ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 689, 2018-01-29 09:00

אלי אלאלוף: בוקר טוב.

אלי אלאלוף: היום 29 בינואר 2018, י"ג בשבט תשע"ח.

אלי אלאלוף: השעה 09:04.

אלי אלאלוף: אני שמח לקיים דיון באחת התחומים שאני במקרה מכיר טוב מהעבר שלי ושהוא באמת זקוק לכיוון הבעיות שמלוות אותו.

אלי אלאלוף: יש לנו פה הצעה לדיון של חברי הכנסת מיקי רוזנטל, שנוכח כאן, מירב בן ארי, ששמעתם אותה, אם לא ראיתם אותה, מרדכי יוגב, עמר חמאד שלא נמצא פה וחבר הכנסת מאיר כהן, ואגב מי שכל הזמן לחץ, חברת הכנסת מיכל רוזין וחבר הכנסת איציק שמולי, אז אני מצטרף גם אתכם.

אלי אלאלוף: הדיון הוא באמת על הבעיות בחסות הנוער לא רק בעקבות המכרז שיצא - יש פה נציגים של הזוכים האפשריים?

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: הודיעו שלא יגיעו מראש, כי באמת זה לא סופי.

אלי אלאלוף: כנראה הדיון שמתקיים גם היום בבית המשפט ואתמול, מצב שאין החלטות בינתיים וברור שזה יזמין דיון נוסף.

אלי אלאלוף: חסות הנוער זה אחת האוכלוסיות הכי זקוקות.

אלי אלאלוף: שלום לחברתי קארין אלהרר.

קארין אלהרר: בוקר טוב.

אלי אלאלוף: ובאמת זקוקים לטיפול אינטנסיבי ברמה אחרת ממה שקיים והרבה שנים המשרד יודע שהמצב הוא לא הכי מסודר והכי תקין, למרות שהיו ניסיונות.

אלי אלאלוף: אתם יודעים שהיו תוספות ישירות לגופים שהפעילו את חסות הנוער, אבל עם המכרז וכל התוספות וכל השינויים שהיום, נעלמו.

אלי אלאלוף: התנאים של המכרז, אני חייב להגיד שאני חשבתי שהחשב הכללי של האוצר הוא שיוציא את המכרז והתברר שלא.

אלי אלאלוף: הפעם המכרז יצא ממשרד הרווחה בתנאים שמשרד הרווחה קבע, ובין היתר הוא התכחש לכל ההתחייבויות שהיו לו בעבר ושלא הופעלו וזה הכי מוזר.

אלי אלאלוף: שהופעלו, סליחה, ובמכרז זה התבטא.

אלי אלאלוף: נציגי הרווחה אמרו לי שנמצא פה ראש המטה של הסמנכ"לית.

אלי אלאלוף: גם זה לא?

<נפתלי יעב"ץ: נמצא פה.

<נפתלי יעב"ץ: שמי נפתי יעב"ץ.

אלי אלאלוף: מה תפקידך?

<נפתלי יעב"ץ: ראש מטה סמנכ"לית תקון.

קארין אלהרר: מה זה תקון?

אלי אלאלוף: תקון זה היה מנחם וגשל, שהוא המציא את התקון.

מיכל רוזין: איפה מנחם וגשל, איפה?

אלי אלאלוף: בצרפתית לה-תקון - - -, זה משהו, למי שמבין צרפתי.

<משה רון שוקרון: אני משה רון שוקרון ממשרד הרווחה, אני סמנכ"ל רשת, תשתיות ותפעול.

אלי אלאלוף: אז אתה אחראי על המכרז?

<משה רון שוקרון: כן.

קארין אלהרר: איזה סמנכ"ל, סליחה?

מירב בן ארי: תשתיות ותפעול.

קארין אלהרר: תודה.

אלי אלאלוף: אם הוא שוקרון, אתם יודעים מאיפה הוא בא.

אלי אלאלוף: אנחנו נדע בסוף אם זה מפאז או מ- - -, נצטרך לעשות - - -.

אלי אלאלוף: אוקיי.

<ענת כהן שמואל: מיכל רוזין היא המציעה הראשונה.

אלי אלאלוף: אז אני אמרתי.

<ענת כהן שמואל: נכון, ואחר עאידה תומא סלימאן.

אלי אלאלוף: מה שהיה כתוב אצלי בנייר.

מיכל רוזין: הוא דואג לי גם כשלא כתוב לו.

אלי אלאלוף: אני אמרתי.

אלי אלאלוף: אז באמת לאור המצב הזה שהוא לא ברור, אבל מה שכן ברור זה שהמצב של חסות הנוער הוא מצב רע מאד.

אלי אלאלוף: תסכול של העובדים.

אלי אלאלוף: אני חושש לטיפול שהילדים אמורים לקבל, כי זה לא ילדים קלים, שיכולים להרשות לעצמם הזנחה זמנית כלשהי, ולכן אני מבקש מהחברים שהציעו ומתקנים אותי שהמציעה הראשונה הייתה מיכל רוזין ואני שמח להתחיל איתך.

אלי אלאלוף: בבקשה מיכל.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: בוקר טוב.

מיכל רוזין: אני באמת שמחה שהצלחנו להגיע לדיון הזה ואני מודה על כך ליושב ראש הוועדה.

מיכל רוזין: אני יודעת שהיו הרבה מאד לחצים בעניין, גם עלינו, חברי הכנסת.

מיכל רוזין: אני בכל זאת רוצה לומר, למרות שאני יודעת שהמנכ"ל היה אתמול עד אישון לילה, כמו חלק גדול מהאנשים שנמצאים פה בישיבה, בדיונים עם העובדים.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה לא ראוי וזה מזלזל, לאחר שהוא זה שביקש גם לדחות חלק מהדיונים והעובדה שהוא לא נמצא פה כעת ולא מייצג את משרד הרווחה – עם כל הכבוד לעובדים ואני מכבדת, הכל ראוי ונכון – המנכ"ל, שהוא גם מינוי של השר, צריך להיות פה ולתת את התשובות הראויות.

מיכל רוזין: ולכן אני חושבת שמן הראוי שהוועדה גם תגיד זאת.

מיכל רוזין: אני חושבת שהדיון על חסות הנוער הוא כל כך חשוב לי מעבר ואין ספק שתיכף אני אגע בזכויות העובדים ובנושא של היחס לעובדים מהממשלה, ממשרד הרווחה, אבל אנחנו חייבים לטפל בסוגיה של מיקור החוץ של משרד הרווחה.

מיכל רוזין: זו סוגיה שחוזרת על עצמה כל הזמן שוב ושוב.

מיכל רוזין: ההפרטה שהייתה בשלב ראשון כבר משנת 2009 לעמותות ולאחר מכן עובר על ידי המכרזים לחברות פרטיות.

מיכל רוזין: מכרז אחד, אני מזכירה לכם, בוטל על ידי בית המשפט.

מיכל רוזין: הוא נגע למקלטים לנשים מוכות ועל הרבה מאד מכרזים יש קושי רב גם היום, כשאני פועלת מול משרד הרווחה ומכרזים אחרים שקשורים לנושאים שבהם אני מטפלת.

מיכל רוזין: הסיפור הזה של לעשות מכרז, של להעביר בעצם את תפקידה של הממשלה, תפקידה של המדינה לידיים פרטיות שהאינטרס שלהם הוא לא כמו של עמותה ולא עם המקצועיות והמומחיות שיש לעמותה ועם האידיאולוגיה שעומדת מאחורי השירות של העמותה, אלא להעביר לידיים פרטיות – ואני לא רוצה להגיד פה שום דבר רע על חברה כזאת או אחרת.

מיכל רוזין: זה לא אישי כלפי אף חברה.

מיכל רוזין: אני מדברת פה והטענה שלי היא למדינה ולשיטת העבודה של המדינה ולכן חסות הנוער היא חלק מהדיון הרחב הזה.

מיכל רוזין: כאשר המדינה עושה מכרז - - -

אלי אלאלוף: סליחה, ההצעה השנייה לדיון הייתה של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אלי אלאלוף: ברוכה הבאה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מיכל רוזין: כבוד יושב הראש, כאשר המדינה מוציאה מכרז והיא לא מחייבת במכרז את החברה להעניק, קודם כל להעסיק את העובדים שהם אנשי מקצוע.

מיכל רוזין: זה לא רק שהם אנשי מקצוע, זה אנשי שירות, זה אנשים שבאו לתפקיד הזה לא כי הם מרוויחים בו כסף.

מיכל רוזין: בואו נודה על האמת.

מיכל רוזין: הם באו לתפקיד הזה כי יש להם מחויבות אישית ויש להם מחויבות ערכית.

מיכל רוזין: הם מאמינים במה שהם עושים.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים שהם ימשיכו לעבוד עם הנוער הזה.

מיכל רוזין: אתה יודע, גם מתייחסים לזה כאילו זה החלפת סופר מרקט או מכולת או בעלים של איזו חברה סלולארית.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לראות את המטופלים.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לראות את מי שבאנו לשרת, את מי שבאנו להועיל לו, מי שבאנו לעזור.

מיכל רוזין: לא יכול להיות שאת כוח האדם הזה לא נראה כערך, לא נראה אותו כנכס.

מיכל רוזין: הוא נכס של המדינה.

מיכל רוזין: זה אנשים שעובדים שנים עם בני הנוער, מכירים את התחום, מכירים את המקצוענות.

מיכל רוזין: למה אנחנו זורקים – מה שנקרא שופכים את התינוק עם המים.

מיכל רוזין: ההיפך, זה אינטרס של המדינה שבמכרז יגידו אנחנו מבקשים שתקלטו את העובדים, כי העובדים הם נכס.

מיכל רוזין: חושבים שהעמותה לא תפקדה טוב, אני בכלל חושבת שלמדינה יש שיטה לייבש את העמותות ולעבוד לא נכון עם העמותות ואז בסופו של דבר ללכת ולהוציא את זה לחברות פרטיות כי פתאום זה התייעלות.

מיכל רוזין: אחר כך תספר לכם חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן על החוויה שלה, עוד לפני שהיא נכנסה לכנסת עם העניין הזה.

מיכל רוזין: אבל אני אומרת בצורה חד משמעית, העובדה שהמדינה לא רואה שצריך להיות חלק אינהרנטי מהמכרז שהעובדים ימשיכו לעבוד, כי הם נכס, הם לא עול.

מיכל רוזין: אתם מתייחסים אליהם כעול, כנטל, כמשהו שאתם צריכים לפתור עם בית דין לעבודה.

מיכל רוזין: תראו בהם נכס.

מיכל רוזין: הם עם האידיאולוגיה, הם עם הכוונות, הם עם המקצועיות.

מיכל רוזין: למה לזרוק את זה ולהביא עובדים חדשים, שיכולים להיות בסופו של דבר גם עובדים טובים, אבל בסופו של דבר יש גם תקופת מעבר.

מיכל רוזין: מי סובל מתקופות המעבר האלה, אם לא באמת השוהים.

מיכל רוזין: לכן אני באמת חושבת שסכסוך העבודה הוא לא ראוי וגם עכשיו קיבלתי מסמך מאתמול בלילה, כבוד יושב הראש, איך משרד הרווחה שוב ושוב – הסעיף הראשון שהוא כותב בכל מקום זה – אין לנו שום אחריות על העובדים, אין לנו שום מחויבות כלפי העובדים.

מיכל רוזין: אני חושבת שפה שורש הבעיה.

מיכל רוזין: הכל מתחיל מהעניין הזה.

אלי אלאלוף: אחת השאלות המאד קשות, איך משרד העבודה, הרווחה במקרה זה, הוא אחראי על הילד והוא לא אחראי על האנשים שעובדים עם הילד.

אלי אלאלוף: זה בריחה מאחריות בהגדרה טכנית יבשה, אפילו לא משפטית.

אלי אלאלוף: זה חוסר אחריות מוחלט.

אלי אלאלוף: האחריות של המדינה היא על הילד.

אלי אלאלוף: ברגע שהיא מכניסה ילד למוסד בהחלטה שלה היא אחראית על הילד.

אלי אלאלוף: להתחמק ולהגיד אני לא אחראית על העובדים זה משחק טוב בבית דין לעבודה, אבל זה לא משחק אחראי כלפי אותם ילדים, שנבין את זה פעם אחת ולתמיד.

אלי אלאלוף: זה לא קניית קופסאות טונה.

אלי אלאלוף: זה ילדים.

אלי אלאלוף: זה אנשים חיים, שלא מעבירים אותם כמו סחורה טכנית, כיסא או שולחן.

אלי אלאלוף: נראה לי פשוט אבסורד.

אלי אלאלוף: משרד כזה, לחשוב שישחרר אתכם מאחריות לכתוב בכותרת של הנייר הזה - רק לא לבני אדם הייתם צריכים לכתוב ואז תשתחררו מהאחריות הזאת.

אלי אלאלוף: אל תיקראו משרד הרווחה.

אלי אלאלוף: זה אחד הדברים שאותי מקומם ויש לי עשרות שנות עבודה בתחום הזה.

אלי אלאלוף: אז אחר כך יש לי עוד מה להוסיף, אבל אני כל כך מזדהה עם זה.

אלי אלאלוף: זה נראה לי אבסורד.

אלי אלאלוף: איך אתם לא אחראים?

אלי אלאלוף: כל הממשלה הזאת מחפשת איך להשתחרר מאחריות טכנית, משפטית יבשה.

אלי אלאלוף: מה זה?

אלי אלאלוף: זה ילדים.

אלי אלאלוף: זה ילדים שהם בסיכון, שהם מביאים למערכת האופטימאלית כביכול להיות אחראית.

אלי אלאלוף: תפסיקו להיות רובוטים של היועצים המשפטיים שלכם.

מיכל רוזין: כל מילה בסלע.

מיכל רוזין: אני רק רוצה לסכם.

מיכל רוזין: כשהשר כץ נכנס לתפקידו הוא דרש לקבל אליו, להיות לא רק משרד הרווחה, גם משרד העבודה והרווחה, אז זה עוד יותר מחזק את מה שאתה אומר, האחריות כלפי העובדים.

מיכל רוזין: אני חושבת שקודם כל אנחנו צריכים לפתור כמובן את הסוגיה של חסות הנוער, אבל צריך שמהוועדה הזאת תצא קריאה מפורשת למשרד הרווחה והעבודה, להגיד בצורה חד משמעית: לא יתכן שייצא מכרז בלי שיהיו בו התנאים לעובדים של אותה עמותה או חברה שמחליפים.

מיכל רוזין: לא יכול להיות שנזנח את העובדים ולא ניקח אותם בחשבון והם לא יהיו חלק מהמכרז.

מיכל רוזין: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: עאידה, בבקשה, את רוצה?

אלי אלאלוף: את מספר שתיים, למרות שזה לא כתוב, אבל מתקנים.

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב, תודה.

אלי אלאלוף: עכשיו זה כתוב במסמך החדש.

אלי אלאלוף: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, תודה רבה יושב הראש.

עאידה תומא סלימאן: חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין אמרה בהתחלה איך עברתי את החוויה הזו, כשהייתי מנכ"לית נשים נגד אלימות והפעלנו מקלטים ודירות מעבר שהקמנו אותם בעמל רב.

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת את היום שהמשרד החליט להוציא אותו למכרז.

עאידה תומא סלימאן: זה היה המכרז הראשון שהוציאו איזה שהוא גוף רווחתי למכרז בצורה כזו.

עאידה תומא סלימאן: זה היה מקלט לנערות במצוקה בשנת 2003.

