ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 939, 2018-01-30 12:30

משה גפני: בקשה להארכת הרשאות לכריה וחציבה – אני מבקש, מי שלא קשור לדיון הזה עכשיו, שייצא – על פי סעיף 5(ג) לחוק נכסי המדינה, התשי"א–1951.

משה גפני: מי מציג את הבקשה הזאת?

משה גפני: או, הינה אתה.

משה גפני: בוא, תתקרב לפה, שנראה אותך יותר טוב.

משה גפני: ישי, בוא לידנו.

משה גפני: רק שבוע שעבר אמרת משהו, כבר אנחנו מביאים את זה.

<ישי לוי: תודה רבה.

משה גפני: על לא דבר.

משה גפני: בבקשה.

<ישי לוי: רק אומר לאדוני, שרק שבוע שעבר ביקש אדוני שאני אגיד עדכון.

משה גפני: נכון.

<ישי לוי: הגשתי.

<ישי לוי: ויש לי פה העתק, מלבד מה שהעברתי לוועדת הכספים הבוקר.

משה גפני: כן, שם ותפקיד.

<ישי לוי: עורך דין ישי לוי, מנהל תחום המחצבות ברשות מקרקעי ישראל.

משה גפני: מה העברת לנו?

<ישי לוי: העברתי לכם עדכון בקשר למתקן חולות דקים במגרש ג' במישור רותם, עליו דיברנו שבוע שעבר.

משה גפני: נו, ומה יש בזה?

<ישי לוי: בעדכון יש ההסדר שנקבע כבר, והרישיון שניתן לחברה בפועל על ידי המפקח על המכרות, מה שמאפשר לעבודה.

מיקי לוי: זאת אומרת, שתוקנו כל הליקויים באותה מחצבה שלא סיפקה את החול הדק, והיום הבעיה נפתרה?

<ישי לוי: לא תוקנו הליקויים, אבל אף על פי כן מצאנו איזשהו הסדר שיאפשר למורשה להמשיך ולכרות, לאור הדאגה לשוק התעשיינים שנדרשים לחומר הגלם הזה.

משה גפני: מה ש"תרמוקיר" אמרה.

משה גפני: איפה החומר?

<ישי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: יפה מאוד, כל הכבוד.

משה גפני: כל הכבוד.

משה גפני: לא, חשבתי שאתה הולך להביא לי חוברת.

משה גפני: בסדר, תעביר.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אם אפשר לצלם את זה, לחלק לחברים.

משה גפני: טוב, הלאה.

משה גפני: אחרי שנתת חוות דעת כזאת, אז מה אתה מבקש?

<ישי לוי: שהוועדה הנכבדה תאשר לרשות מקרקעי ישראל את ההרשאה לתקופה העולה על 20 שנה, ואם יש צורך אני ארחיב בכמה מילים לפני החברים כאן.

משה גפני: תגיד.

<ישי לוי: עובר לחוק חובת המכרזים והתקנות, 1992, ב-2002 נדרשה רשות מקרקעי ישראל ליישם את חוק חובת המכרזים גם ביחס לשטחי כרייה וחציבה.

<ישי לוי: עד לאותה תקופה ניתנו הרשאות בפטור ממכרז לתקופות יחסית קצרות.

מיקי לוי: מה זה קצרות, בבקשה?

<ישי לוי: שלוש שנים, שבע שנים.

<ישי לוי: תלוי בסדר גודל של - - -

מיקי לוי: הוא לא יכול להשקיע.

מיקי לוי: בסכומים כאלה הוא לא ישקיע.

<ישי לוי: נכון.

<ישי לוי: אבל צריך לזכור שחוק חובת המכרזים נכנס ב-1993, וקבע שככלל יש להקצות במכרז, דרך המלך.

מיקי לוי: אני שואל אותך, כי מטריד אותי עכשיו מהצד השני של המטבע, ה-20 שנה.

מיקי לוי: האם לא קושרים את ידיה של המדינה, ראה ים המלח?

מיקי לוי: שאלתי אותך: שלוש שנים זה מעט, אני לא אבוא כמשקיע ואשים מכונה לגריסה חצץ – סתם לדוגמה, אני לא יודע כמה היא עולה - - -

משה גפני: לשלוש שנים.

מיקי לוי: מהצד השני, 20 שנה, האם אתה לא כובל את ידיה של המדינה?

מיקי לוי: תעזור לנו למצוא את האיזונים.

<ישי לוי: אז אני אומר לכם.

<ישי לוי: רק אני אשלים את הרקע ממש בקצרה, בשתי מילים.

<ישי לוי: בעקבות חוק חובת המכרזים תוקנה לימים תקנה 25(29), שהקימה ועדה, מה שנקרא ועדת ביין, לפתחה הגיעו כל בעלי ההרשאות הקודמות, אני מדגיש, וכל אחת באה עם טענותיה בידיה, בדרישה שהוועדה תאפשר לה המשך התקשרות בפטור ממכרז עד סוף כל הדורות.

<ישי לוי: מנגד, המדינה טענה שיש לצמצם את זה או לא לאפשר את זה בכלל לאור חוק חובת המכרזים.

<ישי לוי: הוועדה דנה וקבעה ביחס לכל אחת מן המחצבות תקופה.

<ישי לוי: כאן הוועדה, בקשר למחצבת אחיהוד של חברת "צמיתות", ב-2005 קבעה שאין מקום לתת פטור.

<ישי לוי: לאחר מכן היה הליך משפטי, וב-2011 נתכנסה שנית וקבעה שיש ליתן המלצה להמשך כרייה וחציבה לתקופה של שמונה שנים, ואפשר לראות את ההחלטה במדויק.

<ישי לוי: בהתאם לסעיף 5(ג) לחוק נכסי המדינה, הרשאה לתקופה העולה על 20 שנה בכרייה וחציבה דורשת את אישור ועדת הכספים של הכנסת.

<ישי לוי: ויכול להיות שזה בעצם המנגנון שבא לתת את הדעת על האם נכון לתת – בסוף נותנים חומר גלם.

<ישי לוי: אני אומר משהו שהוא לא מדויק ביחס למחצבה הזאת, אבל בוא נדבר על אגרגטים, החצץ שדיברנו עליו שבוע שעבר, בסוף נותנים חומר גלם עם הכנסות מאוד מאוד משמעותיות.

<ישי לוי: ויש מקום אולי לקבוע את זה לתקופות יחסית קצרות של 20 שנה.

<ישי לוי: אנחנו רואים במכרזים שהרשות מוציאה, שגם לתקופות של 20 שנה ואף פחות, מוגשות הצעות מאוד גבוהות, מאוד משמעותיות, ויש אינסנטיב כלכלי לחברות להתמודד גם בתקופות של 14 ואפילו פחות.

<ישי לוי: ובכל מקרה, בשעת הצורך, אנחנו באים, כמו כאן, בפני הוועדה.

משה גפני: אנחנו יכולים לשנות את ה-20 שנה?

<אייל לב-ארי: לא, זו החלטה מקצועית של - - -

משה גפני: אבל אם אנחנו חושבים שזה לא 20 שנה אלא צריך 14 שנה?

<אייל לב-ארי: לא, הוועדה צריכה לאשר במקרים שמביאים לה מעל ל-20 שנה.

<אייל לב-ארי: הייתה כאן החלטה, בעצם היא יכולה לאשר ולא לאשר.

