו לא הוזמנו היום.

<טלי סמני: אנחנו גילינו את זה ונרשמנו בדקה התשעים.

<קריאה: אנחנו הגענו במקרה.

<קריאה: אנחנו לא הוזמנו.

נורית קורן: יש כאן ועדה והוועדה יודעת את מי לזמן.

<אתי שבתאי: מה זאת אומרת?

<אתי שבתאי: כולם הוזמנו.

נורית קורן: אנחנו צריכים, קודם כל, עם אנשי המקצוע לראות מה אפשר ומה התקציבים, ואז לצאת מזה.

נורית קורן: דיברת כאן שיש כאן מגשרים בתחום החינוך ובתחום הבריאות.

נורית קורן: אני לא יודעת איך אנחנו עושים את זה, אנחנו צריכים לגרום לכך שיהיו כמה שיותר אנשים.

<אתי שבתאי: משרד הבריאות דיבר על 21.5 תקנים בישיבה קודמת.

<קריאה: היה דיון על נושא המגשרים.

נורית קורן: אני יודעת, המגשרים כן היו פה.

נורית קורן: זה היה כאן.

נורית קורן: יש כאן כמה דברים.

נורית קורן: אני פשוט צריכה להקיף את הכול.

נורית קורן: אנחנו נעשה עבודה של הוועדה בתוך המשרד ואז נראה בדיוק את מי אנחנו מזמנים.

<אתי שבתאי: אנחנו כבר ביקשנו מספר פעמים.

<אתי שבתאי: אנחנו נבקש בפעם האחרונה מטל ברגמן, יושבת-ראש האגף, שלא בחרה להגיע היום, שתעביר אלינו תוכנית מסודרת שהיתה אמורה להעביר כבר בחודש מאי.

נורית קורן: בסדר, זה דבר נוסף.

נורית קורן: לגבי 20 אנשים שאתם עושים את ההכשרה - אני מבקשת שקופות החולים יהיו שותפות, ושמשרד הבריאות יהיה פה שותף מלא בתוך ההכשרה בזה שהוא ישלב אותם בתוך העבודה, וגם להתחיל כבר עם המתמחים.

נורית קורן: נפנה למל"ג לראות איך אנחנו גורמים לזה שיותר סטודנטים יקבלו את זה שהם יבואו.

נורית קורן: צריך שמשרד הבריאות ידאג מראש שיהיו להם מקומות להתמחות כדי שזה ימשיך הלאה.

נורית קורן: קופות חולים כללית, זה מאוד יפה שאתם רוצים לתת מלגות.

נורית קורן: אבל שלוש מלגות זה לא מספיק, אתם צריכים לתת יותר.

נורית קורן: יש עוד דבר שהקופה צריכה לחשוב על זה וגם משרד הבריאות - יש את הדבר הזה של מענקים - - -

<מיריי דנון: סליחה, לא.

<מיריי דנון: אני פה מוחה כי אני חושבת שזה בכלל לא אחריותנו לעשות את זה.

<מיריי דנון: אנחנו עושים את זה, זה מאוד יפה.

<מיריי דנון: זה התחלה, אני לא רוצה לשמוע את זה.

נורית קורן: סליחה, סליחה.

אילן גילאון: צודקת, מה זה?

אילן גילאון: היא אמרה שהיא נותנת שלושה ואת אומרת לה - - -

נורית קורן: תנו לי לסיים, בבקשה.

<מיריי דנון: זה אחריות של משרד הבריאות, לא שלנו.

נורית קורן: תני לי לסיים, בבקשה.

נורית קורן: את לא שמעת את המשך הדברים שלי.

נורית קורן: אני אומרת שאתם פעלתם, ואני מאוד מכבדת את זה.

נורית קורן: אני רק אומרת שיכול להיות שהנהלת קופת חולים תשקול להוסיף יותר.

נורית קורן: הם פתחו ביוזמה, אני מקווה שעוד קופות חולים יפתחו ביוזמה.

נורית קורן: אתם יודעים מה?

נורית קורן: יכול להיות שאם קופות החולים יגידו שהם פותחים את השערים והם נותנים עוד תקנים של התמחות, אז זה גם יותר יעזור.

<מיריי דנון: אין, רק הקופה שלנו יכולה.

נורית קורן: אני יודעת.

נורית קורן: אני רוצה לפנות למשרד הבריאות.

נורית קורן: אני יודעת שמשרד הבריאות העניק מענקים לרופאים כדי שיבואו להיות רופאי משפחה.

נורית קורן: אני חושבת שגם בנושא הזה כדאי שתעלו את זה.