עאידה תומא סלימאן: זה היה המכרז הראשון ואנחנו אז הזהרנו ואמרנו שהמשרד מכה בבטן הרכה ואם זה יעבור, כי זה מקלט לנערות ערביות ולאף אחד לא איכפת ולאף אחד לא איכפת מהעובדים האלה, זה יגיע לשאר הארגונים.

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת את הטראומה של הנערות עצמן, שהופרדו מהנשים שטיפלו בהן לתקופה ארוכה וזה מקלט, זה חירום, זה לא מוסד שהחוסה נשאר בו לתקופה ארוכה ומפתח איזה שהוא קשר, גם אנושי, בסיסי, עם העובדים שעובדים איתו ושעוזרים לו יום יום בהתמודדות עם הקשיים שלו.

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת את הטראומה של העובדות עצמן, שבמשך חודשיים לא ידעו אם ימשיכו לעבוד או לא ימשיכו לעבוד.

עאידה תומא סלימאן: יקבלו אותן, לא יקבלו אותן.

עאידה תומא סלימאן: ואם יקבלו אותן, באיזה תנאים ולמה הן תצטרכנה כן להסכים כדי שתמשכנה לעבוד בעבודה שעשו מתוך אמונה אמיתית במה שהן עושות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעניין של עובדים ודווקא עובדים עם ניסיון, אי אפשר להחליף אותו עם חברת כוח אדם, כמה שתהיה מאורגנת וכמה שתהיה טובה וכמה שיהיה לה את הראש הארגוני הטוב, כי אנחנו מדברים – כמו שאמרת יושב הראש – לא מדברים על סחורה, אנחנו מדברים על בני אדם ואנחנו מדברים על חיים שלמים של נוער שהוא העתיד.

עאידה תומא סלימאן: זה העתיד.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להבין ואני אמרתי את זה בשנת 2003 ואני עדיין מדגישה.

עאידה תומא סלימאן: שלא ישלו אותנו.

עאידה תומא סלימאן: זה גם לא עניין של יועצים משפטיים, זו מדיניות.

עאידה תומא סלימאן: זאת המדיניות של ממשלות ישראל בשנים האחרונות, להפריט ולהפריט ולהפריט עד שאני לא יודעת לאן נגיע.

עאידה תומא סלימאן: אולי יפריטו קודם כל את הממשלה?

עאידה תומא סלימאן: אולי יקימו איזו חברה שתקבל מכרז ותשים שרים שכן יכולים לתפקד בצורה קצת הגיונית.

עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת ששר יכול להיכנס למשרד שלו ולהגיד עד כאן, אני לא ממשיך את השיטה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מוכן לקבל את זה שגם עושקים את העובדים וגם עושקים את החוסים וגם לא נותנים את השירות כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: חברה לא תוכל להגיש את הסיוע האמיתי ואת השירות האמיתי, כי היא תרצה להרוויח וכולם יודעים, מכספי המדינה אי אפשר להרוויח, אלא אם דורסים בדרך מישהו.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר.

עאידה תומא סלימאן: אני ניהלתי מוסדות ואני יודעת מה זה ואני יודעת איזה תקציבים מקבלים ובאיזה תזרימים מקבלים.

עאידה תומא סלימאן: ואם חברה תרצה להוציא מזה כסף, זה יהיה על חשבון החוסים.

עאידה תומא סלימאן: גם כן העובדים מצאו עכשיו שיטה חדשה.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לעשות את זה גם על גבי העובדים.

עאידה תומא סלימאן: יש שתי אופציות.

עאידה תומא סלימאן: או שיש עובדים שצברו ניסיון וידע קולקטיבי לאורך שנים והם יודעים מה הם עושים, או שהולכים על אנשים שמוכנים להתפשר על משכורת כי אין להם ניסיון ואין להם קרדיט והם רק מתחילים את הדרך, או שאין להם את המיומנויות.

עאידה תומא סלימאן: המשרד יגיד לי יש פיקוח, אנחנו שומרים.

עאידה תומא סלימאן: תסלחו לי.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להשתמש במילים גסות.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי במוסדות.

עאידה תומא סלימאן: אם לא הייתי מאמינה במה שאני עושה, שום פיקוח לא היה יכול לפתוח את העין ולראות מה קורה במוסדות האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני מכירה מוסדות שהם תחת פיקוח והבגדים הטובים יוצאים רק ביום שהמפקח מגיע אליהם והאוכל הטוב מגיע לשולחן רק ביום שהמפקח מגיע.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו לא נשלה את עצמנו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו שיטה קרימינלית בעיני.

עאידה תומא סלימאן: המדינה נוטשת את האחריות שלה.

עאידה תומא סלימאן: המשרד לא מקבל על עצמו את האחריות כלפי החוסים וכלפי העובדים; וכפי שאמרת, חברת הכנסת רוזין, זה אבסורד שמשרד העבודה, שמתחתיו אגף אכיפה לתנאי עבודה, הוא בעצמו אותו משרד שגם כן יד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל, או שכן יודעת והעיניים נעצמות ולא רוצים לשמוע על זה.

עאידה תומא סלימאן: אחד משני דברים.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שמובילים בצורה שיטתית לפיטורים לא מוצדקים ועבודה לא הוגנת ומצד שני אומרים אנחנו עושים את זה לטובת הנוער, שהוא האזרחים של העתיד.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שעבודת הוועדה והרווחה – ויכול להיות שאני מבקשת משהו מוגזם, אבל היה כדאי לעצור את זה.

עאידה תומא סלימאן: ביקשנו את הדיון הזה לפני חודש, לפני שבועיים, שלושה, אני כבר לא זוכרת.

מירב בן ארי: יותר מחודש כבר.

מירב בן ארי: אני מדברת איתך כבר על - - -

עאידה תומא סלימאן: יותר מחודש, אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: את יודעת שהזמן שלי בתקופה האחרונה מבולבל.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שאנחנו דחינו על פי בקשת מנכ"ל משרד הרווחה.

מירב בן ארי: של המנכ"ל.

עאידה תומא סלימאן: כן, מה הוא עשה?

אלי אלאלוף: כי היה דיון בבית המשפט, הוא אמר עדיף שנגיע אחרי הדיון בבית המשפט.

קארין אלהרר: ומה היה בבית המשפט?

אלי אלאלוף: אתמול היה אמור להיגמר, זה התפוצץ וזה נדחה להיום.

אלי אלאלוף: אז יש דיון נוסף.

אלי אלאלוף: זו גם הסיבה שהם מצאו לנכון לנצל - החברות שזכו - כדי לא להופיע היום.

אלי אלאלוף: אבל אני מזכיר אותן, מזכיר.

אלי אלאלוף: אחת היא חברה בורסאית, דנאל.

קארין אלהרר: דנאל, נכון.

אלי אלאלוף: היא בורסאית.

אלי אלאלוף: לא פחות ולא יותר.

אלי אלאלוף: היא מצוּוה להרוויח ואם היא מצווה להרוויח היא מרוויחה על חשבון השירות שהיא לא נותנת.

אלי אלאלוף: זה לא שהיא מביאה כסף.

אלי אלאלוף: היא מנצלת לטובתה כדי להצדיק את קיומה, את אי מתן השירות לילד כדי להרוויח.

אלי אלאלוף: אותו דבר החברה השנייה, שהיא לא בורסאית, החברים האחרים, תפארת.

אלי אלאלוף: תפארת – המילה הגדולה הזאת - - -

קארין אלהרר: לתפארת מדינת ישראל.

אלי אלאלוף: וגם כן מעוניינת ברווחים.

אלי אלאלוף: וכדאי שתבינו פעם אחת ולתמיד.

אלי אלאלוף: יש הבדל בין עמותה שעובדת לשם שמיים, כולל הניהול שלה, וגופים מסחריים שעובדים למען הרווחים שלהם.

אלי אלאלוף: כל עוד שלא תצליחו לעשות את זה, ולא חשוב מה יגידו לכם היועצים המשפטיים.

אלי אלאלוף: תושיבו אותם על הראש, איך שתרצו.

אלי אלאלוף: אין שום סיבה לתת ילד לאחריות של גוף שמרוויח על הגב של הילד.

אלי אלאלוף: אין שום סיבה.

אלי אלאלוף: לא תצליחו לשכנע.

אלי אלאלוף: סליחה שאני שחצן ואגיד מה עשינו ברש"י.

אלי אלאלוף: אני לא הסכמתי להרוויח על שום תכנית.

אלי אלאלוף: ההיפך.

אלי אלאלוף: הוספנו כסף כדי לקבל משכורת טובה לי, אני מודה, אבל לבוא ולתת את זה לגוף מסחרי, שמראש אתם אומרים לו תרמה אותנו, כי אין לכם שום יכולת לפקח.

אלי אלאלוף: זה בלוף אחד גדול.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שהמערכת במדינה הזאת – כל מה שקשור לפיקוח – הוא יותר ויותר חלש.

אלי אלאלוף: למרות שמוסיפים תקנים, אז לא מצליחים לגייס, וכשמגייסים אז מצליחים לגייס ברמה סופר נמוכה והם מתעצלים ואין להם תנאי שירות כדי להגיע לפיקוח מפתיע, אז מודיעים מראש.

אלי אלאלוף: אז באמת כמו שאמרת, האוכל יותר טוב, כי זה למפקח, זה לא לילד.

אלי אלאלוף: אז אני מציע שתבדקו את הנקודה המאד מרכזית, לפסול במכרז שמטפל בילדים או באוכלוסייה כלשהי, את המושג של חברה מסחרית.

אלי אלאלוף: רק חברה שהיא ללא מטרות רווח, זה מה שצריך להיות.

דב חנין: אני מסכים לכל מילה, אדוני יושב הראש ולדברים שאמרו קודמי.

דב חנין: אני רק אומר את זה למען הפרוטוקול, כי אני אצטרך לצאת לדיון אחר, אבל אני לגמרי מסכים לכל מה שנאמר כאן עד עכשיו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני חייב לקצר.

אלי אלאלוף: אני גם לא אתערב יותר.

אלי אלאלוף: בואו נעביר את זה ברשותכם, למיקי רוזנטל, בבקשה.

מיקי רוזנטל: טוב אדוני, אני מבקש לומר שמה שאתה נאחז בו הוא בדיוק השיטה.

מיקי רוזנטל: רוצה לומר – בהתחלה נותנים את זה לעמותות.

מיקי רוזנטל: נותנים לעמותות להפעיל שירותים אזרחיים חשובים מהסוג הזה ואחר כך זה מדלג לחברות פרטיות מסחריות.

מיקי רוזנטל: כך היה למשל בנושא מיקור החוץ של ילדים חולים במשרד החינוך, אותו דבר.

מיקי רוזנטל: בהתחלה זו הייתה עמותה, עמותה נהדרת ואחר כך לקחו לה את זה והעבירו את זה.

אלי אלאלוף: טללים.

מיקי רוזנטל: נכון.

מיקי רוזנטל: אז יש היגיון בשיגעון הזה וההפרטה הזאת לידי חברות מסחריות, שכל כוונתן הוא רווח, עובר בשלב ביניים דרך עמותות כדי להרגיע אותנו.

מיקי רוזנטל: ואנחנו צריכים לשים תמרור אדום ברגע שמוציאים את זה כבר לעמותה.

מיקי רוזנטל: שירותים מהסוג הזה של חוסים, לא יכול להיות בכלל שייצאו מידי המדינה, לא לעמותות ולא לשום גוף אחר.

מיקי רוזנטל: זה חייב להיות בידי המדינה.

מיקי רוזנטל: לא אני קבעתי את זה, בית המשפט העליון קבע את זה.

מירב בן ארי: המדינה לא מצליחה בכלל לעמוד בלחץ.

מירב בן ארי: על מה אתה מדבר?

מיקי רוזנטל: בית המשפט העליון קבע את זה בפסק דין תקדימי, שעסק בהפרטת בית סוהר.

מיקי רוזנטל: הוא כתב באופן חד משמעי, חד משמעי, שאסירים לא יכולים להפוך להיות סחורה.

מיקי רוזנטל: ודאי לא כשמדובר בבני נוער.

מיקי רוזנטל: ואנחנו, כשאנחנו מאפשרים את זה אנחנו הופכים את הילדים האלה לסחורה עוברת לסוחר וממקור רווח.

מיקי רוזנטל: הטרמינולוגיה מטרפת אותי.

מיקי רוזנטל: מטרפת אותי.

מיקי רוזנטל: אין מילים אחרות להגיד על זה.

מיקי רוזנטל: אז אני אומר לך, אחד ספק אם זה חוקי.

מיקי רוזנטל: אם מישהו יעתור לבג"ץ על המכרז הזה, אני חושב התקדים שנקבע בהפרטת בתי הסוהר יחול גם על המקרה הזה, כי זה בדיוק אותו דבר.

מיקי רוזנטל: הרי מדובר בנערים חוסים שהם צריכים להיות במסגרת סגורה כלשהי ועד אחת כמה וכמה כשמדובר בנוער.

מיקי רוזנטל: זה אחד.

מיקי רוזנטל: הדבר השני נוגע כמובן לעובדים.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת גם אם בלית ברירה מחליטים – ואני אומר לך שאני מתנגד לזה בכל נימי נפשי, יש דברים שלמדינה אסור להפקיר, אסור לה להפריט.

מיקי רוזנטל: אסונות.

מיקי רוזנטל: בסוף אנחנו פוגשים את הילדים האלה ברחובות.

אלי אלאלוף: טוב.

מיקי רוזנטל: רגע.

מיקי רוזנטל: אז זה נוגע להבטחת הזכויות של העובדים.

מיקי רוזנטל: אני מבין שישבו בלילה עם העובדים, לא הגיעו עם חלק מהם להסכמה, לא משנה.

מיקי רוזנטל: זה צריך להיות מובטח במכרז.

מיקי רוזנטל: הדבר השלישי שאני אגיד, בשביל לא לחזור על דברי חברי, זה תקופת הביניים.

מיקי רוזנטל: מכרז שלא מטפל בתקופות הביניים, ויש לנו כבר ניסיון בזה, כמו שהזכרתי קודם את העניין של החינוך של הילדים החולים.

מיקי רוזנטל: יש כבר ניסיון בזה.

מיקי רוזנטל: מה, אתם לא יודעים שיש תקופת ביניים עד שהעמותה החדשה נכנסת או החברה החדשה נכנסת והעמותה החדשה יוצאת.

מיקי רוזנטל: צריך להכריז על תקופת ביניים דרמטית, משמעותית, שבה אפילו משלמים כפול, אבל בתנאי שאף ילד לא מופקר.

מיקי רוזנטל: מה שעשו במכרז הזה זה הפקרת הילדים, נקודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, מירב בן ארי.

מירב בן ארי: הוא מתחנן, אז אני אתן לו ואני אהיה אחריו.

מרדכי יוגב: אני מודה לחברתי.

מרדכי יוגב: אני אעשה את זה מאד קצר.

מרדכי יוגב: אני חושב שהשורה התחתונה צריכה להיות שאנחנו מבקשים לעצור את המכרז ושכן המנכ"ל יופיע בפנינו.

מרדכי יוגב: כי אני גם מעריך את האנשים, אבל בסוף הם לא קובעי מדיניות.

מרדכי יוגב: אחד.

מרדכי יוגב: שנית, מה עומד לנגד עינינו.

מרדכי יוגב: קודם טובת הילד, אחרי זה טובת העובד, אחרי זה איך זה מסתדר טוב למשרדים הממשלתיים ולא להיפך, כי אין לי ספק שהדבר הזה, או אני לא מוצא את הניסיון בדרך שבה זה נעשה.