<אייל לב-ארי: היא יכולה להגיד: אני לא מאשרת, תשקלו בשנית בעצם את תקופת ההקצאה.

<אייל לב-ארי: יכול להיות שאם ישקלו פחות אז בעצם הם לא יצטרכו להגיע לוועדה.

משה גפני: הם צריכים להגיע לוועדה בגלל ה-20 שנה?

<אייל לב-ארי: בגלל ה-20 שנה.

<ישי לוי: אדוני, עוד מילה אחת והעסק יובהר כאן.

מיקי לוי: שלפחות הוועדה הזו תשים עין על העניין.

<ישי לוי: כן, העסק יובהר כאן.

<ישי לוי: אני מדבר רגע על צמיתות, ותיכף תראו שהעסק יהיה יותר ברור.

<ישי לוי: ביחס ל"צמיתות", אנחנו באים לוועדה לא מכיוון שאנחנו נותנים תקופה של 20 שנה, הרי המלצת הוועדה המקצועית הייתה לתקופה שלא עולה על שמונה שנים.

<ישי לוי: אז אם כך, מדוע אנחנו באים לוועדה?

<ישי לוי: מכיוון שההנחה המשפטית שלנו היא שתקופות מצטברות שעולות על 20 שנה, כמוהן כבקשה ל-20 שנה.

<ישי לוי: אחרת הסעיף הזה, סעיף החוק מתייתר מתוכנו, כל פעם ניתן 15 שנה, 10 שנים, ונחדש את זה כל 15 שנה, והחוק נשאר אות מתה.

<ישי לוי: אנחנו מבינים שאם בתקופות המצטברות הגענו ל-20 שנה, הרי שיש לפנות לוועדה הנכבדה.

<ישי לוי: זה מה שעשינו במקרה הזה.

משה גפני: טוב.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: מיקי, אתה סבור שצריך פחות מ-20 שנה?

מיקי לוי: תראה, כל הזמן מבהיל אותי נושא ים המלח, שהידיים שלנו כמדינה כבולות.

מיקי לוי: ויש כאן משאב, שאולי מזלזלים בו, אבל זה משאב שלנו, זה חול וחצץ.

משה גפני: מה דעתך?

מיקי לוי: אני באמת לא רוצה להגיד חד משמעית.

מיקי לוי: ברור לי לחלוטין שגם שמונה שנים זה מעט, תיכף אולי נשמע ממקצוענים - - -

משה גפני: אז רגע, בוא נשמע אותם.

משה גפני: בבקשה, מי אדוני?

<אריק בוגנר: אני מנכ"ל חברת "צמיתות".

משה גפני: כן, בבקשה, מה השם שלך?

<אריק בוגנר: אריק בוגנר.

<אריק בוגנר: הייתי בדיון הקודם גם.

משה גפני: אתם אלה שעוברים על החוק?

<אריק בוגנר: לא.

<אריק בוגנר: זו חברה אחרת.

מיקי לוי: אלה שקיבלו עוד שמונה שנים.

משה גפני: אה, אתם הטובים?

משה גפני: – לא, סליחה שאני מתבטא ככה, זה לא בסדר.

משה גפני: אני מבקש למחוק את זה מהפרוטוקול.

משה גפני: אתם החברה שלהם אין טענות אליכם?

<אריק בוגנר: נכון.

משה גפני: יכול להיות שהטענות שלהם על החברה האחרת הן לא נכונות, אז מה אני פוסק?

<ישי לוי: אין לנו שום טענות - - -

משה גפני: הכול בסדר.

משה גפני: בבקשה.

<אריק בוגנר: אני רוצה להכליל רגע בנושא של מחצבות בכלל, אם יורשה לי.

<אריק בוגנר: מחצבות בישראל זה משאב מתכלה, הוא לא יהיה לעד.

<אריק בוגנר: התכנון הוא לא כל כך מקצועי, אני אשתמש במילים עדינות.

<אריק בוגנר: וגם ניצול הקרקע הוא לא מספיק מקצועי.

<אריק בוגנר: וכאשר נותנים משאב כזה לתקופה כזאת קצרה, עם פחות מ-20 שנה, בעל הזיכיון לא יכול להשקיע בטכנולוגיה שתנצל את המשאב בצורה אופטימלית.

<אריק בוגנר: ולכן בסופו של דבר לטווח הקצר המדינה אולי יכולה להרוויח במשאב הזה, כי היא תקבל תמלוג יותר גבוה.

<אריק בוגנר: לאורך זמן - - -

משה גפני: טוב.

משה גפני: ולכן מה אתה מבקש?

<אריק בוגנר: לא, אני כרגע לא משנה את הבקשה, במקרה שלנו זה שמונה שנים, מעבר ל-20 שנה שנקבעו לנו מלכתחילה, אבל אני בא להגיד בכלל בנושא המחצבות: הנושא הוא מקצועי והוא לא נדל"ני, וצריך להסתכל עליו בעיניים מקצועיות ולא נדל"ניות.

<אריק בוגנר: לצערי, גם השולחן הזה וגם רשות מקרקעי ישראל מסתכלת על זה בעיניים נדל"ניות, ולא כך יש להסתכל על זה.

מיקי לוי: אנחנו מסתכלים על זה כמשאב טבע.

משה גפני: נכון.

<אריק בוגנר: משאב טבע שצריך לנצל אותו הכי נכון שאפשר.

משה גפני: מיקי, יש לי בקשה אליך.

משה גפני: אני אעשה הפסקה של רבע שעה, תשב איתם, מה שתציע אני אקבל.

משה גפני: תשב עם הלשכה המשפטית אצלנו.

<אייל לב-ארי: יש לנו את ההערות שלנו.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: רבע שעה.

משה גפני: אתה יודע מה, תמשיך את הדיון, בסדר?

משה גפני: רבע שעה.

מיקי לוי: אני לא רוצה להגיד ש-20 או 15 – ברור לי שפחות מ-10 לא ניתן להשקיע, כמשקיע, ואני הולך על הצד המספרי ככלכלן.

מיקי לוי: אני לא יכול להביא ולא שום דבר.

מיקי לוי: מאידך, אני לא רוצה את כל נכסי המדינה – לא הנדל"ני, את אוצרות הטבע – לבוא ולקשור את ידיה של המדינה כאילו לעולמי עד.

מיקי לוי: ברור לי לחלוטין, שאם כמדינה הייתי צריך לבוא לבית המשפט, הייתי מתנגד ליתן מכרז אד-הוק.

מיקי לוי: לא, זה לא נראה לי סביר.

מיקי לוי: ותמיד לנגד עיניי משאבי ים המלח.

מיקי לוי: המדינה לא יודעת ברוב המקרים לנהל מפעלים, נכסים.

מיקי לוי: לא יודעת.

מיקי לוי: ועובדה שאחרי שהממשלה העבירה את הנכסים בים המלח, הכול פרח והרווחים הרקיעו שחקים.

מיקי לוי: נכון שהיה שם גם מחירי האשלג שעלו בעולם והיה מזל וכו' וכו'.

מיקי לוי: אני מנסה גם אתכם וגם איתך, ותיכף נשמע את הייעוץ המשפטי, לחפש איזשהם איזונים.

מיקי לוי: יכול להיות ש-20 שנה זה בסדר, אני לא יודע, יכול להיות שצריך 15.

מיקי לוי: ברור לי לחלוטין ששמונה שנים זה לא מספיק.