נורית קורן: האגף צריך להעלות את זה לפני סגן השר, ולומר לו שגם פה צריך לתת מענקים לפסיכולוגים קליניים, שיקומים, וגם לעובדים סוציאליים על מנת שהם יבואו לעבוד בעבודה הזו כי אני חושבת שזה מה שחשוב.

נורית קורן: ואז זה ישכנע את האנשים לבוא לקחת את בהכשרות האלה ודווקא ללכת למסלולים האלה - אז אני מבקשת.

נורית קורן: אני אמרתי כל כך הרבה דברים, ואני מקווה שבאמת לפחות לגבי מה שהיינו צריכים לקבל, לגבי הישיבה של ה-16.5.2017, אני מבקשת שתוך חודש תהיה לנו תשובה בנושא הזה.

נורית קורן: אני נותנת פה הרבה זמן - שלושה חודשים.

נורית קורן: אבל אני אשמח שמשרד הבריאות ייתן לנו תשובות ואנחנו נכנס את הוועדה לפני.

נורית קורן: אם יהיו לנו באמת תשובות לפני כן, נכנס את הוועדה לפני.

<אליאס אינברם: בהמשך לדברים שלך, מבקשים ממשרד הבריאות לצאת בקול קורא - אחד, למה שאמרת, להכשרות, רצוי, יוצאי אתיופיה, ושנית, קול קורא ליוצאי אתיופיה כדי שתגייסו אותם להפוך לעובדים מן המניין.

<אליאס אינברם: במקום להכניס מתורגמנים ומגשרים, לתת להם גם פרנסה וגם שיתנו שירות טוב יותר.

נורית קורן: לפני שהם ייצאו לקול קורא הם צריכים להכין תוכנית.

נורית קורן: ברגע שהם יכינו את התוכנית הם ייקחו גם את זה גם בחשבון.

אילן גילאון: תצאו מהסוף להתחלה.

אילן גילאון: קודם כל, - - - ואחרי זה הכשרות.

<אליאס אינברם: העניין הוא שגם בדיון הבא אנחנו נדבר עוד פעם שצריך לעשות תוכנית.

נורית קורן: לא, לא נדבר.

<אליאס אינברם: אנחנו נעקוב עם חבריי פה דרך הפייסבוק ונעדכן את הקהילה.

<אליאס אינברם: תודה.

נורית קורן: בסדר, תודה רבה.

<פאולה סדובסקי: אני אשמח שלוועדה הבאה יהיה מוזמן מישהו ממשרד החינוך, וחוה פרידמן שהיא הפסיכולוג הראשית, והפסיכולוג הראשי של משרד הבריאות, כי אני חושבת שבשטח אנחנו יותר יכולים לעשות את המניעה ולעזור לטיפולים בשיתוף פעולה.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: אני ביקשתי כאן שגם משרד החינוך.

<דני בודובסקי: אני רק אומר שאני הגעתי לפגישה הזו היום במקום פגישה עם משרד החינוך שהיתה אמורה, ובעצם מתקיימת היום בלעדיי, בדיוק על הנושאים האלה.

<פאולה סדובסקי: אני מציעה שיתוף פעולה.

נורית קורן: אילן, בבקשה.

אילן גילאון: אני מציע לקבוע את המטרה ואחרי זה את האמצעים, כי אחרת אם אתם מדברים על האמצעים לא יקרה פה שום דבר.

נורית קורן: לא, אנחנו מדברים על המטרה.

אילן גילאון: לכן, צריך לדעת מה התקנים שמשרד הבריאות צריך לפתוח בכל התחומים האלה, ואחרי זה ברור לגמרי שצריך להכשיר את האנשים או להביא אותם מוכשרים, מה זה משנה?

<יאיו אברהם: גם נציג ממשטרת ישראל צריך להיות כי משטרת ישראל מעורבת באשפוז בכפייה בנס ציונה ועושים יד אחת.

<יאיו אברהם: משטרת ישראל היתה צריכה להיות פה, בית משפט, וכל נציג מכובד, ולא לשתות בורקס וקפה.

נורית קורן: אנחנו נבדוק את האשפוז הכפוי, אם יהיו לי נתונים כמו שצריך.

אילן גילאון: אותה טל ברגמן שהיא הפסיכולוגית, היא צריכה לבוא ולהגיד מה היה התקינה בכל מקום, וכך היא צריכה להיות כאן.

נורית קורן: בסדר, הנתונים שצריך לתת.

נורית קורן: ברגע שיגיעו הנתונים, אני אבקש שתקבעו רק על האשפוז הכפוי.

נורית קורן: נחלק את זה לאט לאט ונתחיל לגרום לזה.

אילן גילאון: תודה, נורית.

<אליאס אינברם: כאתיופי לתימנייה אני רוצה להודות לך.

נורית קורן: תודה רבה לכולכם.