מרדכי יוגב: ואם טובת הילד עומדת לנגד עינינו, אז אנחנו צריכים משם לראות האם זה פונה לדבר הזה ואחרי זה לטובת העובדים.

מרדכי יוגב: בשורה תחתונה שוב אני אומר, אני לא מבין מספיק טוב את ההיגיון איך זה משרת את טובת הילד ולכן אולי ראוי שנבקש לעצור בשלב זה את התהליך, להקפיא מצב.

מירב בן ארי: אין לך מה, זה בבית משפט.

מירב בן ארי: לא שואלים.

מרדכי יוגב: בסדר, אבל גם מבחינתנו.

מרדכי יוגב: גם אנחנו, גם לנו יש אמירה בעניין.

מרדכי יוגב: גם אם בית המשפט יפסוק לכאן או לכאן, אנחנו עדיין יכולים כנציגי ציבור לומר את דברינו ולבקש את המנכ"ל שיבוא ויסביר לנו איך זה משרת את טובת הילד, את טובת העובדים.

מרדכי יוגב: תודה.

אלי אלאלוף: רק חקיקה, זו התשובה.

מירב בן ארי: נכון.

מיקי רוזנטל: אלי, אבל אנחנו מחוקקים.

מירב בן ארי: הרכבת יצאה כבר.

אלי אלאלוף: חברים, אם אתם רוצים מהלך רציני ומשמעותי - - -

מיקי רוזנטל: כן, אנחנו רוצים.

אלי אלאלוף: אז בואו נתלכד בהצעת חקיקה בנושא.

מירב בן ארי: נכון.

אלי אלאלוף: זה הפתרון.

אלי אלאלוף: אחרת בית המשפט יפסוק לפי ההליכים הקיימים.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

<ניצן תנעמי: אני רק רוצה לתקן שזה לא בבית דין.

<ניצן תנעמי: הם הביאו אותנו בצו מניעה לשביתה בבית הדין.

<ניצן תנעמי: זה לא אומר שהנושא ב - - -

אלי אלאלוף: גברת, אני אתן לך את רשות הדיבור בזמן הנכון, אבל אם את רוצה להתערב, תתחילי קודם כל באמירת שמך ואת מי את מייצגת.

<ניצן תנעמי: שמי ניצן תנעמי מכוח לעובדים.

<ניצן תנעמי: רק רציתי לתקן שכשהמנכ"ל אמר ש - - -

אלי אלאלוף: לא קיבלת את רשות הדיבור.

מירב בן ארי: תודה אדוני יושב הראש.

אלי אלאלוף: עדיף שנשמע אותך כמו שצריך.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: קודם כל תודה רבה.

מירב בן ארי: גם אני כבר חודש איתך בסיפור הזה, אנחנו מדברים על זה, נדחה ונדחה בגלל המנכ"ל.

מירב בן ארי: שוב פעם, אני אף פעם לא יורדת על פקידי ציבור, אבל עם כל הכבוד סמנכ"ל של תקון?

מירב בן ארי: איפה סמנכ"ל תקון?

מירב בן ארי: אתה ראש המטה, איפה סמנכ"ל תקון?

מירב בן ארי: זה האגף במשרד שאחראי על נוער מנותק.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד לזה שאתה ראש מטה, מילא שהמנכ"ל מרח אותנו חודש, מרח.

מירב בן ארי: כל פעם אני אומרת לו איפה הדיון?

מירב בן ארי: הוא אומר לי המנכ"ל ביקש, המנכ"ל ביקש.

מירב בן ארי: אז הוא נמצא בדיון, למה סמנכ"ל תקון לא נמצא כאן?

מירב בן ארי: תקון, למי שלא יודע, זה מי שאחראי עליהם והוא היה צריך להיות כאן וזו חוצפה.

מירב בן ארי: אתה יודע למה זה חוצפה?

מירב בן ארי: כי כל שבוע אני שואלת את יושב הראש, ויושב הראש, שהוא אדם טוב, מאד טוב, אומר לי מירב, המנכ"ל ביקש, המנכ"ל ביקש.

מירב בן ארי: מה זה, זה פשוט ביזוי.

מירב בן ארי: שוב פעם, אני תמיד נזהרת, אני לא יוצאת על אף פקיד, אבל אני אומרת לעצמי בוא, אתה ראש מטה של הסמנכ"ל, קצת כבוד, תראה כמה חברי כנסת יושבים כאן ועוד חלק לא נמצאים.

מירב בן ארי: איפה מאיר כהן, חמד עמאר, שגם הם חלק מהדיון.

מירב בן ארי: סליחה, פשוט ביזיתם אותנו.

מירב בן ארי: ביזיתם אותנו והדבר הכי חמור הוא שביזיתם את הנוער שהוא באמת, מי כמוני מכיר אותם.

מירב בן ארי: 10 שנים ניהלתי מרכזים לנוער בסיכון.

מירב בן ארי: יושב הראש דיבר קצת על קרן רש"י ואני לא מסכימה איתו בכלל.

מירב בן ארי: בכלל.

מירב בן ארי: המדינה כשלה בטיפול בנוער מנותק.

מירב בן ארי: אם לא העמותות, אם לא מפעל החיים של רש"י, אם לא מפעל החיים של העמותות – נוער בסיכון ונוער מנותק, עם כל הכבוד אם היית סומך על המדינה הזאת – חבל על הזמן.

מירב בן ארי: אני אומרת לך - - -

מיקי רוזנטל: אבל המדינה מסירה אחריות.

מירב בן ארי: אדוני, המדינה לא מסירה אחריות, המדינה - - -

מיקי רוזנטל: היא כן מסירה אחריות.

מירב בן ארי: המדינה הבינה - - -

מיקי רוזנטל: הנה, את רואה את ה - - -

מירב בן ארי: תאמין לי, יש לי קצת ניסיון.

מירב בן ארי: אם יש לי במשהו ניסיון זה בתחום של נוער בסיכון.

מירב בן ארי: המדינה הבינה שהיא לא משתלטת על התחום ולכן נתנה לעמותות, אגב, חלק מזה בתקציבים של המשרד – עמותות כמו אותות, עמותת כמו על"ם, כמובן ענ"ב, שתיכף נדבר עליה – נתנה כסף ואמרה להם תנהלו.

מירב בן ארי: לדעתי אגב זה המצב הטוב.

מירב בן ארי: יש אנשים בעמותות ואני לא מזלזלת בעובדים הסוציאליים של המשרד, האנשים בעמותות הם אנשים מגויסים, הם אנשים טובים, הם אנשים ערכיים.

מירב בן ארי: דיברת על השכר – עם כל מה שרצינו לתת בשכר, אצלי המדריכים קיבלו משכורת של 4,000 או 5,000 שקלים ובאו לעבודה עם אש בעיניים.

מירב בן ארי: אגב גם אני מודה, גם אני קיבלתי שכר מאד מאד נמוך.

מירב בן ארי: לכן מה שאני אומרת לך, אני כן מאמינה בעמותות ואני - - -

אלי אלאלוף: לא, יותר גבוה.

אלי אלאלוף: קבעת לעצמך שכר.

מירב בן ארי: כן, בוא, אבל זה היה נמוך.

מירב בן ארי: בוא לא נפתח את זה.

אלי אלאלוף: קבעת לעצמך.

מירב בן ארי: אבל אין לי בעיה.

מירב בן ארי: זו העבודה שלי, אהבתי אותה.

מירב בן ארי: 10 שנים קמתי עם שיר בלב, כי ראיתי מה עשיתי לבני נוער.

מירב בן ארי: שיניתי להם את החיים.

מירב בן ארי: הוא נתן לי את הגב תמיד, אבל בסוף אני הייתי צריכה להתמודד איתם.

מירב בן ארי: והעבודה היא אינטנסיבית והיא קשה ולפעמים היא כל כך מתסכלת שאתה עושה עבודה נהדרת ואז פתאום יש נפילות.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם בכנות, אלף העמותות זה הדרך.

מירב בן ארי: אני מסכימה עם מה שאמר יושב הראש.

מירב בן ארי: חברות מקצועיות שהמטרה שלהן היא מטרת רווח, הן לעולם לא יבינו את העמותות.

מירב בן ארי: הם לעולם ייכנסו בנעליים.

מירב בן ארי: בהתחלה חשבנו שזה החשב, הלכנו לאוצר.

מירב בן ארי: היינו בטוחים שזה החשב, אבל אם אתם ממשרד הרווחה, איך אתם לא רואים את הראייה פה?

מירב בן ארי: איך אני, שאני כולה 10 שנים ניהלתי, איך יש את האנשים שנמצאים כבר 20 ו-30 שנה במשרד והם לא מבינים את העוצמה שיש באנשים האלה.

מירב בן ארי: לא מבינים.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד מילה אחרונה.

מירב בן ארי: תשמעו, אני חושבת ולדעתי, לא נעים לי להגיד, אבל הרכבת יצאה.

מירב בן ארי: הרכבת יצאה.

מירב בן ארי: יצאה מהתחנה.

מירב בן ארי: המנכ"ל כבר בדיונים על דיונים.

מירב בן ארי: אני אגיד לכם את האמת, אני לא יודעת מה אפשר לעשות.

מירב בן ארי: יכול להיות שצריך לבדוק חוק.

מירב בן ארי: יכול להיות שאנחנו כן צריכים לבדוק, אבל אני כן אומרת לכם, אתם צריכים להסתכל לעובדים האלה בעיניים ולהגיד להם אנחנו כשלנו, איך אנחנו עושים את זה יותר טוב, כי כרגע זה נראה גרוע.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר לך שזה פשוט ביזוי וביוש של הוועדה, ושוב פעם, לא משהו אישי, שלא הגיעו לכאן אנשים בכירים מהמשרד, בטח עם כל מה שקורה כאן מבחינת חברי הכנסת.

מירב בן ארי: תודה.

אלי אלאלוף: אני נותן לכם למחוא כפיים, אבל תדעו שזה אסור.

אלי אלאלוף: קארין, בבקשה, את רוצה?

קארין אלהרר: כן, תודה רבה אדוני יושב הראש.

קארין אלהרר: האמת שאחרי מירב קשה להוסיף עוד משהו.

קארין אלהרר: אני כן רוצה לגעת בנקודה.

קארין אלהרר: תראו, זה נראה כאילו זה מהלך שחוזר על עצמו במשרד הרווחה.

קארין אלהרר: בזמן האחרון – ורד, בכמה הפרש?

קארין אלהרר: בהפרש של שבוע, בדיוק בשבוע שעבר, בדיוק, שבוע וחצי, היינו בוועדה לזכויות הילד בנושא של המכרז על האומנה הטיפולית.

קארין אלהרר: בדיוק אותו דבר.

קארין אלהרר: אמרו רוצים לצאת למכרז.

קארין אלהרר: לא עניין אותם מה קורה עם הילדים בדרך.

קארין אלהרר: העיקר נצא למכרז.

קארין אלהרר: ימות העולם.

קארין אלהרר: בסוף יש ילדים.

קארין אלהרר: אתה צריך לדאוג להם.

קארין אלהרר: כמובן צריך לשמור על זכויות העובדים, אבל מה שמעניין ומה שאמור לעניין את משרד הרווחה, קודם כל ולפני הכל, בלי שאני מתייחסת לאגף הנוסף שנוסף לכם, שזה העבודה – זה הילדים.

קארין אלהרר: חשבתם מה קורה בדרך?

קארין אלהרר: חשבתם מי ייתן את השירות, כי לא דאגתם לזכויות של העובדים?

קארין אלהרר: מי ייתן את זה?

קארין אלהרר: אני שואלת.

קארין אלהרר: עכשיו אתם במהלך, בוויכוחים, צריכים לדבר על הדברים.

קארין אלהרר: בדרך מי עושה?

קארין אלהרר: מי מטפל בילדים?

קארין אלהרר: דרך אגב, אני בגישה שהמדינה לא יודעת לתת את השירות הזה.

קארין אלהרר: אני מצטערת, מיקי יקירי, אהובי, המדינה לא יודעת לתת את השירות.

אלי אלאלוף: לצערי זה נכון.

קארין אלהרר: הלוואי והייתי מתבדה.

מירב בן ארי: נכון, את צודקת.

קארין אלהרר: הלוואי.

מיקי רוזנטל: כן, אבל במקום שאנחנו נילחם שהיא תדע לעשות - - -

קארין אלהרר: אבל היא לא יודעת.

מירב בן ארי: היא לא יודעת.

מיקי רוזנטל: היא לא יודעת, אז היא גם לא יודעת לנהל מדינה, הממשלה, אז מה, נפריט את זה? נו, באמת.

קארין אלהרר: זה גם נכון.

קארין אלהרר: יכול להיות, רעיון לא רע.

קארין אלהרר: אני אומרת לך, המדינה לא יודעת לעשות את זה.

מיקי רוזנטל: אז על זה המאבק שלנו.

מיקי רוזנטל: על זה בדיוק צריך להיות המאבק.

מירב בן ארי: לא, אני חושבת שהמאבק צריך להיות אחר.

קארין אלהרר: תקשיבו, יש הבדל.

קארין אלהרר: אני אגיד לכם, אפשר להיות צודק.

קארין אלהרר: נכון, במקור זה מה שצריך היה להיות, ככה.

מירב בן ארי: נכון, אבל צריך להיות חכם פה.

קארין אלהרר: במקור, השאלה על גב מי אתה עושה את המלחמה הזאת.

קארין אלהרר: אתה רוצה לתת לילדים את השירות או שאתה רוצה להגיד אני אניף את הדגל ולא משנה מה יקרה בדרך.

קארין אלהרר: ומה יקרה בדרך הוא גם מאד חשוב.

קארין אלהרר: ואני אומרת לכם שזה הופך להיות שגרה במשרד הרווחה.

קארין אלהרר: המכרזים האלה, העיקר לצאת לדרך.

קארין אלהרר: מה קרה?

קארין אלהרר: ועוד למי?

קארין אלהרר: עם כל הכבוד, אין לי כלום נגד דנאל, אבל אמר יושב הראש בצדק רב, דנאל רוצים שורת רווח ושורת רווח - - -

איציק שמולי: מחויבים בחוק לשורת רווח.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: אתם לא מתאימים לשירותי רווחה.

קארין אלהרר: ומי שחושב אחרת טועה ומטעה.

קארין אלהרר: אין דרך, אין דרך ולא ישכנעו אותי וישב איתי המנכ"ל של דנאל וניסה לשכנע אותי, לא משתכנעת.

קארין אלהרר: אמרתי לו את זה.

קארין אלהרר: אני אומרת את הדברים כאן כי אמרתי לו את זה בפניו.

קארין אלהרר: אין דרך שאתם תעשו שורת רווח ותתנו מהלב לדבר הזה.

קארין אלהרר: אין דרך.

קארין אלהרר: לא יהיה.

קארין אלהרר: לכן אני אומרת למשרד הרווחה, אני לא הבנתי עד עכשיו מה השיקול.

קארין אלהרר: אתם לא שכנעתם אותי שהשיקול הוא טובת הילדים.

קארין אלהרר: לא שכנעתם אותי לא בעניין של אור שלום, המהלך של הדברים לא משכנע שזה מה שמוביל אתכם.

קארין אלהרר: ואני מתה לדעת, מה אם כן השיקול שבגינו אתם יוצאים למהלכים בצורה הבאמת רשלנית הזאת.

קארין אלהרר: זה רשלנות כלפי הילדים.

אלי אלאלוף: זה פשוט עניין מנהלי.

אלי אלאלוף: תוכן יבש.