מיקי לוי: לא מספיק.

מיקי לוי: הינה, אתה היית בסדר, אז באו ואמרו: 20 שנה, לא הלכו למכרז נוסף, בוא נמשיך את המכרז איתך לעוד שמונה שנים.

מיקי לוי: וזה טוב שזה יבוא לוועדת הכספים כל 20 שנה מינימום, כי מחובתנו כחברי כנסת לפקח על עבודות הממשלה.

מיקי לוי: הוא ממשלה מבחינתנו.

מיקי לוי: יש לו שר, יש להם מדיניות.

מיקי לוי: אני צריך לפקח על עבודת הממשלה, זו ההגדרה של הבית הזה.

מיקי לוי: עכשיו אני אשמע את שניכם, ואחר כך אנחנו ניתן את זה לייעוץ המשפטי.

<ישי לוי: אדוני מעלה שאלה כללית של תקופת ה-20 שנה, שהיא חשובה לכשעצמה.

<ישי לוי: אני חושב שבתקופה של 20 שנה, אני פחות מכיר את הנושא של ים המלח, הוא לא מצוי בתחום הטיפול שלי הישיר, אבל אני חושב שתקופה של 20 שנה היא תקופה סבירה שיכולה מחד לאפשר למשקיעים להגיע לאיזשהן השקעות כלכליות, ומאידך לא לצמצם אותן יתר על המידה.

<ישי לוי: צריך לזכור שחוזה חכירה של הרשות למקרקעין ככלל זה ל-49 שנים.

<ישי לוי: לא מדבר על התקופות המתחדשות שכלולות אוטומטית בתוך המערכת הזו.

<ישי לוי: פה מדובר על תקופה חד-פעמית של 20 שנה, בין שזה, דרך אגב, יוצא במכרז ובין שזה ניתן בפטור במכרז.

<ישי לוי: וצריך לזכור שרשות מקרקעי ישראל, מאז הוועדות המקצועיות – ועדת ביין, ועדת השניים גם – ממעטת מאוד, אם בכלל, אני באופן אישי כמעט ולא זוכר הקצאות ראשיתיות בפטור ממכרז.

<ישי לוי: יכול להיות שהיו, כמו כאן, כמו שאנחנו רואים איזשהו משהו מתגלגל וקיבל את האישור.

<ישי לוי: אז בתוך התקופות האלה, בין לפטורים ובין למכרזים, תקופה של 20 שנה, כשאנחנו מבינים את השוק של 49 שנים חוזה חכירה, נראה לי שנותן את המענה במינון הנדרש.

<אריק בוגנר: אני אגיד דבר מאוד פשוט.

<אריק בוגנר: בתעשייה אם לא רואים אופק לא משקיעים.

<אריק בוגנר: ברור לגמרי.

מיקי לוי: לא צריך לשכנע אותי.

<אריק בוגנר: 20 שנה זו תקופה לגיטימית, כאשר אם הוועדה, בא לשולחנה דיון כזה, להארכת תוקף מעבר ל-20 שנה, ובא אליה כדיון מקצועי, לא רק דיון נדל"ני, היא יודעת לשים את הדעת על העניין של משמעות הארכת התוקף בהיבט הכלכלי לטובת המשק הלאומי והמדינה, ולטובת המשקיע בעניין הזה, כי הוא השקיע, אז אין שום בעיה.

<אריק בוגנר: אני לא רואה שום בעיה.

<אריק בוגנר: 20 שנה, בעולם שאני חי אותו, ואני מכיר הרבה תעשיות כמוני עולם ואני חי את זה, אין מגבלה כזאת, כי הקרקעות הן לא קרקעות מדינה כמו שפה בארץ, וזה הרבה יותר פתוח.

<אריק בוגנר: יחד עם זה, תהיה מודעים לזה, שברגע שהתקופה תצטמצם, גם התמלוג אולי יעלה, אבל גם מחירי השוק יעלו, המדינה יכולה להיפגע מזה.

<אריק בוגנר: יחד עם זה, אולי לא יהיו חומרים מסוימים, כי אנשים לא ירצו להשקיע בטכנולוגיה.

<אריק בוגנר: רק היום מפרסם משרד הכלכלה תוכנית להגדלת הפריון.

<אריק בוגנר: לא ניתן להגדיל פריון אם לא משקיעים כסף, זה כובל אחד בתוך השני.

<אריק בוגנר: 20 שנה, לאורך השנים שהיו עד היום, הוכיחו את עצמם לתקופה רלוונטית והגיונית.

<אריק בוגנר: גם, מצד שני, להביא לשולחן הזה הארכות תוקף – גם רלוונטי וגם נכון.

<אריק בוגנר: פחות מזה, תמצא, ואדון ישי לוי יכול להעיד, חברות שנתנו תמלוג רק לאחרונה מאוד מאוד גדול לא מוכרות, לא מסוגלות למכור.

<אריק בוגנר: לא בגלל מחירי השוק, כי הן לא יכולות לייצר פשוט, זה מחירים לא ריאליים.

<אריק בוגנר: אי אפשר לייצר בארץ כביש שעולה היום פי שתיים.

<אריק בוגנר: המדינה לא תרצה שהוא יהיה ככה והקבלן לא ירצה.

<אריק בוגנר: ואז מייצרים פתרונות, לצערי הרב, גרועים שהם ירידה באיכות.

<אריק בוגנר: צריך לתת על זה את הדעת, אין רק כיוון אחד ורק כיוון שני, יש לכל דבר מאזניים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אייל.

<אייל לב-ארי: רק אני רוצה כמה דברים.

<אייל לב-ארי: אחד, לחדד שוב את עניין 20 השנים – זה הזמן המצטבר מבחינת ההקצאה.

<אייל לב-ארי: וכרגע מה שהוועדה המקצועית המליצה עוד ב-2011 הייתה הארכה של עוד שמונה שנים, ואחריהן, אם עוד יישאר חומר לכרייה, בעצם המחצבה תצא למכרז רגיל.

<אייל לב-ארי: יש לנו הערות לגבי – אנחנו נמצאים בנושא של מחצבת אחיהוד יבור בגלגול שני בוועדה.

<אייל לב-ארי: הגלגול הראשון היה בכנסת הקודמת ב-2014, זה הוגש לקראת סוף 2013, שאז בעצם הוועדה לא אישרה את ההקצאה בפטור ממכרז, כיוון שהחלטת הפטור פקעה עוד לפני שהבקשה הוגשה לוועדה.

<אייל לב-ארי: ומאז 2014 לא נעשתה הגשה מחודשת של הבקשה עד לזמן הזה.

<אייל לב-ארי: זו הערה ראשונה, שאנחנו גם רוצים לדעת למה הייתה בעצם דממה במשך כמעט ארבע שנים, שבעצם כל מה שהיה צריך לעשות זה לחדש את החלטת ועדת הפטור ברשות מקרקעי ישראל ולהגיש את זה מחדש לוועדה.

<אייל לב-ארי: ודבר שני, גם לאור חלוף הזמן, שהחלטת ועדת הפטור היא מ-2011, האם בעצם יכולים היו להשתנות נתונים או דברים אחרים, שיכולים בעצם לשנות את החלטת הוועדה, את התקפות שלה?

<אייל לב-ארי: בכל זאת, כשהבקשה הוגשה לראשונה לוועדה, לקראת סוף 2013, אם אני זוכר נכון, עדיין היה בעצם פרק זמן יחסית סביר בין החלטת הוועדה המקצועית לבין הגשת בקשה לוועדת הכספים.

<אייל לב-ארי: עכשיו כבר אנחנו נמצאים כמעט שבע שנים – שש שנים וחצי – מאז החלטת הוועדה המקצועית.

<אייל לב-ארי: אנחנו רוצים גם התייחסות לעניין הזה, שגם מעורר בעינינו קושי.

<ישי לוי: אז אני אבקש להשיב.

<ישי לוי: אכן בשנת 2014 – תחילת 2014 זה הובא בפני הוועדה – לא נעשה חידוש, אף על פי שאני יכול לומר לכם, שמבדיקה שעשיתי לאחרונה, כן הייתה פנייה לוועדת הפטור של מועצת מקרקעי ישראל לשוב ולאשרר את האישור שלה.

<ישי לוי: ולאחר שהייתה את הפנייה, בסופו של דבר זה לא הגיע לוועדה.

<ישי לוי: אני לא רוצה להתיימר להצדיק את התמשכות ההליכים מאז 2014 עד סוף 2016.

<אייל לב-ארי: למה?

<ישי לוי: כי אני יודע להעיד על הדברים.

<ישי לוי: אבל אני יודע להתייחס לשאלה המשפטית שאתה שואל.

<ישי לוי: קודם כול, בהחלטת הוועדה, ועדת ביין, אין הגבלת תוקף להחלטה.

<ישי לוי: דבר נוסף, אם נקרא את תוכן ההחלטה - - -

<אייל לב-ארי: אין הגבלת תוקף, אבל הרעיון היה לפעול תוך פרק זמן סביר, כדי שגם יהיה איזשהו קשר - - -

מיקי לוי: ארבע שנים זה לא פרק זמן סביר.

<ישי לוי: נכון, אני מסכים.

<ישי לוי: אבל אם נתייחס לתוכן החלטת הוועדה, אנחנו נראה שהדברים שהוועדה עומדת עליהם הם דברים רלוונטיים אז ורלוונטיים היום לחברה.

<ישי לוי: זה דבר אחד.

<ישי לוי: דבר נוסף, צריך לזכור, שבסוף החלטת הוועדה היא המלצה לרשות מקרקעי ישראל או לוועדת הפטור.

<ישי לוי: ועדת הפטור של מועצת מקרקעי ישראל עכשיו לאחרונה לא אשררה רק את ההחלטה הקודמת, אלא קיימה דיון ענייני בהחלטה ונתנה החלטה ממש מתחילת 2017, אם אני לא טועה - - -

<אריק בוגנר: אוגוסט 2017.

<ישי לוי: כן, ממש מ-31 ביולי 2017, ובה היא מאשרת את הדברים.

<ישי לוי: זאת אומרת, בין כך ובין כך יש כאן תקנת פטור.

<ישי לוי: ותקנת הפטור אושרה על ידי ועדת הפטור של מועצת מקרקעי ישראל.

<ישי לוי: עכשיו אנחנו נחזור רגע, ברשותכם, לתוכן הדברים.

מיקי לוי: זה שהוועדה אישרה רטרואקטיבית מכשירה את זה, אבל משאירה ריח לא טוב של הארבע שנים.

<אייל לב-ארי: לא, גם כל התכנסות הוועדה, כשאני עוד פעם לא מבין למה בעצם ב-2014 זה לא הובא, למרות שאיכשהו כן התחילה להתכנס ועדת פטור חדשה בעניין הזה.

<אייל לב-ארי: כל הגשת הבקשה הזו, כפי שגם מצוין גם בבקשה שהובאה לוועדה, קרתה רק בעקבות הליך משפטי שהתקיים מול הרשות.

<אייל לב-ארי: נראה לי לא בהכרח ספציפית בנושא של מחצבת אחיהוד יבור, אלא על הדרך בנושא של מכרז אחר.

<ישי לוי: מטבע הדברים, יש חובה על הרשות לקדם הליך הקצאה לאור המלצה של ועדה כזו או אחרת.

<ישי לוי: מנגד, וזה מר אריק יוכל להוסיף כאן, מנגד נדרש גם שבעל הזכות יבוא ויבקש לקדם את הפטור שניתן לו.

מיקי לוי: אם אני בעל הזכות ואתם לא באים ועושים לי נו נו נו, אני בכלל לא בא.

<אריק בוגנר: אבל הוא בא.

מיקי לוי: והוא, לא יודע, הוא האדם הסביר והישר, אבל מישהו אחר במקומו, ויש לנו מחצבות אחרות – אני לא בא, עד שהמדינה תתעורר.

מיקי לוי: מה אכפת לי?

<ישי לוי: לכן פתחתי בתחילת הדברים שאני לא בא להצדיק את ההימנעות.

<ישי לוי: אני יכול להגיד שאני נכנסתי לתפקיד לפני כשנה.

מיקי לוי: אין לי טענות אליך ספציפית.

<ישי לוי: לא, בוודאי, אבל אני מייצג פה את רשות מקרקעי ישראל.

מיקי לוי: תיכף ננזוף בה.

<ישי לוי: אוקיי.

<ישי לוי: אז בכל אופן אני חושב, ואריק, תקן אותי אם אני טועה, גם בין 2014 עד לתחילת 2016 לפחות, אם אני יודע נכון, לא היו פניות שלך לרשות לקדם את הנושא הזה.

<ישי לוי: אבל אני לא פה בשביל לגלגל את הרשות לאריק, האחריות מונחת לפתחה של הרשות, ובסוף לפתחי, שאני מנהל את תחום המחצבות ברשות מקרקעי ישראל.

<ישי לוי: ואין לי אלא להיכנס לתוך ההחלטה או ההמלצה של הוועדה המקצועית, ועינכם תראה שהיא מדברת פה על סיכויי מכרז, העובדה שיש לנו פה חברה יחידה בארץ שמתעסקת עוד בתחום הזה.

מיקי לוי: תראה, מהחברה יצאנו לאיזשהו מהלך כללי.

מיקי לוי: אני שם אותה בצד.

מיקי לוי: פתאום נחשפנו לבעיה – רגע, סליחה, ארבע שנים לא עשיתם כלום.

מיקי לוי: רגע, האם 20 שנה זה בסדר?

מיקי לוי: ההצבעה כלפיו היא קלה, בסדר?

מיקי לוי: הינה, אני מקדים את המאוחר.

מיקי לוי: אני מנצל את ההזדמנות הזו להגיד: חברים, אנחנו כמדינה כשלנו, הכנסת – סליחה, הממשלה, הכנסת לא כשלה.

<ישי לוי: אני רק אומר שאין לנו בקשה נוספת שעומדת בקנה.

<ישי לוי: הבקשה היחידה שהתעכבה בצורה הזו זו הבקשה של חברת "צמיתות".

מיקי לוי: אבל אני לא רוצה שיבקשו, אני רוצה שתבואו ותדפקו על השולחן כשזה מסתיים.

<ישי לוי: סליחה, אני אחדד.

<ישי לוי: אין לנו המלצה כזו שלא יושמה.

<ישי לוי: זו ההמלצה היחידה, שלאור העובדה שבתחילה הוחלט לא לאשר להם, רק ב-2011 אושר להם.