קארין אלהרר: לא אדוני, אני אגיד לך.

קארין אלהרר: תראה, אפשר - - -

מיקי רוזנטל: אבל איך היא - - -

קארין אלהרר: רגע מיקי - - -

אלי אלאלוף: הם מסתמכים על זה, חברים.

קארין אלהרר: להיות טכנוקרטיים ובירוקרטים מעולם לא היטיב עם אף אחד.

אלי אלאלוף: זה בדיוק.

אלי אלאלוף: נכון.

קארין אלהרר: מעולם.

קארין אלהרר: ולא נשים את הדבר הרגיש הזה, שזה החיים של הילדים.

קארין אלהרר: אתם יכולים לעשות את זה על דברים אחרים.

קארין אלהרר: דרך אגב, לא במשרד הזה.

קארין אלהרר: אולי במשרד התיירות וגם שם צריך לשקול את הדברים.

קארין אלהרר: לא במשרד הרווחה.

קארין אלהרר: אתם רוצים לעשות מכרז, תפאדלו.

קארין אלהרר: תחשבו עד הסוף, אלף מה קורה בדרך ו-ב' האם בתנאים שאתם כותבים במכרז הזה, אתם באמת יכולים לשים יד על הלב ולהגיד – לילדים האלה יהיה טוב.

קארין אלהרר: אם אתם יודעים לעשות את זה, תצאו לדרך.

קארין אלהרר: אם לא, אל תעשו את זה.

קארין אלהרר: אל תצאו למקום הזה.

קארין אלהרר: אדוני, אני מבקשת בשלב הזה, עשינו את זה דרך אגב בוועדה לזכויות הילד בעניין של המכרז לאומנה הטיפולית, עד שהם לא יודעים לתת את המענים היום, הם צריכים להשהות את כל התהליך.

קארין אלהרר: כל התהליך צריך להיות מושהה עד למתן מענה היום.

קארין אלהרר: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: נעשה את ההחלפה.

אלי אלאלוף: אני אבקש את סליחתכם, הוזמנתי דחוף לוועדת חוץ וביטחון, אז החברה שלי, ממלאת המקום הכמעט קבועה תמשיך את הדיון.

אלי אלאלוף: אני רק רוצה להגיד מילה אחת.

אלי אלאלוף: ברגע שמזלזלים בשירות, מזלזלים בכל השרשרת של השירות.

אלי אלאלוף: מהעובדים, מהילדים, מהתנאים של השירות, מהפיזי של השירות ואנחנו רואים שזה הולך ומתדרדר יותר ויותר ואז מחפשים פתרונות טכניים כדי כביכול להמשיך את השירות.

אלי אלאלוף: אני מעדיף משרד שיש לו את אומץ הלב להגיד – אני בתנאים כאלה לא מסוגל לתת את השירות.

אלי אלאלוף: כי פה אתם פוגעים בעובדים, בילדים, במשפחות של הילדים ובתנאי השירות של הילדים.

אלי אלאלוף: התנאים הפיזיים הולכים ומתדרדרים.

אלי אלאלוף: זה לא תקציב.

אלי אלאלוף: אתה יודע טוב ממני שאין תקציבי פיתוח לשירותים במשרד הרווחה.

אלי אלאלוף: אז אנשים חיים בתנאים ממש – לא נעים להגיד את המילה – לא אנושיים.

אלי אלאלוף: ואז מחפשים את התירוץ – זה לא אנחנו, זה הזכיין.

אלי אלאלוף: אני אומר שאני קורא ואני חוזר לזה, לאור הניסיון שלי ויחד אתכם, אני בעד לעשות חקיקה שאוסרת על מכרזים בצורה אחת בלבד, שזה קריאת קול קורא למשתתפים במכרז כזה.

אלי אלאלוף: אפשר לנהל משא ומתן עם גופים, עם הנוכחות החשובה ביותר שזה משפטנים ורואי חשבון והפקידים הבכירים.

אלי אלאלוף: אבל לעשות מטיפול בילד מכרז כמו שקונים שולחן וכיסא, אפילו מוסרית זה בלתי אפשרי הכאב הזה.

אלי אלאלוף: המצב הנוכחי של מכרזים, גם אם הגופים הישנים מתקלקלים בדרך, יש משא ומתן.

אלי אלאלוף: במשא ומתן אפשר לדרוש משהו.

אלי אלאלוף: כשאתם עושים את זה טכני ורק הנייר סופר את האפסים שיש בסוף, זו לא התייחסות רצינית לילדים שאתם אמורים ואתם אחראים עליהם.

אלי אלאלוף: לא חשוב מי מפעיל, איך משלמים לעובד, איך מחזיקים אותו, האחריות היא כל כולה ללא שום פשרה, על המשרד הרלבנטי.

אלי אלאלוף: לשני המשרדים אסור לעשות מכרזים עם גופים מסחריים.

אלי אלאלוף: אני מודה, כמו מירב, יש לנו ניסיון עם העמותות.

אלי אלאלוף: עמותות שמחזקות את המערכת בהבאת אמצעים, בבקשה, תפדאלו.

אלי אלאלוף: אבל עמותות שחייבות לחיות על חשבון הטיפול בילד, המשאבים של הילד, זה גם כן בעיני לא מתאים.

אלי אלאלוף: ולכן כדאי שתחשבו על השיטה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אולי אבל תקרא להקפאת המכרז?

מיקי רוזנטל: ההקפאה היא הרלבנטית.

אלי אלאלוף: את זה אני משאיר לחברה שלי.

אלי אלאלוף: היא מסכמת, כי אני הולך.

מיקי רוזנטל: אוקיי, בסדר.

אלי אלאלוף: אני חושב שיש על זה.

אלי אלאלוף: אנחנו בכל מקרה נקיים דיון תוך שבועיים שלושה, אחרי שיהיה פסק דין.

מיקי רוזנטל: אבל לפחות בואו נבקש את הקפאת המכרזים בינתיים.

אלי אלאלוף: תשאירו את זה, כי אני חושב שזה חשוב שהחברים ימשיכו לדבר על זה.

אלי אלאלוף: אז אני מתנצל.

אלי אלאלוף: אתם יכולים לנחש שהנושא הוא מאד מאד קרוב לליבי והייתי שמח לעזור בפתרונו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: (היו"ר מירב בן ארי)

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

איציק שמולי: טוב, אני אשתדל בדברים שלי להוסיף על מה שנאמר לא לחזור.

איציק שמולי: אני חושב שמקום טוב להתחיל בו זה מה שאמר יושב הראש.

איציק שמולי: עצם העובדה שמשרד הרווחה מתייחס לשירות כל כך בסיסי וכל כך אלמנטארי, שנוגע לנוער בסיכון, כאל רכישה של דפים ועפרונות במכרז, זה אומר את הכל.

איציק שמולי: נוער בסיכון וגם אוכלוסיות מוחלשות אחרות זה לא ביזנס.

איציק שמולי: זה בעצם מתוך האחריות של המדינה לדאוג לשירות ולמה שמגיע, כדי שמדינת ישראל תוכל לתת לאותם הנערים ולאותן הנערות סיכוי מחודש ובעצם סיכוי שני להצליח ולהגיע למשהו בחיים.

איציק שמולי: וזה לחלוטין לא המצב.

איציק שמולי: דובר פה הרבה לגבי ענייני ההעסקה.

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר – ואני תומך כמובן במה שאמר חברי, חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בסוף אסור לוותר פה למדינה.

איציק שמולי: אסור להשלים עם מצב שבו המדינה אומרת זה לא העסק שלי, אני לא יודעת לנהל את זה, שמישהו אחר יעשה את זה בצורה טובה ויעילה יותר.

איציק שמולי: הכל עניין של החלטה, או כפי שאומר חברינו בבניין הזה, אילן גילאון, הכל בסוף זה החלטה מי מקבל, כמה ולמה.

איציק שמולי: אם היו מספיק משאבים ומספיק תקנים, כנראה שזה היה מנוהל היטב וכהלכה, מבלי לגרוע חס וחלילה מהעבודה הנהדרת שעושות העמותות.

איציק שמולי: מבלי לגרוע.

איציק שמולי: ועוד עניין אחד נוסף.

איציק שמולי: מה שמפריע לי פה במיוחד – ואני אומר את זה לחברים ממשרד הרווחה – זה נראה שאתם החלטתם לא לקחתם שבויים במלחמה הזאת.

איציק שמולי: הכל כשר.

איציק שמולי: כל האמצעים הם לגיטימיים.

איציק שמולי: אני חושב שאם זה היה בהקשר הזה שיצאה איזו שהיא הצעה או אפילו מסמך ממשרד הרווחה, שמציע להכניס לכלא את הילדים, אם חס וחלילה המדריכים ישבתו - תגידו לי אתם השתגעתם?

איציק שמולי: כמה אבסורד יכול להיות בהצעה הזאת?

איציק שמולי: הרי המטרה של הפרויקט המדהים הזה של חסות הנוער, זה להוות תחנה אחרונה כדי שהחברה לא יתדרדרו למקום הנמוך באמת, שאולי באמת לא תהיה ממנו חזרה.

איציק שמולי: אז לא פחות ולא יותר, ממשרד הרווחה, שהמנדט שלו זה לעזור לאותן אוכלוסיות, לא לשקוע ולא להיכנס לבוץ הטובעני, מכם יוצאת הצעה להכניס אותם לבתי הכלא?

איציק שמולי: תגידו, אתם התחרפנתם?

איציק שמולי: מי הגאון במשרד הרווחה שחשב על ההצעה הזו?

איציק שמולי: זה פשוט, אתם יודעים, זה לא רק טמטום, זו גם רשעות.

מיקי רוזנטל: זה חלק מהבעיה.

איציק שמולי: כי בסופו של דבר יש פה חטא על פשע.

איציק שמולי: גם העובדה שהמדריכים, בעצם יש פה ניסיון מתמיד לפגוע בעובדים של מי שמבצעים בעצם את העבודה הקשה ביותר וכאשר הם עומדים ומנסים לשמור על הזכויות שלהם ועל המשך ההעסקה שלהם, אז מה אתם עושים כדי להחליש אותם?

איציק שמולי: משתמשים בנערים.

איציק שמולי: אומרים למדריכים אם אתם תעזו להתנגד אנחנו ניקח את הנערים, שכל כך חשובים לכם, את הנערים ואת הנערות ונכניס אותם לכלא.

איציק שמולי: אני חושב ככה לא מתנהל משרד רווחה במדינה מתוקנת.

איציק שמולי: משרד רווחה במדינה מתוקנת היה רואה לנגד העיניים את הילדים האלה ולא משתמש בהם ככלי ניגוח במאבק לגיטימי יותר או לגיטימי פחות, על זכויות עובדים ועל העסקת עובדים.

איציק שמולי: זה באמת הכי נמוך שיכולתם לרדת.

מירב בן ארי: תודה רבה לחבר הכנסת שמולי.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את דניאל גל, יושב ראש עמותת ענ"ב, בבקשה.

<דניאל גל: הייתי רוצה להתייחס בשני משפטים.

<דניאל גל: קודם כל מילה על הרקע שלי.

<דניאל גל: עבדתי 15 שנה במשרד העבודה והרווחה, עד שנת 1982.

<דניאל גל: 35 שנה אני מתנדב.

<דניאל גל: התפקיד האחרון שלי היה לפני כן אחראי על שיקום שכונות על הצד החברתי.

<דניאל גל: כך שאני לא באתי מהרחוב.

<דניאל גל: הנושא של העמותות – כן כניסת עמותות, לא כניסת עמותות – היה לפני שנים רבות והחליטו לדעתי החלטה לא נכונה, הוציאו את האחריות מהמדינה והעבירו את זה לעמותות.

<דניאל גל: בדיעבד זה כנראה היה מחוסר ברירה ובמצב הנוכחי, אני חושב שהעמותות יודעות לעשות עבודה טובה.

<דניאל גל: זה 22 שנה שעמותת ענ"ב נותנת שירותים, נתנה שירותים במשך 21 שנה, בלי שום בעיה.

<דניאל גל: באיזה שהוא שלב, ולא ברור לי ואני העליתי את זה גם בדיון על המכרז, החליטו שהעמותה כשלה, שהיא לא נתנה שירותים כמו שצריך.

<דניאל גל: לא ברור לי מה הרדיפה הזאת, אבל זה מה שקורה כל הזמן.

<דניאל גל: אני חושב שההחלטה – ונעזוב כרגע את העניין של העמותה, כי הוא פחות חשוב – האנשים בעמותה, יש בסך הכל 5 אנשים שמקבלים שכר, אני מתכוון בהנהלת העמותה.

<דניאל גל: התקורה שלנו היא 3%.

<דניאל גל: אני מניח שהחברות שייכנסו עכשיו תבקשנה פחות.

<דניאל גל: כנראה ייקחו תקורה יותר נמוכה.

<דניאל גל: הן תסתפקנה בפחות מ-3%.

<דניאל גל: הטענה המרכזית נגדנו הייתה שאנחנו לא מצליחים להביא כוח אדם וזה נכון.

<דניאל גל: קשה למצוא כוח אדם - - -

מירב בן ארי: בתחום הזה בכלל קשה למצוא כוח אדם.

<דניאל גל: במחירים האלה - - -

מירב בן ארי: במשכורות האלה.

<דניאל גל: במשכורות האלה לא ניתן להכניס כוח אדם ברמה והמדריכים צדקו וצריך לדאוג להם.

<דניאל גל: לכן הוועדה הזאת אישרה לפני כמה שנים תוספת.

מירב בן ארי: נכון.

<דניאל גל: אגב, את התוספת הזאת אף פעם לא העמידו לרשותנו.

<דניאל גל: אנחנו המשכנו לסבסד והטענה נגדנו היא שאנחנו לא יודעים לגייס כוח אדם.

<דניאל גל: אז ברור שדנאל יודעים לגייס כוח אדם ואין לי שום דבר נגד דנאל.

מירב בן ארי: דנאל היא חברת כוח אדם.

<דניאל גל: נכון.

<דניאל גל: כאשר אנחנו יושבים עם המשרד ונאמר לנו - - -

מירב בן ארי: תגיד לי מה הייתה בדיוק הפרוצדורה מולכם.

מירב בן ארי: כמה שנים אתם?

מירב בן ארי: 20 שנה?

<דניאל גל: 22.

מירב בן ארי: 22 שנה.

מירב בן ארי: מה הייתה הפרוצדורה איתכם?

מירב בן ארי: המשרד יצא למכרז – ותיכף גם המשרד יתייחס – יצא למכרז?

<דניאל גל: עכשיו?

מיקי רוזנטל: לא, בשנים הללו, בעבר.

מירב בן ארי: כן, מה היה?

<דניאל גל: היה מכרז כל כמה זמן.

מיקי רוזנטל: כל כמה שנים?

<דניאל גל: אני לא יודע לכמה שנים, כאשר יש אפשרות למשרד להפסיק את המכרז בהודעה מוקדמת.

<דניאל גל: משום מה לפני כשנה התחיל איזה שהוא תהליך שמגמתו הייתה – ואני אומר את זה, זו הייתה מגמה ברורה – להוציא את העמותה.

<דניאל גל: לא ברור לי עד היום למה.

<דניאל גל: גם לא מצליחים להסביר לנו את זה בצורה מסודרת, אבל תעזבו את זה בצד.

<דניאל גל: אני אומר מה שנעשה כאן זה עוול, זה פשע כלפי הנערים, זה עוול לעובדים.

<דניאל גל: אנחנו לא תומכים בשביתה.

<דניאל גל: ניסינו לעשות כל מאמץ כדי שלא יהיו עיצומים, כדי שלא יפגעו הנערים.

<דניאל גל: לקרוא בעיתון או לשמוע שהמשרד מציע לשלוח את הנערים האלה או את החניכים – בנים ובנות לבתי הסוהר – זה טמטום, זה רשעות, כל מה שאמרתם נכון.

<דניאל גל: אני לא מבין מה עומד מאחורי זה, אלא חוסר הבנה טוטאלי בתפקיד שלהם.

<דניאל גל: יותר אין לי מה להגיד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את הנציגים של העובדים.

מירב בן ארי: מי מדבר מטעמכם?

מירב בן ארי: בבקשה אדוני.

<אלברט סופר: שמי אלברט סופר, אני מדריך במעונות חסות הנוער כבר 13 שנים.

מירב בן ארי: איפה אתה מדריך עכשיו?

<אלברט סופר: הייתי מדריך במעון מצפה ים והיום אני מדריך בנווה חורש, שהוא מעון אבחוני לבנים בחדרה.

מירב בן ארי: אני מכירה גם את מצפה וגם את נווה חורש.

<אלברט סופר: כן.

<אלברט סופר: יש לי ארבעה ילדים ואני במשך 13 השנים האחרונות ביליתי יותר חגים, שבתות, עם הנערים במעונות מאשר עם ארבעת הילדים שלי.

<אלברט סופר: מה שקורה בחודש האחרון, זה לא פחות מבחינתי מחורבן בית בכמה וכמה רמות, שאחראים לו היושבים פה ואלה שלא נמצאים פה ובחרו לא להגיע היום לוועדה הזאת.

<אלברט סופר: זה חורבן בית מכיוון שמדובר ב-250 עובדים, שכמו שתיארתם פה כבר קודם, לא הגיעו לעבודה הזאת בשביל קריירה כלכלית.

<אלברט סופר: לא הגיעו ממניעים כלכליים ולא נשארים בה בגלל מניעים כלכליים.

<אלברט סופר: וזה בוקר אחד נוחת עלינו מכרז, שהמשמעות שלו היא אחת מהשתיים – או שאתם הולכים הביתה, כמו שאמר עורך הדין של חברת דנאל בבית הדין – את מי שנרצה לקלוט – נקלוט, את מי שלא נרצה לקלוט – לא נקלוט.

מירב בן ארי: כמו מפעל.

<אלברט סופר: מפעל?

מירב בן ארי: כמו מישהו שקונה מפעל ואומר לעובדים – את מי שנרצה ניקח ואת מי שלא נרצה לא ניקח.

מיקי רוזנטל: כמו חברת כוח אדם שמנצלת עובדים.

מירב בן ארי: כן.

מיקי רוזנטל: זה לא כמו מפעל הגון שמעביד עובדים.

מירב בן ארי: כן.

<אלברט סופר: ומי שיישאר, יישאר כמובן בתנאים מופחתים.

מירב בן ארי: מופחתים?

מיכל בירן: אחרי שנים של מאבקי עובדים.

<אלברט סופר: פגיעה משמעותית בשכר של רבים מהעובדים והעובדות - - - -

מירב בן ארי: שלום חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: שלום.

<אלברט סופר: חלקם נמצאים פה, חברות וחברים שלי שהגיעו ממסילה, מנווה חורש ומעוד מקומות.

<אלברט סופר: המכר הזה, שאין בו שום אמירה על קליטה של העובדים, יש בו אמירה אחת על שכר העובדים, שכר המדריכים, כאילו רק מדריכים יש בחסות הנוער.

<אלברט סופר: כאילו רק מדריכים חדשים יש בחסות הנוער, קובע שהשכר שלהם יהיה 30% מעל שכר המינימום ותו לא.

<אלברט סופר: בשאלות ותשובות לחברת דנאל, המשרד משקר ואומר שאין הסכמים קיבוציים, אין התייחסות להסכמים קיבוציים.

<אלברט סופר: אני הייתי פה בשנת 2012, בשנת 2016 - - -

מירב בן ארי: נכון, היינו פה בשנת 2016 ביחד.

<אלברט סופר: כשבאמצעות הוועדה המשרד אישר את ההסכמים האלה ואת תוספות התקציב.

<אלברט סופר: מאבק שאנחנו מנהלים כבר 7-8 שנים על מנת להביא שכר ראוי יותר לעובדי חסות הנוער, ובא המכרז הזה ופשוט מבטל את זה בהינף יד.

<אלברט סופר: בא המכרז הזה וגם פוגע בהתארגנות שלנו כעובדים.

<אלברט סופר: ההתארגנות שלנו כעובדים מאורגנים בחסות הנוער במסגרת כוח לעובדים רק משפר את - - -

מירב בן ארי: תגיד מה לוח הזמנים באירוע הזה.

<אלברט סופר: לוח הזמנים, בעוד יומיים, בעוד שלושה ימים, סליחה, ב-1 בפברואר דנאל נכנסת לשבעה מעונות.

<אלברט סופר: המצב כרגע בשטח הוא כזה ש- - -

מירב בן ארי: תגיד מה הם שבעת המעונות.

מירב בן ארי: אני מכירה קצת את התחום.

מירב בן ארי: מצפה גם?

<אלברט סופר: מצפה ים, בית הנער, מסילה, צופיה, נווה חורש וג'וליס, אל בוסתן.

<אלברט סופר: ואחבר ירכא - - -

מירב בן ארי: אוקיי, זאת אומרת ב-1 בפברואר חברת דנאל אמורה להתחיל לנהל את שבעת המעונות האלה.

<אלברט סופר: להפעיל את המעונות האלה.

מירב בן ארי: שעכשיו ציינת.

מיקי רוזנטל: עם איזה עובדים?

מירב בן ארי: עם העובדים הקיימים?

<אלברט סופר: אז לצערי אני חייב להגיד שהמצב כרגע, ולאור מה שקרה אתמול בדיון בבית המשפט ולאור העובדה שהמשרד שוב חזר בו מההסכמות שקיבלנו אותן באמת בקושי רב, הצעות שהן מתווה שהשופטת הציעה והמשרד חזר שוב ושוב ונסוג מההסכמות האלה, אחרי שישבנו איתם גם ביום שישי בבוקר במעון צופיה, עם מר משה שוקרון וסיכמנו את הפרטים.

<אלברט סופר: הגיע אתמול מנכ"ל משרד הרווחה בערב, אחרי שהשופטת הגבילה אותו - - -

מיכל בירן: ומה סוכם?

<ניצן תנעמי: אולי אני אסביר.

מירב בן ארי: רגע, רגע, שנייה גברתי.

מירב בן ארי: תני לו לסיים את דבריו.

<אלברט סופר: בסדר, את תסבירי.

<אלברט סופר: אני רק רוצה להגיד כזה דבר.

<אלברט סופר: צר לי להגיד שמשרד הרווחה במקרה הזה, מתנהל לא פחות כמו ארגון פשע.

<אלברט סופר: בשקרים, בסילופים, בהטיית עובדות בבית המשפט ומשקר לבית המשפט, לפרוטוקול, בלהתנער מהעובדים ולהתנער מבני נוער.

מירב בן ארי: סליחה רגע, אני רוצה לשים דגש.

מירב בן ארי: הרי ישבתם עם המנכ"ל וסיכמתם.

מירב בן ארי: מה קרה שהעניינים התהפכו.

<ניצן תנעמי: אז אני אסביר את זה.

מיקי רוזנטל: רגע, יש לי עוד שאלה מאד מדויקת.

מיקי רוזנטל: נאמר לי שחוץ משבעה עובדים שיש חלוקי דעות לגבי התמלוגים שמגיעים להם או משהו כזה, יש הסכמה עם כל העובדים.

מיקי רוזנטל: זה נכון או לא נכון?

<אלברט סופר: שטויות.

<ניצן תנעמי: אני אסביר.

מירב בן ארי: כן, תסבירי.

מירב בן ארי: שם ותפקיד.

<ניצן תנעמי: ניצן תנעמי מארגון כוח לעובדים.

<ניצן תנעמי: בעצם כשיצא המכרז פנינו למשרד בהבהרות, הם אמרו לנו שאין לנו יחסי עובד-מעביד וסירבו לענות לנו ולכן יצא מכרז שלא שומר על זכויות העובדים ואנחנו פתחנו בשביתה.

<ניצן תנעמי: אין הליך משפטי מעבר לזה שהמשרד, באמצעות עמותת ענ"ב, הוציא נגדנו צו מניעה לשביתה.

<ניצן תנעמי: זאת אומרת כל המשא ומתן זה לא כי המשרד מוכן לשבת איתנו, זה תחת בית הדין בדיון על צו מניעה, לא בדיון על המכרז.

<ניצן תנעמי: זה דבר אחד.

<ניצן תנעמי: בית הדין בעצם הציע דבר כזה, המשרד אמר אנחנו לא יכולים לתת עוד כסף לדנאל, כי זה שובר את חוק חובת המכרזים, ניתן לענ"ב כסף, יעבירו כפיצוי על שנה ראשונה לעובדי המשרה ולמדריכים שהם מעל ותק 5 שנים.

<ניצן תנעמי: זה אומר 16 מדריכים וכל עובדי המשרה, שכולם נפגעים.

<ניצן תנעמי: אמהות בית, רכזים, מדריכי בוקר, כל אלה.

<ניצן תנעמי: אנחנו הסמכנו לקבל רק פיצוי לשנה בעצם כפיצויי פיטורין.

מירב בן ארי: הסכמתם לזה?

<ניצן תנעמי: הסכמנו לזה בלית ברירה, כי הזמן אוזל.

<ניצן תנעמי: ישבנו ביום שישי עם המשרד, עם כל הטבלאות, עם השכר בפועל של העובדים, כדי לנסות לחשב מה הפיצוי.

<ניצן תנעמי: ביום ראשון בארבע הגענו לבית הדין והמשרד אמר רגע, רגע, רגע, בעצם לא.

<ניצן תנעמי: מעכשיו כל מי שייקלט אצל דנאל, כל חודש, כל עובד בפני עצמו צריך לבוא, להגיש את תלוש השכר שלו, להתחשב עם דנאל האם הוא נפגע לעומת מה הוא היה אולי מרוויח לו היה עובד שנה שעברה.

<ניצן תנעמי: כן, כל עובד בפני עצמו בדנאל.

<ניצן תנעמי: פתאום הם יכולים להעביר כסף לדנאל.

<ניצן תנעמי: העובדים כבר לא היו מיוצגים, כי גם שברו פה התארגנות עובדים.

<ניצן תנעמי: הייתה לנו אם בית שפחדה להיכנס לראיון אישי עם דנאל.

<ניצן תנעמי: ביקשה שעובדת סוציאלית מהמעון תיכנס איתה.

<ניצן תנעמי: דנאל לא הרשו.

<ניצן תנעמי: אז עכשיו העובדים האלה יצטרכו כל חודש לבוא עם התלוש לחשבן.

<ניצן תנעמי: מעבר לזה זה לא פרקטי, זה לא יקרה, מי חשב במשרד עכשיו שיתחיל לחשב כל תלוש איך העובד נפגע.

<ניצן תנעמי: זה הרי לא יקרה.

<ניצן תנעמי: זה נאמר אתמול בארבע, כשעוד שלושה ימים אמורים דנאל להיכנס.

<ניצן תנעמי: כרגע יש באחווה ובירכא, ששם מפעילים תפארת בית חם, חזרו העובדים.

<ניצן תנעמי: במעונות שאמורים להיכנס דנאל, לפחות בארבעה מעונות, העובדים לא מתכננים - - -

<אלברט סופר: חמישה.

<ניצן תנעמי: חמישה מעונות.

<ניצן תנעמי: העובדים לא מתכננים לחתום ומפעילים עליהם המון לחץ ואמרו להם שאם עד היום בעשר כולם לא יחתמו, הם לא ייקלטו.

<ניצן תנעמי: יש פה המון לחץ של המשרד - - -

מירב בן ארי: על העובדים והעובדים נמצאים פה בין הפטיש לסדן.

<ניצן תנעמי: על העובדים.

<ניצן תנעמי: וניסיון להציג את זה כאילו זה מאבק של איזה כמה מדריכים ותיקים – איך הם קראו לזה?

<ניצן תנעמי: הפונקציונרים של נווה חורש.

<ניצן תנעמי: אז סליחה, המדריכים האלה לא פונקציונרים.

<ניצן תנעמי: המשרד שאמר בבית הדין ששומרי לילה יקבלו 37 שקלים לשעה, עכשיו נותן להם 31.5 שקלים לשעה.

<ניצן תנעמי: המכרז שאמר שיהיה מענק של 2,000 שקלים, אז בחוזים של דנאל זה פתאום 1,600 שקלים.

<ניצן תנעמי: המשרד פשוט מתנער מהכל וקורה להם פונקציונרים וטוען שאנחנו מחזיקים את העובדים בני ערובה.

מירב בן ארי: אוקיי, תודה רבה לך.

מירב בן ארי: יש עוד מישהו מהעובדים שחייב לומר משהו לפני שנשמע את המשרד?

מיכל בירן: מירב, גם אני רוצה.

מירב בן ארי: כן, דקה מיכל.

<ורד וינדמן: אני רוצה לומר לפני המשרד.

מירב בן ארי: ממש בדקה ובהמשך מיכל והמשרד.

מירב בן ארי: המועצה לשלום הילד, ורד, בבקשה.

<ורד וינדמן: תודה.

<ורד וינדמן: סכסוך העבודה הזה שהילדים נמצאים במכרזו, צריך להיות דרמטי לא פחות מאשר סגירת שדה תעופה במדינת ישראל וכך אנחנו צריכים להסתכל על זה.

<ורד וינדמן: היה מהלך שהוכרז עליו בתקשורת, על הלאמה של מעונות חסות הנוער.

<ורד וינדמן: אני חושבת שלמדינה אסור להתפרק מהאחריות שלה, ודאי לא במוסדות שחלקם נעולים והמדינה צריכה לחזור לקחת אחריות, כפי שיש לה.

<ורד וינדמן: מדינת ישראל בדמות משרד הרווחה - - -

מירב בן ארי: בסדר, לזה כבר התקדמנו.

<ורד וינדמן: היא האבא והאימא היחידים שיש לילדים האלה מבחינת אחריות, לא מבחינת הורות הורית.

מירב בן ארי: כן, אבל חברה, בואו, אני באה מהתחום.

מירב בן ארי: תהיו מציאותיים.

<ורד וינדמן: רגע, שנייה, אני לא אומרת - - -

מירב בן ארי: המדינה נתנה לעמותות והעמותות עושות עבודה נהדרת.

<ורד וינדמן: אני אומר.

<ורד וינדמן: האחריות צריכה להיות של משרד הרווחה, שלא צריך לעמוד מהצד.

<ורד וינדמן: בואו נשאל עכשיו את השאלות הקשות.

<ורד וינדמן: יש עכשיו תקופה שאמורה להיות ביניים.

<ורד וינדמן: מי העובדים שהולכים להיכנס?

<ורד וינדמן: מה ההכשרה שלהם?

<ורד וינדמן: איך מבטיחים את הרצף הטיפולי?

<ורד וינדמן: כולנו יודעים מה המשמעות של מדריכים עבור הילדים האלה.

<ורד וינדמן: הם הרבה פעמים האנשים הקרובים אליהם ביותר.

<ורד וינדמן: הם מספרים עד כמה המדריכים הם אלה שהצילו את חייהם ואפשרו להם שיקום.

<ורד וינדמן: בואו נשאל מה יקרה, איך זה הולך להתרחש.