<ישי לוי: באו מוועדת הכספים של הכנסת, שלחו אותנו בצדק הביתה, אמרו: חבר'ה, ההחלטה של ועדת הפטור כבר לא בתוקף.

<ישי לוי: זו ההמלצה היחידה המונחת על השולחן, אין עוד המלצות של הוועדות המקצועיות המונחות על השולחן ואשר לא מומשו.

<אייל לב-ארי: אבל אני לא מבין עדיין, ב-2014 למה לא ניתנה החלטה חדשה?

מיקי לוי: כן, לא קיבלנו תשובה.

<אייל לב-ארי: למה ב-2014, כשהתכנסה ועדת הפטור, היא לא סיימה את העבודה שלה?

<אייל לב-ארי: והייתה לה אז, לדעתי, עבודה הרבה יותר קלה, מאשר עבודה של ועדת הפטור של אוגוסט - - -

<ישי לוי: הבעיה היא לא שוועדת הפטור לא סיימה את העבודה שלה, הבעיה שהבקשה הנוספת לוועדת הכספים לא הוגשה.

<אייל לב-ארי: לא, אבל גם לא הייתה החלטה של ועדת הפטור גם אז, כי היו צריכים אז לחדש את הפטור.

מיקי לוי: אחרי 20 שנה.

מיקי לוי: זה מה שאייל אומר.

<אייל לב-ארי: רק אחרי חידוש הפטור היו יכולים להגיש בקשה לוועדת הכספים.

<ישי לוי: נכון מאוד.

<ישי לוי: אני חוזר ואומר, כפי שאמרתי כבר לאחר הדיון: הייתה פנייה לוועדת הפטור.

<ישי לוי: אין לי, ואין במערכת כרגע מסמכים שיכולים להצביע על מה היה בתוך ועדת הפטור, אבל אני יודע שכשאני נכנסתי לתפקיד והתחלתי את התהליך, זה היה יחד עם תחילת ההליכים האלה, עד לפני כן שימשתי היועץ המשפטי במטה רשות מקרקעי ישראל, פניתי לוועדת הפטור והמצאנו את המסמכים.

<ישי לוי: ואני חושב, עוד הפעם, אני אומר כרגע עמדה משפטית: ההמלצה של הוועדה המקצועית בעינה עומדת.

<ישי לוי: וניתנה גם המלצת ועדת הפטור של מועצת מקרקעי ישראל, שלא אשררה רק אחורה, אלא קיימה דיון לגופו של עניין, ואישרה את זה בתחילת אוגוסט 2017.

מיקי לוי: דקה וחצי לפני היום הזה.

<אריק בוגנר: אני יכול להעיר הערה אחת?

מיקי לוי: כן, בבקשה.

<אריק בוגנר: קודם כול לגבי הנושא שנידון כרגע, היו לאורך ארבע השנים האחרונות מספר מפגשים, חלקם משפטיים וחלקם ענייניים עם הרשות, והעלינו את הסוגיה הזאת.

<אריק בוגנר: בשונה ממה שטוען ידידי פה, הדברים עלו, יש לנו גם - - -

<ישי לוי: רק תנקוב בתאריך, כדי שזה יהיה ברור.

<אריק בוגנר: הדיון הראשון היה בשני בפברואר 2015, אחרי זה הייתה עתירה משפטית שעלתה ב-2 ביוני 2015, ואחרי זה ישנה עתירה נוספת שעלתה ב-22 ביוני 2016.

<אריק בוגנר: בכל המקומות האלה הנושא הזה הועלה והוזכר.

<אריק בוגנר: לצערנו הרב, רק לאחר שהישות המשפטית שהעלינו בפעם האחרונה דרשה התייחסות של הרשות, זה הגיעה לידי שולחנה של ועדת הכספים.

<אריק בוגנר: אני אומר את זה כעובדות, וזה אתם רואים לנגד עיניכם.

<אריק בוגנר: דבר שני, אני רוצה להגיד דבר אחד, מה שהזכיר האדון.

<אריק בוגנר: אנחנו חברה ייחודית, יחידה בישראל בתחומה.

<אריק בוגנר: אנחנו עובדים כבר שישה חודשים, שבעה חודשים, בלי מקור חומר גלם.

<אריק בוגנר: אנחנו חברה בין המובילות בישראל, שמספקת חומרים לתעשיית ההתפלה בישראל, לתעשיית תוספי המזון בישראל, לתעשיית הבנייה בישראל.

<אריק בוגנר: אנחנו אוטוטו בקצה היכולת שלנו להמשיך ולפעול.

<אריק בוגנר: כמובן שזה יפגע בתעשיית ההתפלה וכמובן שזה יפגע בתעשיית תוספי מזון לבעלי חיים לישראל וגם בחברת חשמל.

מיקי לוי: אני מסיים את זה היום.

<אריק בוגנר: אז אני רק מעלה את זה על השולחן, שתדעו.

מיקי לוי: לא, לא התכוונתי לא לסיים את זה.

מיקי לוי: דווקא מהבעיה שלך הלכנו והרחבנו את הקשת ל-180 מעלות, כי יש כאן כשל של הממשלה, של המינהל.

מיקי לוי: ודעתי אינה נוחה מכך שיש כאן פיגור של ארבע שנים בקבלת ההחלטה, בהבאה של זה לוועדת הכספים.

מיקי לוי: אוי ואבוי אם ככה המדינה מתייחסת למשאבי הטבע שלה.

מיקי לוי: וכריית חול ומחצבות זה משאב טבע.

מיקי לוי: כל האנשים, זה נראה להם שיש כאן הרבה כזה, אבל לא, זה משאב טבע ששייך לכולנו.

מיקי לוי: אני מפריד את העניין הזה שדעתי אינה נוחה מכך שיש כאן כשל, כשל שלנו כמדינה, של הממשלה.

מיקי לוי: ובעניין הזה אני לא יודע אם אני, ואני לא רוצה לקחת את התפקיד מגפני ולנזוף באחראים על במינהל, אבל בהחלט ראויים לנזיפה בעניין הזה.

מיקי לוי: אוי ואבוי אם זה היה קורה למישהו בשוק האזרחי – הוא היה משלם על זה.

מיקי לוי: אתה יודע את זה.

מיקי לוי: ככה לא מנהלים.

מיקי לוי: ככה לא מנהלים.

מיקי לוי: אני אומר לך עכשיו, אני עכשיו יכול לנצל את זה, אני לבד כאן:

מיקי לוי: דעתה של ועדת הכספים אינה נוחה מההתנהלות של מינהל מקרקעי ישראל.

מיקי לוי: זוהי התנהלות לא ראויה, פיגור של ארבע שנים.

מיקי לוי: לכאורה חוסר שליטה.

מיקי לוי: אני ממש נזהר בדברים שלי ומנסה להיות עדין.

מיקי לוי: התמשכות ההליכים האלה מ-2014 עד להיום זה לא תקין, זה משהו לא דפק פה.

מיקי לוי: ורשות מקרקעי ישראל – זה במגרש שלכם.

מיקי לוי: זה במגרש שלכם.

מיקי לוי: ואני לא יודע מי יהיה כאן בעוד – לא דווקא הוא, כשהוא יגמור, או מחצבות אחרות שיעברו את ה-20 שנה ויצטרכו לקבל אישור על פי מה שנקבע, אחרי 20 שנה צריך להביא את הכול לשולחן הזה.

מיקי לוי: האם מישהו יבוא ויפשפש בהיסטוריה – כן או לא?