מירב בן ארי: תודה, תודה רבה.

<ורד וינדמן: אני קוראת - - -

מירב בן ארי: הנקודה ברורה.

<ורד וינדמן: משפט אחרון.

מירב בן ארי: הדיון כאן הוא לא על חשיבות העמותות אל מול המדינה.

מירב בן ארי: הדיון כאן הוא ספציפי על האירוע הזה.

מיכל בירן: זה קשור, מירב.

<ורד וינדמן: לא, לא, אבל אני רוצה לקרוא לכנסת כן להסדיר בחקיקה גם את לקיחת האחריות, גם את התנאים, גם את ההכשרות שחסרות למדריכים וצריכים אותן, גם את נושא השכר ההולם, כדי שאנחנו נבטיח שהמקומות האלה לא יהיו בינוניים, לא יהיו סבירים - - -

מירב בן ארי: לגבי השכר כבר ישבנו פה וסגרנו והם לא עשו עם זה כלום.

<ורד וינדמן: הם צריכים להיות המקומות הכי טובים, כי לילדים האלה מגיע את הכי טוב.

מירב בן ארי: היינו כאן בשנת 2016 עם אותם אנשים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת מיכל בירן בבקשה, לפני שאני עוברת למשרד.

מיכל בירן: אי אפשר להפריד בין הסוגיה של מי מפעיל את המעונות בשאלת הטיפול בילדים, בשאלת התנאים.

מיכל בירן: בג"ץ כבר הכריע כמה פעמים שהסיבה האמיתית להעסקה דרך עמותות היא פשוט כדי להתנער מאחריות ומיחסי עובד מעביד ואני חושבת שמה שמובא כאן זו בדיוק הדוגמא.

מיכל בירן: מתארגנים.

מיכל בירן: עד שמצליחים להתארגן, עד שמצליחים לשפר תנאים, באים, מחליפים ספק.

מיכל בירן: כל הקונספט של להחליף ספק זה בגלל מחסור בכוח אדם, אבל בסוף זה אותם אנשים שמוכנים לעשות את זה.

מיכל בירן: זה משחק סכום אפס, יישארו אותם אנשים רק בתנאים מופחתים, אחרי ששנים גם הם וגם אנחנו משקיעים מהזמן של הוועדה הזאת בשביל לנסות לשפר את התנאים שלהם.

מיכל בירן: מירב, את אומרת כבר הגענו להסכמי שכר וכלום לא קרה עם זה?

מירב בן ארי: כן.

מיכל בירן: הביזיון פה הוא של משרד הרווחה ואי אפשר לתת לזה-, לא משנה, גם על תכניות ארוכות טווח, עכשיו בטווח הקצר, משרד הרווחה חייב לקחת אחריות גם על הפערים במשכורות ובתנאים שהובטחו ולא בצורה של לשלוח כל עובד להשיג בעצמו את התנאים שלו.

מירב בן ארי: תודה רבה חברת הכנסת בירן.

מירב בן ארי: משרד הרווחה, בבקשה.

מירב בן ארי: מי מתייחס מהמשרד?

<קריאה: אפשר להתייחס?

מירב בן ארי: מי אדוני?

מירב בן ארי: אני פשוט כבר חורגת מהזמן.

<קריאה: אני סבא של נכד ש - - -

מירב בן ארי: איך זה קשור לדיון?

<קריאה: זה רווחה.

מירב בן ארי: לא, לא, זה לא דיון על רווחה.

מירב בן ארי: זה דיון על - - -

<קריאה: לא, אני אומר לרווחה שיבינו - - -

מירב בן ארי: לא אדוני, זה לא קשור עכשיו וגם ככה אני כבר בחריגה.

<קריאה: אבל האדון הנכבד איציק אמר דברים נכונים והאדון הנכבד אלברט אמר דברים נכונים על הרווחה ואני אמשיך את השיחה שלכם.

<קריאה: עובדות סוציאליות - - -

<קריאה: על יד המיקרופון.

מירב בן ארי: לא, לא, לא.

מירב בן ארי: ממש לא להגיד לו על יד המיקרופון.

מירב בן ארי: אדוני, אנחנו חייבים לסיים.

מירב בן ארי: על מה הדיון שלך, על משרד הרווחה?

<קריאה: הבעיה שהעובדות הסוציאליות לא עושות את העבודה שלהן, וזה נכון מה שהם אומרים מכל מיני מבחינות.

מירב בן ארי: אוקיי, אבל הדיון הוא לא על המשרד ולכן ברשותך, אני חוזרת לנושא הדיון, מה גם ש - - -

<קריאה: אבל כתוב פה ועדת רווחה.

מירב בן ארי: אין בעיה, אבל ועדת הרווחה היא ועדה גדולה, היא עוסקת בהרבה נושאים.

<קריאה: זה לא משנה.

<קריאה: ברגע שאומרים, אומר פה אדם שהם פושעים וזה אומר - - -

מירב בן ארי: חלילה.

מירב בן ארי: אף אחד לא אמר פושעים.

<קריאה: טוב - - -

מירב בן ארי: אדוני, תודה רבה.

מירב בן ארי: משרד הרווחה, בבקשה תתייחסו למה שהיה כאן בדיון.

<קריאה: זה לא בסדר שלא מרשים לאזרחים לדבר.

מירב בן ארי: אבל אדוני, הוועדה הסתיימה כבר.

<קריאה: הגברת הזאת קיבלה ממני - - -

מירב בן ארי: היא חברת כנסת.

<קריאה: הגברת הנכבדה קיבלה ממני כדי לעשות ועדה נגד 18 עובדות סוציאליות ועדיין לא קיבלתי תשובה.

מירב בן ארי: אז אני מבטיחה לך שאני אבדוק את העניין.

<קריאה: אבל זה לא יכול להיות שלא יבדקו אם - - -

מירב בן ארי: כן, בבקשה.

מירב בן ארי: מי מהמשרד מתייחס להערות שעלו כאן בדיון?

<משה רון שוקרון: אני אתייחס.

<משה רון שוקרון: אני אמנם על תקן מי שאחראי על רכש ומכרזים במשרד העבודה והרווחה, אבל ב-25 השנים האחרונות אני מנהל את מעונות מצפה ים ועד לפני שבוע גם את מעון צופייה, ככה שאני מכיר היטב את - - -

מירב בן ארי: מה זאת אומרת מנהל את צופייה?

מירב בן ארי: אני יודעת מי מנהל את מצפה ומי את צופייה.

<משה רון שוקרון: מה?

מירב בן ארי: מנהל מה?

<משה רון שוקרון: אני מנהל את מעון צופייה ב-12 השנים האחרונות.

מירב בן ארי: אתה מנהל פיזית את מעון צופייה?

<משה רון שוקרון: נכון.

מירב בן ארי: וגם אחראי על הרכש במשרד?

<משה רון שוקרון: עכשיו כן.

מירב בן ארי: מה זה עכשיו?

מירב בן ארי: כמה זמן?

<משה רון שוקרון: שלושה חודשים.

מירב בן ארי: אז עד לפני שלושה חודשים ניהלת את צופיה?

מירב בן ארי: אוקיי.

<משה רון שוקרון: ולפני זה את מעון מצפה ים.

מירב בן ארי: אוקיי.

<משה רון שוקרון: ולפני זה את הוסטל נווה - - -

מירב בן ארי: אין בעיה, אני מאמינה לך, אבל בוא תגיד לי איך אתה מטפל באירוע הזה.

<משה רון שוקרון: אז ככה שאני לא מגיע ממגדל השן ו - - -

מירב בן ארי: עוד יותר טוב.

מירב בן ארי: נהדר.

<משה רון שוקרון: אוקיי.

<משה רון שוקרון: אז אני אומר, המכרז הזה בא לענות על כשל מתמשך בחסות הנוער, על מצב שבו המערכת שלנו מממנת שהייה של נערים ונערות בתוך המעונות שלנו מבלי לקבל תמורה עבורם.

<משה רון שוקרון: היו לנו עשרות אם לא מאות ממתינים בחוץ ברשימות המתנה, ברחוב, כי לא היה מקום במעונות חסות הנוער.

<קריאה: לא נכון.

מירב בן ארי: סליחה, לא להפריע, אדוני.

מירב בן ארי: אתה דיברת, הוא לא הפריע לך ואני בטוחה שהוא שמע דברים שלא היו לו קלים.

מירב בן ארי: יש פה תרבות דיון, לא הפרענו לאף אחד.

מירב בן ארי: היחידים שיכולים להפריע זה חברי הכנסת.

<משה רון שוקרון: רשימות ההמתנה הלכו ו - - -, הצביע על זה גם מבקר המדינה, הצביע על זה גם בג"ץ.

<משה רון שוקרון: אנחנו עומדים אל מול שוקת שבורה, כשיש לנו גם נערות ונערים שמסתובבים ברחובות ואין לנו מקום ב - - -

מיכל בירן: איך המהלך הזה הוסיף מקום?

<משה רון שוקרון: רגע.

מיכל בירן: לא הוספתם שקל, הורדתם שקל ויהיה יותר מקום?

<משה רון שוקרון: אנחנו יצאנו למכרז בגלל הכשל המתמשך הזה.

<משה רון שוקרון: אנחנו עושים מכרז כזה מדי כמה שנים באותו פורמט בדיוק.

<משה רון שוקרון: זה מכרזים גנריים.

<משה רון שוקרון: זאת הפעם הראשונה שעמותת ענ"ב לא זכתה במכרזה זה מזה כ-22 שנים.

<משה רון שוקרון: זה לא מחליפים ספק כל שנתיים או שלוש, אחרי שארגון העובדים מתארגן ומשיג לעצמו תנאים טובים.

<משה רון שוקרון: מדובר ב-22 שנות הפעלה.

<משה רון שוקרון: לכן אי אפשר להגיד שלא בוחנו את הדברים האלה לעומק ונתנו מספיק זמן כדי לבדוק אותם.

<משה רון שוקרון: חוסר כוח האדם הזה הביא את המערכת שלנו לכך שהיא קרסה בתוך עצמה.

<משה רון שוקרון: היום המערכת הזאת לא פועלת.

<משה רון שוקרון: היא לא עובדת.

<משה רון שוקרון: היא לא מספקת את השירות.

<משה רון שוקרון: היא לא נותנת מקום ל - - -

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: אתה אומר שהמקום לא עובד, אבל - - -

<משה רון שוקרון: יצאנו למכרז - - -

מירב בן ארי: רגע, סליחה שנייה.

מירב בן ארי: את היית המנהל של מצפה ים.

<משה רון שוקרון: של צופייה.

מירב בן ארי: אמרת גם של מצפה ים, אבל כשאתה ניהלת את צופיה - עמותת ענ"ב – איך זה עבד ביניכם?

מירב בן ארי: לא הבנתי.

<משה רון שוקרון: המעונות שלנו עובדים בשיטה הבאה:

<משה רון שוקרון: הגרעין הניהולי של המעונות הוא ממשלתי - - -

מירב בן ארי: של המשרד, עובדי משרד הרווחה.

<משה רון שוקרון: כן.

<משה רון שוקרון: עובדים בתוך המעונות עצמם, מנהלים אותם.

<משה רון שוקרון: הם הסמכות הסטטוטורית בתוך המעונות והם מפעילים את זה באמצעות מיקור מחוץ לא רק של כוח האדם הטיפולי חינוכי, גם ההוראה, גם הניקיון, גם השמירה, גם הגינון.

<משה רון שוקרון: כל המערכת מופרטת.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להבין, סליחה אדוני.

מיקי רוזנטל: במכרז, עכשיו שעשיתם, נוספה מיטה אחת באיזה הוסטל?

<משה רון שוקרון: כן.

מיקי רוזנטל: נוסף מקום אחד באיזה הוסטל?

מיקי רוזנטל: איפה?

<משה רון שוקרון: נוספו מקומות שאפשר לאייש אותם, כי כרגע יש לנו 50% מיטות ריקות, כי אנחנו לא יכולים - - -

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: שקר.

<קריאה: זה לא נכון.

<משה רון שוקרון: בעקבות חוסר בכוח אדם.

<קריאה: הוא ממשיך לשקר.

<משה רון שוקרון: יצאנו למכרז - - -

מיכל בירן: הורדתם את השכר ויהיה לכם יותר כוח אדם?

מיכל בירן: אולי אני טיפשה, אולי אני לא מבינה את הלוגיקה, סליחה.

מיקי רוזנטל: איך אתם עושים את זה?

מירב בן ארי: רגע, שנייה.

מיקי רוזנטל: אפילו על הנייר איך אתם עושים.

מיקי רוזנטל: אני לא הבנתי איך אתם עושים את זה אפילו על הנייר.

<משה רון שוקרון: אם אפשר להמשיך.

מיקי רוזנטל: לא.

מיקי רוזנטל: תקשיב, אנחנו שומעים את דבריך - - -

<משה רון שוקרון: אם רוצים ל - - -

מיקי רוזנטל: אנחנו שומעים את דבריך ומותר לשאול שאלה.

מיקי רוזנטל: מה קרה?

מירב בן ארי: רגע, רגע, שנייה.

<משה רון שוקרון: הקשבתי כשאמרו ראשי כנופיה ופושעים ו - - -

מיקי רוזנטל: אני לא אמרתי לך שום דבר כזה.

מיכל בירן: גם אני לא.

<משה רון שוקרון: אז אני אומר, תנו לי 5 דקות להסביר ואחר כך אפשר לירות בי כמה שרוצים.

מירב בן ארי: אני מבקשת לתת לו לדבר.

<משה רון שוקרון: אז הלכנו למהלך שבו עשינו מכרז.

<משה רון שוקרון: בדקנו והבנו שיש קושי אדיר לגייס כוח אדם בעיקר בהדרכה.

<משה רון שוקרון: רוב המדריכים שלנו במערכת חסות הנוער הם מדריכים נורא נורא צעירים, הם גם מתחלפים נורא מהר.

<משה רון שוקרון: חשבנו שאם אנחנו נשפר את השכר דרמטית אצל אותם מדריכים צעירים, יהיה לנו קל יותר לגייס אותם.

<משה רון שוקרון: מעבר לזה שהגדלנו – אני אומר לכם – הגדלנו אל מול האוצר את העלות להפעלת קבוצה ב-30% ו-ב-40% במאבק באמת אין סופי, הרי לא מעלים – אתם יודעים – לא מעלים הפעלת קבוצה מ-130,000 שקלים או מ-140,000 שקלים ל-190,000 שקלים עם האוצר, לחודש לקבוצה - - -

מיכל בירן: אבל כל הפער הזה יישאר אצל דנאל.

מירב בן ארי: רגע, רגע, שנייה.

<משה רון שוקרון: לא, זה לא הכל יישאר אצל דנאל, כי התעריפים - - -

מיכל בירן: אם דנאל משלמים פחות לכוח האדם, אבל אתם מוציאים יותר על ההפעלה - - -

<משה רון שוקרון: ברגע שאנחנו קבענו את רמת השכר של המדריכים - - -

<אלברט סופר: יש רכזים, אימהות בית, מדריכי בוקר, עובדי לילה ששכחת.

<משה רון שוקרון: ההסכמים הקיבוציים שהם מדברים עליהם- - -, אם לא אפילו יותר טובים, משופים היום על ידי החברות שנכנסו ולקחו את העובדים על עצמם.

<משה רון שוקרון: החברות האלה בעידודנו הרב הזמינו את כל העובדים לבוא ולהיקלט חזרה לעבודה, גם בימים אלה קיבלו כולם.

<קריאה: לא, לא, לא נכון.