מיקי לוי: תצטרך להעביר את זה לאנשים שהם קובעי המדיניות במינהל.

מיקי לוי: זו התנהלות לא בסדר, לא נכונה, לא תקינה בלשון המעטה.

מיקי לוי: עכשיו, זה דבר אחד.

מיקי לוי: אייל, אם אתה רוצה מבחינה משפטית.

מיקי לוי: דעתי אינה נוחה.

מיקי לוי: חוץ מלעשות לכם נו נו נו – אם זה היה במישור האזרחי יכול להיות שמישהו, אחראי על המחצבות, לא דווקא אתה, מישהו במינהל, בדרג הביניים או בדרג הבכיר, היה צריך לבוא ולתת הסברים לבעלים.

מיקי לוי: במקרה זה הבעלים זה המדינה, אבל אם זה היה בעלים פרטיים זה לא היה נגמר ככה בנו נו נו.

<אייל לב-ארי: השאלה של תקפות ההחלטה הייתה גם אולי בשיחות שלכם עם משרד המשפטים לאור חלוף הזמן?

מיקי לוי: לא, אבל אחרי 20 שנה הסתיים המכרז, ומאז לא נעשה דבר, מעבר להליכים שהוא – לא נעים לי להגיד לך, לא לפרוטוקול: אתה במידה מסוימת פראייר.

מיקי לוי: היית ישר, רצת לבית המשפט, באת לממשלה, למדינה ואמרת: תקשיבו, משהו לא בסדר, אני רוצה שתאשרו לי.

מיקי לוי: יכולת לשבת גם בשקט.

<אריק בוגנר: אבל אז היית תוקע אותך – אותך, במירכאות, כאזרח – לא היית מקבל מי שתייה.

מיקי לוי: כן, אני מבין מה שאתה אומר.

<אריק בוגנר: אבל יש לי אחריות.

מיקי לוי: אתה במקרה הזה גילית אחריות רחבה מאוד, ואני מסיר את הכובע בפניך על העניין הזה.

<ישי לוי: אני לא מגלגל את האחריות שעומדת לפתחי באופן ישיר, כמי שאחראי על תחום החזקת המחצבות.

מיקי לוי: לא עליך אישית, אתה רק שנה בתפקיד.

<ישי לוי: אבל אני חייב גם לאזן טיפה, אני בסוף נמצא פה כנציג רשות מקרקעי ישראל, אני חייב לומר, כמו ששמענו, מבלי להיכנס עכשיו לתאריכים, מ-2014 עד פברואר 2015 לא הייתה שום פנייה של חברת "צמיתות".

<ישי לוי: לחברת "צמיתות", וזה לא השולחן כאן - - -

מיקי לוי: הוא צודק, למה שהוא יפנה?

<אייל לב-ארי: ועדיין היה חומר להתפלה.

<ישי לוי: מכיוון שהיו בידיהם מספר מחצבות נוספות, שהיום לא נמצאות בידיהם.

מיקי לוי: טוב, בסדר, בוא נקצר.

מיקי לוי: אני מבקש להעביר את הפרוטוקול הזה לראש מינהל מקרקעי ישראל.

מיקי לוי: אני מניף פה דגל אזהרה לעתיד לבוא.

מיקי לוי: משהו בביקורת שלכם צריך להשתפר.

מיקי לוי: אולי בגלל שאתה חדש, זה בדיוק האיש הנכון במקום הנכון, שיכול לבוא ולעשות שינוי בנושאי הפיקוח.

מיקי לוי: והכנסת היא מפקחת.

מיקי לוי: ההתנהלות של המינהל לא בסדר.

מיקי לוי: זה לא יכול – ארבע שנים, שככה הוא אזרח ישר ולכן הוא בא הנה.

מיקי לוי: אז אני מבקש להעביר את הפרוטוקול הזה למינהל לעתיד לבוא הפיקוח של המדינה צריך להיות יותר טוב.

<ישי לוי: אני מקווה שבבקשה הבאה שמונחת כאן על השולחן אנחנו כבר נראה שהרשות פעלה בטווח זמנים מיידי והביאה את זה, אבל נשאיר את זה תיכף לנושא הבא שיעלה.

מיקי לוי: אנחנו חייבים לפקח עליכם.

משה גפני: מה עשית?

מיקי לוי: קודם כול, נזפנו ברשות מקרקעי ישראל.

משה גפני: זה תמיד טוב.

מיקי לוי: ארבע שנים לא הביאו את זה לפתחנו.

מיקי לוי: הוא היה במקרה ישר והלך ואמר: אני רוצה, תיתנו לי, חלק מהחומרים שלי זה למי התפלה וזה יפגע בתוספי מזון.

מיקי לוי: הוא למעשה ארבע שנים עובד בחלל ריק.

מיקי לוי: הוא יצא ישר יותר מכל דבר אחר.

משה גפני: מיקי לוי הוא חבר כנסת רציני.

מיקי לוי: ולכן אני אמרתי, שאני מבקש להעביר את הפרוטוקול לראש הרשות, כדי שינסו לשפר את הפיקוח לעתיד לבוא, כי יש עוד מחצבות שפועלות.

מיקי לוי: זה לא רק הוא.

מיקי לוי: ויש מחצבות שראינו, לא פועלות לפי מה שצריך, לפי הדין.

מיקי לוי: הייעוץ המשפטי העלה גם כן בעניינים שלו נושאים שלא היה פיקוח.

מיקי לוי: למה לא עשו, עוד הפעם, אם אתה רוצה במילה וחצי, את נושא המכרזים, התוספת שהוא ביקש כשזה נגמר אחרי 20 שנה.

מיקי לוי: ארבע שנים לא נעשה כלום.

משה גפני: הייתה הערה שלכם?

<אייל לב-ארי: ההערה שלנו הייתה שבעצם מאז 2014, בכנסת הקודמת, זה הובא לוועדה, וזה הובא לוועדה כשהחלטת ועדת הפטור כבר פקעה.

<אייל לב-ארי: וכשנאמר גם לפרוטוקול שתובא בקשה חדשה, כבר באותו דיון.

<אייל לב-ארי: לא נעשה בעצם דבר עד לתקופה האחרונה, חצי השנה האחרונה.

משה גפני: למה?

משה גפני: למה לא עשיתם?

<ישי לוי: כמו שאמרתי, ב-2014, כשהגענו לפה, ונדרשנו לחזור לוועדת הכספים של הכנסת, מ-2014 – סליחה, אני אפתח ואני אומר: אני כרגע נציג רשות מקרקעי ישראל, מנהל את תחום המחצבות, האחריות מונחת לפתחי, בין שהייתי באותם ימים בתפקיד ובין שלא.

<ישי לוי: האחריות היא שלי, ואני מקבל את ההערה.

משה גפני: כן, לא חשוב.

משה גפני: אנחנו לא מדברים עליך באופן אישי.

<ישי לוי: אני מקבל את ההערה שנאמרה כאן.

<ישי לוי: אף על פי כן אני רוצה לומר, וזה לא בא להצדיק את העיכוב בהבאת החומר בפני הוועדה, אף על פי כן אני חייב לומר, שב-2014, לפחות את התאריך שנאמר פה, פברואר 2015, גם לא הייתה שום בקשה של החברה שנקדם את הליך הפטור הזה שלה.

<ישי לוי: אני לא נכנס לשיקולים של החברה, זה עניינה, וזה לא פוטר אותנו מהחובה לבוא בפני ועדת הכספים של הכנסת ולהביא את זה בפניה.

<ישי לוי: מה שאני יכול להגיד זה שהבאנו את זה כרגע לוועדה, נושאים נוספים או נושא נוסף שהיה צריך לבוא בפני הוועדה, הובא לדעתי, ואתם תיכף תראו, בלוחות זמן סבירים לחלוטין.

<ישי לוי: ואני מקווה שההתנהלות הזאת תמשיך גם הלאה.

<אייל לב-ארי: אני חייב להגיד שזה קצת יוצר לי אי נוחות, שמצד אחד נאמר כאן שהחלטת הוועדה המקצועית אינה מוגבלת בזמן, מצד שני חלף הזמן, מצד שלישי שמונה השנים הרי נמנות מההקצאה, אל מההחלטה של הוועדה המקצועית.

מיקי לוי: הכול בדיעבד.

<אייל לב-ארי: וכאילו בעצם איכשהו נשמר גלגול הזכות לאורך הזמן, עד שייגמר חומר במחצבה א', ייגמר חומר במחצבה ב', ואת הזכות הזאת שאני שומר אותה לאורך זמן בלתי ידוע או בלתי מוגדר, ברגע שאני אצטרך אותה, אני כנראה אולי אשלוף אותה – אני לא יודע, אני אומר את זה בזהירות.

משה גפני: מה הם מבקשים, החברה?

מיקי לוי: הם בסדר.

מיקי לוי: הם דווקא היו בסדר.

מיקי לוי: המדינה הייתה לא בסדר.

משה גפני: מה הם מבקשים?

מיקי לוי: הם קיבלו שמונה שנים הארכה על ה-20 שנה.

מיקי לוי: זה אושר, אין לי בעיה לתת את זה.

משה גפני: וזה בסדר מבחינתכם?

<אריק בוגנר: כן.

מיקי לוי: אני גם, אחרי התקלות שהמדינה עשתה בחוסר פיקוח - - -

משה גפני: הרשות במקרה הזה.

מיקי לוי: הרשות במקרה הזה, היא זרוע של המדינה, של הממשלה.

מיקי לוי: ביקשתי שהפרוטוקול יעבור לראש הרשות, כי ועדת הכספים מרימה דגל אדום.

מיקי לוי: הייתה התנהלות לא תקינה, חוסר פיקוח.

מיקי לוי: הוא הבטיח שזה יתוקן, שהמערכות יתוקנו, ולא נותר לי אלא לקבל את זה, ולראות על העתיד לבוא.

מיקי לוי: ושוכנעתי שה-20 שנה זה בתחום הסבירות.

משה גפני: אתם מאשרים את זה?

משה גפני: זאת אומרת, אנחנו יכולים לאשר?

<אייל לב-ארי: אני חייב לבוא ולהגיד לך, אדוני היושב-ראש, שזה לי יוצר אי נחת.

משה גפני: מה אתה מציע?

משה גפני: אני אקבל מה שתגיד.

משה גפני: תגיד מה אתה מציע.

<אייל לב-ארי: אני כן רוצה את התייחסות משרד המשפטים למצב הזה.

<אייל לב-ארי: אני מבקש באמת את סליחתך, ישי.

משה גפני: משרד המשפטים פה?

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: זו הבעיה.

<אייל לב-ארי: מה עמדתם לסיטואציה - - -

<ישי לוי: אני מזכיר לכם, שזה גם עמד בפני בית המשפט.

<ישי לוי: זאת אומרת, בית המשפט לא קבע, הוא לא מחליף את שיקול דעת הוועדה - - - ראה לנכון - - -

משה גפני: כן, אבל בית המשפט לא רלוונטי פה.

משה גפני: למה אתה רוצה את משרד המשפטים?

<אייל לב-ארי: חלוף הזמן בין החלטת הוועדה המקצועית, שכמו שישי אמר באמת, לא הגבילה את עצמה בזמן, אבל ההחלטה ניתנה ב-2011.

<אייל לב-ארי: החלטת ועדת הפטור היא שונה, הייתה ב-2012, לקראת סוף 2013 - - -

משה גפני: ממתי אתה אחראי על הכרייה?

<ישי לוי: כשנה בפועל.

משה גפני: זאת אומרת, אתה לא היית בתקופה הזאת?

<ישי לוי: בוודאי שלא.

<ישי לוי: אבל עוד פעם, זה לא מסיר את האחריות שלי.

משה גפני: לא, שאלתי טכנית.

משה גפני: זה ברור.

משה גפני: בקיצור, אתה אומר שלא נאשר את זה עד שלא תהיה חוות דעת של משרד המשפטים?

<ישי לוי: אולי, אם יורשה לי, אדוני, עוד מילה אחת לומר.

<ישי לוי: בסוף תזכרו שיש פה תקנת פטור ויש את תקנות הפטור.

<ישי לוי: תקנות הפטור קובעות שתקנת פטור צריכה להיות מאושרת על ידי ועדת הפטור במקרה שזה מעל 5 מיליון שקל.

<ישי לוי: ועדת הפטור אישרה את זה לאחרונה.

<ישי לוי: האם אנחנו מתכוונים לערער גם על החלטת ועדת הפטור של מועצת מקרקעי ישראל?

<ישי לוי: אני חושב שחבל למשוך את הדיון.

<אייל לב-ארי: אני לא מערער על החלטת ועדת הפטור.

<ישי לוי: הלכה למעשה זה מה שקורה.

<אייל לב-ארי: אבל יש לי את הקושי של חלוף הזמן.

<ישי לוי: אבל ועדת הפטור מה-31 ביולי 2017 אישרה את זה.

משה גפני: לך יש בעיה אם אנחנו דוחים את זה בכמה ימים?

מיקי לוי: שבוע.

<אריק בוגנר: הודעתי לוועדה שכרגע אין לנו מקור חומרי גלם בישראל.

<אריק בוגנר: אנחנו בין היתר הספקים המובילים לתעשיית ההתפלה בישראל.

<אריק בוגנר: כשלושה חודשים יש לנו יתרת חומר גלם, שדאגנו באחריותנו לאפסן.

<אריק בוגנר: מעבר לזה תהיה פגיעה.

משה גפני: טוב, אני מקבל את העמדה שלכם.

מיקי לוי: שבוע, אין לך בעיה עם שבוע.

משה גפני: בסדר, אני אשים את זה על סדר-היום.

מיקי לוי: ואין לנו טענות אליך, אתה נהגת כשורה.

משה גפני: כן כן, בסדר גמור.

משה גפני: אני שם את זה בשבוע הבא על סדר-היום.

משה גפני: אני אבקש, כפי שאתם דורשים, את עמדת משרד המשפטים, שהם יוזמנו גם לדיון בוועדה.

מיקי לוי: אולי תעביר להם את החומרים לפני כן, שיבואו מוכנים.

משה גפני: כן, שיבואו מוכנים.

משה גפני: ותבוא גם.

משה גפני: נחמד פה.

<ישי לוי: אני אבוא גם.

<ישי לוי: אבל הלכה למעשה אני מקריא לכם את החלטת ועדת הפטור מה-15 באוגוסט 2017, אדוני.

משה גפני: לא רלוונטי.

משה גפני: לא רלוונטי.

משה גפני: אנחנו מקבלים את עמדת הייעוץ המשפטי שלנו.