<משה רון שוקרון: יש מעונות שיש בהם קליטה של 100 אחוז.

<משה רון שוקרון: 100 אחוז מהעובדים כבר נקלטו בשני מעונות.

<משה רון שוקרון: אמר את זה אתמול בבית המשפט נציג של הזכיין בצפון.

<משה רון שוקרון: 100 אחוז מהעובדים נקלטו חזרה במערכת.

<משה רון שוקרון: לא רק שאנחנו צריכים את כל העובדים חזרה, אנחנו צריכים עוד 150 עובדים כדי להשלים את המיטות הפנויות שיש לנו ולקצר את תור ההמתנה האיום והנורא שיש לנו אל מול נערים ונערות שנמצאים ברחובות.

<משה רון שוקרון: מה רציתם שנעשה?

<משה רון שוקרון: נשאיר את המצב ככה?

מירב בן ארי: תגיד לי מה עם השכר - - -

<משה רון שוקרון: ניתן את התנאים האלה ונגיד שהילדים האלה יישארו ברחוב?

<משה רון שוקרון: מה רציתם שנעשה?

מירב בן ארי: אדוני, קודם כל - - -

<אלברט סופר: בשיטה שלכם הם לא רק יהיו ברחוב.

מירב בן ארי: רגע, רגע.

מירב בן ארי: יש גם עדיין שני דברים שלא ברורים לי.

מירב בן ארי: הרי אתה היית ועזוב רגע את התפקיד שלך, אתה היית מנהל של צופיה.

מירב בן ארי: אתה אומר לחברי הכנסת ולי – אנחנו נכשלנו בניהול של חסות הנוער, אבל מי שנכשל זה המשרד, כי המשרד הוא זה שניהל את זה.

מירב בן ארי: זה לא העמותה.

מירב בן ארי: אתם ניהלתם.

מירב בן ארי: אתם נכשלתם בניהול, כי אתה בעצמך אמרת שאתה היית גם בצופייה וגם במסילה.

מירב בן ארי: למה במקום לבוא עכשיו ולעשות אצלכם את העבודה, למה בעצם החלפתם את העמותה?

מירב בן ארי: אני רוצה להבין עוד משהו אחד.

מירב בן ארי: דיברת על המדריכים, אבל אתה יודע, גם אני ניהלתי מרכז.

מירב בן ארי: יש רכזים, יש אם בית, יש עוד אנשים בתפקיד.

מירב בן ארי: איפה הזכויות שלהם?

מירב בן ארי: אתה שמרת על הזכויות של אמהות הבית?

<משה רון שוקרון: הזכויות שלהם לא נפגעו.

<משה רון שוקרון: אפשר לבדוק את זה - - -

מירב בן ארי: מה זה לא נפגעו?

<קריאה: שקר, שקר, שקר.

מירב בן ארי: תקשיבו רגע, סליחה שנייה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם משהו, אתם רואים שחברי הכנסת מגויסים עבורכם ודואגים לכם.

מירב בן ארי: אנא מכם, גם חברי הכנסת שנשארו פה הם חבורה שמבינה עניין.

מירב בן ארי: אני מבקשת מכם, אני אתן לכם להתייחס, למישהו אחד מכם בכמה נקודות, אבל אי אפשר.

מירב בן ארי: זה לא שכונה כאן וזה לא שוק.

מירב בן ארי: גם אם הוא אומר דברים שלא נעימים לכם, תרשמו.

מירב בן ארי: אני אתן לכם להתייחס.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע אותו.

מירב בן ארי: היחידים שיכולים להתפרץ וגם הם עושים את זה בעדינות, זה חברי הכנסת.

<אלברט סופר: אנחנו פשוט - - -

מירב בן ארי: אלברט, יש משהו, אתם תענו.

מירב בן ארי: תן לי רגע להבין, אני מנסה להבין.

מירב בן ארי: אם אתה אומר דבר כזה שבסוף אתה נותן למדריכים שכר גבוה יותר, אז למה בעצם לא שמרת?

מירב בן ארי: פה בשנת 2016 עשינו דיון על הסכמי השכר, למה בעצם לא הכנסתם את זה כחלק מהמתווה ועם המכרזים ביניהם?

מירב בן ארי: כי הרי יש כאן כבר הסכמים.

<משה רון שוקרון: אני אומר עוד פעם, כי אתה כפוף לחוק המכרזים.

<משה רון שוקרון: אתה יוצא למכרז, אתה לא יכול מראש להגדיר שיש זכיין שיזכה בזה ושההסכמים הקיבוציים בינו לבין האוצר - - -

מיקי רוזנטל: לא, אבל עוד לפני אדוני, רגע, רגע.

מיכל בירן: בלי להגיד שיש זכיין, להגיד שאלה תנאי הבסיס של המכרז, כי אלה ההסכמים, אלה העלויות שכבר הגיעו אליהן.

<משה רון שוקרון: אם לא יתנו לי לדבר, אני אשתוק - - - אני לא אדבר.

<משה רון שוקרון: זאת גם אפשרות.

<משה רון שוקרון: אבל אני אומר שאם אנחנו נכניס את זה לתוך המכרזים הקיימים, זה אומר שאנחנו פוגעים בחופש העיסוק.

<משה רון שוקרון: אנחנו לא מאפשרים לאף זכיין לזכות במכרזים האלה.

<משה רון שוקרון: אנחנו מייצרים מונופולים.

<משה רון שוקרון: עובדה ש-22 שנה לא הצלחנו לעשות מכרז שהיה בו אפילו מתמודד, לא זוכה, מתמודד.

מיכל בירן: כי אתם לא משלמים על השירות הזה כמו שראוי לשלם על השירות.

<משה רון שוקרון: אנחנו משלמים יותר ממה שאת חושבת, כי אנחנו משלמים 190,000 שקלים להפעלה של קבוצה אחת בחסות הנוער.

<משה רון שוקרון: 190,000 שקלים.

מיכל בירן: אם זה היה מממן את זה, כנראה שהיו אנשים שהיו קופצים על המכרז.

מירב בן ארי: רגע, תענה לשאלה על הצוות הנוסף.

<משה רון שוקרון: אני עונה לשאלה.

<משה רון שוקרון: על הצוות הנוסף - - -

מירב בן ארי: רגע, חוץ ממדריכים צעירים.

<משה רון שוקרון: הבאנו את החברות הזוכות למצב שבו הם הציעו לעובדים חוזים כמעט ברמת קופי-פייסט ממה שהיה להם בהסכם הקיבוצי הקיים.

מירב בן ארי: אז למה הם - - -

<משה רון שוקרון: רגע,רגע.

<משה רון שוקרון: גם הלכנו אחר כך יותר מזה.

<משה רון שוקרון: אמרנו שאנחנו נוכל והיה מתווה שמסכם פיצוי על פני שנה לאותם עובדים.

<משה רון שוקרון: החישוב היה באמת מצדם ולא התווכחנו עליו – 590,000 שקלים פיצוי על פני שנה לכל הסקטורים.

<משה רון שוקרון: תקנו אותי אם אני טועה.

מירב בן ארי: אז למה חזרתם מזה?

<משה רון שוקרון: אתמול משרד הרווחה, מנכ"ל משרד הרווחה אמר אני מציע 500,000 שקלים כדי לסיים את זה.

מירב בן ארי: למה?

<קריאה: באחת עשרה בלילה.

<משה רון שוקרון: באחת עשרה בלילה, אבל הוא הציע את זה.

<משה רון שוקרון: כתב את זה.

<משה רון שוקרון: זה מופיע בפרוטוקול וכוח לעובדים סרב להצעה.

<משה רון שוקרון: זו הצעה שמכסה 90% מהדרישות שלהם.

מירב בן ארי: רגע, אבל למה חזרתם מההסכמה שכבר הגעתם אליה?

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: למה ירדתם בסכום?

<משה רון שוקרון: זה לא היה בהסכמה, זה היה המתווה שנשלחנו לעשות אותו יחד מבית המשפט.

<משה רון שוקרון: ישבנו עליו, המתווה הזה הועבר להנהלת המשרד.

<משה רון שוקרון: יש לנו חשב, יש לנו אוצר - - -

מירב בן ארי: כן, אני מכירה.

<משה רון שוקרון: יש לנו כללים, יש לנו חוקים, אנחנו לא יכולים לעשות מה שאנחנו רוצים.

מיקי רוזנטל: רגע, אז הוויכוח כעת הוא על 100,000 שקלים?

מיקי רוזנטל: על 90,000 שקלים?

<משה רון שוקרון: הוויכוח הוא - - -

מיקי רוזנטל: לא, אני מדבר רק על התנאים, לא על העקרונות האחרים.

<משה רון שוקרון: אני חושב שגם אם היינו מציעים, יש עוד כמה סעיפים - - -

מירב בן ארי: אבל זה לא נכון, היא אמרה לך שהם כבר הסכימו על 590,000 שקלים.

מירב בן ארי: אז למה?

<משה רון שוקרון: לא, הם הסכימו על 590,000 שקלים אבל - - -

מירב בן ארי: רגע, שנייה.

<משה רון שוקרון: הם סירבו אתמול להצעה שהונחה בפניהם.

<משה רון שוקרון: אני אומר, אנחנו רוצים לקלוט את כל העובדים.

<משה רון שוקרון: כל העובדים, נכון שהם פוטרו מנהלית, אבל הם קיבלו הצעה מיידית.

<משה רון שוקרון: דרך אגב, הוותק שלהם נשמר, שנות העבודה שלהן נשמרות על פי חוק, לא שאנחנו עושים להם טובה, כי הם נשארים באותו מקום עבודה.

מיכל בירן: בטוח, כי אם זה היה תלוי בכם זה לא היה קורה.

<משה רון שוקרון: ההבראה שלהם נשמרת, השכר של המדריכים עלה ב-30%.

מירב בן ארי: אבל מה עם שאר הצוות?

<אלברט סופר: בשביל מדריכים אחרים הוא ירד ב-30%.

מירב בן ארי: רגע, רגע.

מירב בן ארי: תגיד לי, זה משגע אותי, מה ההבדל בין אם בית למדריך צעיר?

מירב בן ארי: למה לו אתה מעלה, נגיד שאתה מעלה, מה עם שאר הצוות?

מירב בן ארי: מה, הם לא נחשבים?

מירב בן ארי: למה, מה אתה מפחד?

<משה רון שוקרון: אז אני אומר עוד פעם - - -

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו.

מירב בן ארי: מדריכים צעירים בנושא של חסות הנוער, עם כל הכבוד, אם בהייטק פורשים, גם פה אחרי שנתיים-שלוש ילכו.

מירב בן ארי: ילכו.

מירב בן ארי: זה לא משנה כמה כסף תגיד להם, כי יש שחיקה.

מירב בן ארי: זה מקצוע שוחק.

מירב בן ארי: אני ראיתי אצלי מדריכים.

מירב בן ארי: הכי טובים שלי היו שנתיים-שלוש.

מירב בן ארי: דרך אגב, יש לי חדשות בשבילך, כמעט בכל ענף במשק, בטח במקצועות הרווחה, מדריכים צעירים עוזבים.

מירב בן ארי: אז למה אתה לא שומר על הוותיקים?

מירב בן ארי: למה?

<משה רון שוקרון: אז אני אומר, אנחנו שומרים על כולם.

<משה רון שוקרון: אני אומר שמעבר - - -

מירב בן ארי: מה נתת לוותיקים?

<משה רון שוקרון: רגע - - -

מיקי רוזנטל: מה זאת אומרת אתה שומר על כולם?

מיקי רוזנטל: אתה לא.

<משה רון שוקרון: החוזה הקיים - - -

מירב בן ארי: מה נתת לוותיקים?

מיקי רוזנטל: אתה אומר אל תפריעו לי, אבל אתה אומרת דברים לא נכונים.

מיכל בירן: אתה אפילו מעוות את חופש העיסוק שנועד לעובדים ולא למעסיקים.

<משה רון שוקרון: אם תתנו לי לדבר, אני אסבר.

מירב בן ארי: מה נתת לוותיקים?

מירב בן ארי: תענה לי לשאלה.

<משה רון שוקרון: אני אומר שנתתי מעבר לזה.

מירב בן ארי: מה נתת להם?

<משה רון שוקרון: אני אגיד לכם מה נתתי, בסדר?

<משה רון שוקרון: הוספנו מדריכים ישנים בלילה, מה שלא היה במכרז הקודם.

<משה רון שוקרון: יש לנו שני מדריכים ישנים בלילה.

<אלברט סופר: היו כל הזמן.

<משה רון שוקרון: הגדלנו את משרת אם הבית מחצי משרה לשלושת רבעי משרה.

<משה רון שוקרון: הוספנו מטפלת אלטרנטיבית על כל קבוצה.

<משה רון שוקרון: לא יכול להיות, באמת, לקחת את המכרז הזה ולהסתכל על נקודה מאד מאד צרה.

<משה רון שוקרון: הוספנו תקנים.

<משה רון שוקרון: הוספנו - - -

מירב בן ארי: מה זה נקודה מאד צרה?

מירב בן ארי: זה חלק משמעותי מהצוות במקום.

מירב בן ארי: אתה ניהלת מוסדות בעצמך.

<משה רון שוקרון: אבל הוספנו כדי גם לתת לאותם אנשים למנוע את השחיקה, למנוע את התחלופה.

<משה רון שוקרון: הוספנו משמרות, הוספנו אנשי צוות, הוספנו ישנים בלילה, הגברנו את הביטחון - - -

מירב בן ארי: סליחה, מה הוספת לרכזים, לאימהות הבית למי שאינו מדריך?

<משה רון שוקרון: הם קיבלו את אותו חוזה.

מירב בן ארי: לא הוספת - - -

<משה רון שוקרון: הם קיבלו את אותו חוזה.

<קריאה: לא, ממש לא.

<משה רון שוקרון: עובדה שכולם חותמים.

<משה רון שוקרון: זה שיש פה - - -

מירב בן ארי: מי זה כולם?

<אלברט סופר: מי זה כולם?

מירב בן ארי: שניים מתוך שבעה?

<משה רון שוקרון: יש לנו שני מעונות ב-100% חתימה.

מירב בן ארי: כן, אבל זה שניים מתוך שבעה.

<משה רון שוקרון: והיום מסיים מאה אחוז חתימה - - -

מירב בן ארי: זה אפילו לא 50%.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: אחד מכם שידבר.

מיקי רוזנטל: על הדברים שנאמרו פה.

מירב בן ארי: על הדברים שנאמרו כאן.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לדעת מהמנהל של העמותה, אדוני, אתה קיבלת - - -

מירב בן ארי: לא מכוח לעובד.

מיקי רוזנטל: אתה קיבלת טענות בכתב ממשרד הרווחה, לפיהן אתה לא מצליח לעמוד ביעדים שהוקצבו לכם ויש תור של חוסים שלא נכנס.

מיקי רוזנטל: קיבלת טענות כאלה?

מירב בן ארי: מי אדוני?

<שי שער: שמי שי שער ואני מנכ"ל של עמותת ענ"ב.

<שי שער: האמת היא שאני שמעתי את מר שוקרון מדבר כל כך הרבה ואני לא יודע מאיפה להתחיל כדי לסתור את כל הדברים שנאמרו כאן, אבל אני אנסה תוך כדי הדברים שלו כן להגיד.

<שי שער: קודם כל מתאר מר שוקרון מצב כל כך טוב, עשינו והגדלנו והכל ואיך זה שבפועל כל כך רע.

<שי שער: זה לא מסתדר לי ולא מתחבר לי, שני הדברים האלה גם יחד.