משה גפני: הוא רוצה חוות דעת של משרד המשפטים.

משה גפני: אז אם רשות מקרקעי ישראל היה גוף – שאגב, אני הולך לקיים עליו דיון כנראה אחרי התקציב.

משה גפני: צריך לקיים דיון על הגוף הזה, זה גוף – כשאומרים לי: צריך לפנות לרשות מקרקעי ישראל, יש לי כזה – זה לא נוגע לכרייה, אני לא עוסק בדברים האלה, אבל לא בטוח שזה גוף שצריך להמשיך בדרך הזאת, יכול להיות שיהיה צריך לעשות שינויים.

משה גפני: אייל, אני מקבל את העמדה שלך.

משה גפני: אנחנו בשבוע הבא נשים את הדיון.

משה גפני: אני מבקש, כמו שאמר חבר הכנסת מיקי לוי, להעביר למשרד המשפטים את החומר, שהם יבואו לפה עם חוות דעת, ואז לפי זה אנחנו נאשר.

<אייל לב-ארי: יש עוד נושא בתוך הבקשה הזאת.

<אייל לב-ארי: שתי בקשות.

משה גפני: אה, סליחה.

<ישי לוי: טוב, אני מקווה שהפעם אנחנו לפחות נראה את פועלה של רשות מקרקעי ישראל בתוך טווח זמנים ראוי.

<ישי לוי: בהמשך להחלטות ממשלה, שנקבעו בעניין של המלט, והדאגה של אספקת חומר הגלם למפעל המלט, שבשעתו, כשהכרזת הממשלה דנה, זו הייתה חברה אחת עם שני מפעלים, חברת "נשר".

<ישי לוי: ומכירת מפעל נשר, שהיה ב"הר טוב", שיצא מידיה של חברת "נשר" בכדי לייצר איזושהי תחרות בכל זאת במשק בשנת 2015.

ואני מתקדם הלאה: מועצת מקרקעי ישראל, כמו שאמרתי, ב-10 במאי 2017 קבעה שיש להקצות את מחצבת הר חרוז, שנמצאת בסמוך למפעל מלט "הר טוב", כדי שיהיה לו ביטחון שיש לו חומר גלם והוא יכול לספק את המלט לשוק.

ואני מתקדם הלאה: למה 23 שנים ולא 40, כמו שהמליצה ועדת הרשקוביץ?

ואני מתקדם הלאה: מכיוון, כאן זה היה בטיפולי, כשאני ראיתי שהתוכניות המאושרות המפורטות, שמכוחן ניתן מחר בבוקר להיכנס ולהוציא חומר, הן מספיקות לסדר גודל של 23 שנים, אז ביקשתי שזה יהיה 23 שנים.

ואני מתקדם הלאה: אכן יש תוכניות נוספות, אלא שהתוכניות האלה - - -

משה גפני: אתה לא מביע את דעתך במועצה שלכם, כשמגיע דיון כזה?

<ישי לוי: לא, אבל אני כן בעניין.

<ישי לוי: כשהחלטת מועצה כזו נכתבת אז אני שותף לה.

<ישי לוי: לא, לא.

<ישי לוי: זה אכן.

<ישי לוי: אני רק מסביר למה מועצת מקרקעי ישראל המליצה 23 שנים ולא יותר.

משה גפני: לא, אני שואל רק על התהליך.

משה גפני: אבל זה מה שהיא המליצה?

<ישי לוי: נכון.

משה גפני: אז היא לא המליצה 40 שנה?

משה גפני: כן, הבנתי.

משה גפני: יש לכם השגות על הנושא הזה?

<אייל לב-ארי: שוב, החלטת הממשלה היא מ-2014.

<אייל לב-ארי: 2015 – רק אז התחילה המכירה של המפעל?

<ישי לוי: כן, החלטת הממשלה עוסקת במפעל "נשר".

<ישי לוי: אנחנו עוסקים במפעל מלט "הר טוב", שלימים יצא מידי חברת "נשר".

<אייל לב-ארי: נכון.

<אייל לב-ארי: זאת הייתה החלטה בעצם שלובה ב-2014, במסגרת המלצות של ועדת טרכטנברג, שבין היתר המליצה – או שזה היה כבר ועדת הרשקוביץ – לפתוח בעצם את שוק המלט בארץ לתחרות, ובין היתר גם קבעה סוג של הטבות גם למפעל "נשר".

<אייל לב-ארי: וכמו שאמרתי, 2015, אם אני זוכר נכון, נמכר המפעל מ"נשר" לחברת "הר טוב".

<ישי לוי: נכון.

<ישי לוי: צריך רק לזכור - - -

משה גפני: רגע, שנייה, אני רוצה לדעת מה עמדתך.

<אייל לב-ארי: מה צריך לזכור?

<ישי לוי: שכשהמפעל נמכר ב-2015, הוא נמכר עם ההרשאה שכבר הייתה קיימת להמשך פעילות במחצבה עד מאי 2017.

<אייל לב-ארי: נכון.

<ישי לוי: אני כבר חושש, שלא יעלו פה טענות – אנחנו פעלנו, עובר לסיום ההרשאה, לחדש הרשאה נוספת.

<ישי לוי: ההרשאה היום מונחת בפניכם ל-23 שנים.

<ישי לוי: תזכרו, זה לא מ-2015.

<ישי לוי: ההרשאה הקודמת הייתה עד מאי 2017, זה גם המועד פחות או יותר שנתקבלה החלטת המועצה, ומיד לאחר מכן קיבלנו את אישור שר האוצר, כמו שאנחנו נדרשים, ובאנו לוועדה, אחרי שעברנו את כל המשוכות הנדרשות, בכדי שהוועדה לא תצטרך לשאול את עצמה, האם גורמים נוספים צריכים לאשר – כן או לא?

<אייל לב-ארי: בסדר.

<אייל לב-ארי: אפשר לבוא ולהתעמק בהחלטה שהייתה - - -

משה גפני: מה אתה מציע לנו?

<אייל לב-ארי: במקרה הזה, אפשר לבוא ולדעתי, אדוני, לאשר.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: זה שתי בקשות נפרדות?

<אייל לב-ארי: שתי בקשות נפרדות.

<אייל לב-ארי: אתה יכול עכשיו אם אתה רוצה - - -

משה גפני: בסדר.

משה גפני: הבקשה הראשונה – אני מבקש להביא בשבוע הבא, להעביר למשרד המשפטים.

משה גפני: להזמין אותם לדיון, להזמין את ישי, שבסדר.

משה גפני: לגבי הבקשה השנייה, שזו בקשה נפרדת, נכון?

<אייל לב-ארי: אפשר להצביע עליה בנפרד, כיוון שזה הרשאות ספציפיות.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: מי בעד אישור הבקשה השנייה?

משה גפני: ירים את ידו.

<אייל לב-ארי: שזה לחברת מלט "הר טוב".

משה גפני: כן, לחברת מלט "הר טוב".

<קריאה: 23 שנה.

משה גפני: כן, 23 שנה.

משה גפני: מי נגד?

משה גפני: מי נמנע?

משה גפני: בעד אישור הבקשה – פה אחד

משה גפני: הבקשה השנייה אושרה.

משה גפני: הראשונה לא, הראשונה תהיה בשבוע הבא.

משה גפני: תעבירו למשרד המשפטים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: תודה, ישי.