מירב בן ארי: גם לי לא.

<שי שער: להגיד מה עשינו ומה הגדלנו וכמה הלכנו לקראת כל העובדים ואנחנו משפרים את המצב ואנחנו כבר חודש נמצאים במצב כל כך רע וגרוע יומיים לפני שהמעונות האלה אמורים לעבור לחברות שזכו במכרז.

<שי שער: אז יש קצת סתירה בעניין הזה.

<שי שער: מר שוקרון אמר שהוא ניהל את מעון צופייה.

<שי שער: ניהל את מעון צופייה ואני אומר לכם באחריות מלאה ומגובה עם נתונים – הוא גם יודע את זה – מעון צופייה לא היה צריך להיות יום אחד שהמעון הזה לא יהיה מלא עם 60 נערות כל הזמן.

<שי שער: על התשומות שניתנו שם, שאפילו מעבר למכרז שבו אנחנו התחייבנו כשזכינו.

<שי שער: אני מזכיר, אנחנו זכינו במכרז האחרון להפעלה של המעונות- - -

מיכל בירן: אבל אם אפשר שתתרכז במה שקשור עכשיו לזכויות במכרז החדש ופחות ל - - -

מירב בן ארי: לא, לא, דווקא אני - - -

מיקי רוזנטל: רגע, רגע.

מירב בן ארי: מיכל, אני מבקשת.

מיקי רוזנטל: כי היו טענות שהובאו פה ש - - -

מירב בן ארי: מיקי, תן לי לשמוע אותו, זה מעניין אותי איך שהוא מדבר.

<שי שער: את כל הנתונים שאני מדבר עליהם אנחנו הצגנו כמה פעמים גם להנהלת המשרד, גם למנכ"ל המשרד.

<שי שער: אנחנו במעון צופייה כמו שאמרתי, ואני פשוט חוזר לזה כי מר שוקרון נמצא כאן – מי שמחליף את משה שוקרון בהנהלת מעון צופייה זה רכז פנימייה שעבד אצלנו, כשהתפקיד הראשון שלו, גם מה שהוגדר לו במכרז, זה קליטה של עובדים במעון צופייה, גיוס, מיון והכשרה.

<שי שער: להגיד שאנחנו נכשלנו ובסופו של דבר מי שמנהל עכשיו את מעון צופייה זה מי שהיה אמון אצלנו על התפקיד הזה, בתוך המעון, לא מסתדר לי.

<שי שער: לא מסתדר לי מצד אחד להגיד נכשלתם, לא גייסתם מספיק כוח אדם, אבל אותו אחד שהיה אמון על זה הוא זה שהיום מנהל את מעון צופייה.

<קריאה: זה נכון, ועוד שלושה מנהלים שנבחרו.

מירב בן ארי: נכון.

<שי שער: וזה נכון גם לגבי שלושה מנהלים נוספים שעבדו אצלנו בעמותה בתפקידים דומים במקומות אחרים.

<שי שער: לפני חודש-חודש וחצי בדיון אחר על איזה שהוא צו מניעה של אחת העובדות שלנו והמשרד הגיש תגובה שלו לבית הדין, קיבלנו תשבחות מהמשרד על התפקוד שלנו במשך כל השנים, על איזה עמותה מקצועית, מסורה ואחראית אנחנו וכמה שיפרנו את השירות לבני הנוער במעונות ומצד שני - - -

<משה רון שוקרון: סליחה, זה בהליכים משפטיים - - -

<שי שער: אני לא הפרעתי לך, משה.

<משה רון שוקרון: יש פה משפט שמתנהל.

<משה רון שוקרון: יש עתירה מנהלית - - -

מיקי רוזנטל: תקשיב, שנייה, רגע, עם כל הכבוד, אתה טענת שהעמותה נכשלה ואנחנו רוצים לשמוע - - -

<משה רון שוקרון: אבל יש עתירה מנהלית שמתנהלת.

מיקי רוזנטל: לא, לא, אתה לא תפריע לו.

מיקי רוזנטל: לא, לא, סליחה, אתה טענת שהעמותה נכשלה.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לדעת אם שלחת להם מכתב אחד על זה.

מיקי רוזנטל: היה לכם טענות - -

<משה רון שוקרון: יש עתירה מנהלית - - -

מיקי רוזנטל: אדוני, עזוב את העתירה.

<משה רון שוקרון: יש משפט - - -

מיקי רוזנטל: אם אתם המצאתם את הטענות האלה עכשיו לצורך החלפת המכרז זה חמור מאד.

מיקי רוזנטל: חמור מאד.

מיקי רוזנטל: אם במשך השנים לא כתבתם ולו מכתב אחד שהעמותה לא עומדת בתנאים, אז - - -

<משה רון שוקרון: יש עשרות מכתבים.

<שי שער: לא נכון.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך אדוני, אל תאלץ אותי להגיד לך דברים קשים.

מירב בן ארי: מיקי, מיקי.

<משה רון שוקרון: עשרות מכתבים.

מיקי רוזנטל: זה קצת חצוף מה שאתה עושה עכשיו.

מיקי רוזנטל: אתה טענת את טענותיך ואתה לא תסתום לו את הפה, זה הכל.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: אדוני, יש לי חדשות בשבילך, כל הדיון הזה מתנהל כשברקע יש דיון בבית משפט.

מירב בן ארי: אז מה החדשה המרעישה שלך?

<משה רון שוקרון: כי אלה טענות משפטיות.

מירב בן ארי: סליחה.

מירב בן ארי: כן אדוני.

<שי שער: המכרז האחרון שהתקיים על אחד המעונות וקיבלנו לפני שנה.

<שי שער: אם עשינו עבודה כל כך גרועה, לפני שנה זכינו במעון גילעם, שעד לפני שנה, שנה וחצי היה מעון ממשלתי והופעל על ידי המדינה.

<שי שער: גם המדריכים החינוכיים שם.

<שי שער: ניגשנו למרכז, זכינו בו בסך הכל לפני שנה וחצי.

<שי שער: היינו כל כך גרועים שלא עשינו את העבודה שלנו, שאנחנו לפני שנה וחצי זכינו במכרז על מעון ממשלתי נוסף?

<שי שער: מעבר למעונות הממשלתיים יש לנו גם מסגרות אחרות, יש לנו הוסטלים.

<שי שער: אני חייב להגיד, גם אנחנו לא גדלנו במגדל השן, כמו שציין קודם משה.

<שי שער: אני באופן אישי התחלתי כמדריך חינוכי באחד המעונות.

<שי שער: הייתי רכז.

<שי שער: ניהלתי גם את אחת המסגרות.

<שי שער: גם חברותי במקום עצמו – ציין דני גל, יושב ראש העמותה שאנחנו צוות מאד מאד מצומצם, עם 3% בסך הכל- - -

מירב בן ארי: תקורה.

<שי שער: תקורה.

<שי שער: והאנשים שנמצאים אצלנו הם גם כן אנשים שגדלו בתוך המסגרות עצמן, שנים על גבי שנים, מכירים את העבודה.

<שי שער: אנחנו נורא התלבטנו.

<שי שער: ניגשנו למכרז האחרון שהיה, כי זה מה שאנחנו יודעים לעשות.

<שי שער: כי העבודה הזאת מלווה אותנו שנים על גבי שנים וניגשנו למכרז הזה.

<שי שער: המכרז הזה היה אמור להיות שכל גוף אמור לזכות בלא יותר משלושה מעונות.

<שי שער: אנחנו, שפועלים ומפעילים 20 מסגרות בחסות הנוער, לא זכינו אפילו לא במעון אחד במכרז הזה.

מירב בן ארי: וחברת דנאל זכתה בכל השבעה?

<שי שער: היו שבעה ועוד שני מעונות זכתה חברה - - -

מיכל בירן: איך זה אפשרי אם בתנאי המכרז לא היו אמורים לזכות ביותר משלושה, איך בעצם זכו בשבעה?

<משה רון שוקרון: זה לא מדויק.

<משה רון שוקרון: יש במכרז הליך בחירה שמאפשר זכייה מעבר לשלושה בתנאים מסוימים שיתקיימו במכרז.

מירב בן ארי: אוקיי, סליחה רגע - - -

מיכל בירן: זה נראה מאד לא טוב, אני חייבת להגיד לכם.

מירב בן ארי: רגע, אני רק רוצה להבין את המצב והעניין כרגע.

מירב בן ארי: אתם הייתם בדיון בבית המשפט.

מירב בן ארי: הגעתם, יש הסכמה, חזרתם, הנושא התפוצץ נכון לאתמול.

מירב בן ארי: השופטת ביקשה מכם לשבת איתם?

<משה רון שוקרון: מאז אתמול לא.

<משה רון שוקרון: אנחנו אמורים לקבל החלטה לגבי מידתיות השביתה עד היום אחרי הצהריים מבית הדין.

מירב בן ארי: מה אתה אמור לקבל מבית הדין?

<משה רון שוקרון: החלטה לגבי מידתיות השביתה.

<משה רון שוקרון: אנחנו תחת שביתה.

<משה רון שוקרון: לגבי המידתיות שלה עד היום אחרי צהריים מבית המשפט.

<משה רון שוקרון: זה נגמר אתמול מבלי לשלוח אותנו להמשך משא ומתן.

מירב בן ארי: ואיך אתה מתכוון לפתור את האירוע הזה עכשיו?

מירב בן ארי: איך אתם מתכוונים במשרד לפתור את האירוע הזה?

מירב בן ארי: מה המנכ"ל רוצה לעשות, תסביר לנו.

מירב בן ארי: תאיר את עינינו.

<משה רון שוקרון: להפעיל את המעונות באמצעות הזכיינים החדשים ב-1 בפברואר.

מירב בן ארי: ומה עם העובדים?

<משה רון שוקרון: עם העובדים שהצליחו לגייס עד כה ועם תגבור נוסף מ - - -

מירב בן ארי: מה זה עד כה?

מירב בן ארי: לכל העובדים הקיימים תהיה עבודה?

<קריאה: לא, לא, לא.

<משה רון שוקרון: יש להם הצעה להתקבל לעבודה במאה אחוז.

מירב בן ארי: רגע, שנייה, אני רוצה להגיד לך משהו.

מיכל בירן: בתנאים מופחתים.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: יש פרוטוקול - - -

<משה רון שוקרון: דנאל ותפארת בית חם.

מירב בן ארי: רגע, תן לי לסיים משפט.

מירב בן ארי: פרוטוקול של ועדת הכנסת קביל לצורך העניין כמו הליך משפטי.

מירב בן ארי: אם אתה בא ואומר שכל העובדים שעובדים כיום ייקלטו, זה מה שאתה אומר?

מיקי רוזנטל: באותם תנאים.

מירב בן ארי: באותם תנאים.

<משה רון שוקרון: לא, אני לא אומר את זה.

מירב בן ארי: מה אתה אומר?

<משה רון שוקרון: אני אומר שמאה אחוז מהעובדים קיבלו הצעה ל - - -

מירב בן ארי: קיבלו הצעה זה תלוי בהם?

<משה רון שוקרון: זה תלוי בהם אם הם רוצים לעבוד או לא בתנאים שהזכיין החדש מציע להם.

מיכל בירן: באותם תנאים?

מירב בן ארי: מה זה התנאים של הזכיין החדש?

<משה רון שוקרון: החוזים שהם הציעו להם - - -

מיכל בירן: לפני רגע אמרת שלא פוגעים בהם.

מירב בן ארי: רגע, מיכל, שנייה.

מירב בן ארי: מה זה התנאים של הזכיין החדש?

מירב בן ארי: יש הפחתה בתנאים?

מירב בן ארי: יש הרעה בתנאים?

<קריאה: כן, כן, כן, כן.

<משה רון שוקרון: לטעמנו לא.

מיקי רוזנטל: רגע, אם זה לטעמך לא, אתה יכול להצהיר פה לפרוטוקול, אם אתה אומר שאין פגיעה בתנאים, שכל העובדים יתקבלו בתנאים שהם עובדים היום?

מיקי רוזנטל: זה סתירה.

<משה רון שוקרון: אני לא יכולה להגיד את זה.

מיקי רוזנטל: כי מצד אחד אתה אומר לא ומצד אחד אתה אומר כן.

מירב בן ארי: הוא לא יכול.

<משה רון שוקרון: אני לא יכול.

מיקי רוזנטל: אז אני לא מבין.

<משה רון שוקרון: אין לי - - -

מיכל בירן: היו את המערכונים על פרס, כן ולא.

<משה רון שוקרון: אולי לא הובנתי כראוי.

<משה רון שוקרון: כל העובדים קיבלו הצעה להתקבל לעבודה בחוזים שהזכיינים החדשים הציעו להם.

מירב בן ארי: אבל אם אתה מציע לו ב-20%, 30% פחות?

<משה רון שוקרון: רגע, אבל מירב, תני לי להסביר.

<משה רון שוקרון: כי אתמול למשל עמד הזכיין תפארת בית חם, בבית הדין והצהיר ואמר נתתי להם את כל התנאים שהם קיבלו עד עתה, כל המאה אחוז שהתקבלו הם בתוך המעונות בפנים.

<משה רון שוקרון: אמר, כולל החזקת רכב, כולל קרן השתלמות של הרכזים, אמר את זה הזכיין של תפארת.

מירב בן ארי: מה אמר דנאל?

<משה רון שוקרון: דנאל אמר אני הולך הכי רחוק שאני יכול ללכת במסגרת המכרז.

<משה רון שוקרון: נתתי את ההצעות הכי טובות.

<משה רון שוקרון: אנחנו יכולים לפקח רק על סעיף אחד, שהוא שכר המדריכים ששם קבענו מה הוא יהיה.

<משה רון שוקרון: אני חושב שבסך הכל הכללי התנאים מאד דומים לתנאים הקיימים.

<משה רון שוקרון: יש חילוקי דעות על העניין הזה, נקבע מנגנון פיצוי שבית המשפט אמר תלכו לגביו לגבי השנה הקרובה.

<משה רון שוקרון: אתמול יכולנו לסגור את זה.

<משה רון שוקרון: הייתה הצעה מאד נדיבה.

<משה רון שוקרון: אתם יודעים שמשרד ממשלתי לא מציע 90% מדרישות שמתקבלות בפניו.

<משה רון שוקרון: הציע מנכ"ל המשרד 500,000 שקלים לסגור את העניין הזה.

<משה רון שוקרון: נדחינו.

<משה רון שוקרון: נדחינו על הסף.

מירב בן ארי: תגיד לי, אבל למה אם כבר הייתם - - -

<משה רון שוקרון: דרך אגב, בית המשפט בשלב מסוים אמר אוקיי, כדי לסגור סופית, אני מוכן ללכת – בית המשפט הציע 550,000 שקלים, 40,000 שקלים פחות מההצעה הכוללת וגם לזה לא קיבלנו - - -

<אלברט סופר: כי יש עוד הבדלים ופערים בין מה שאתה מספר לבין - - -

מירב בן ארי: רגע, רגע.

מירב בן ארי: איזה עוד פערים יש?

<אלברט סופר: יש עובדי לילה שעד יום שישי האחרון שמענו ממר שוקרון שוב ושוב שעובדי הלילה ישתכרו כמו מדריכים.

<אלברט סופר: הוא אמר את זה לפרוטוקול בבית הדין, הוא אמר את זה בשיחות אישיות ובמשא ומתן שניהלנו איתו.

<אלברט סופר: אתמול פתאום הסתבר לנו שהחוזים של דנאל לא יהיו 37 שקלים אלא 31.5 שקלים.

<אלברט סופר: וכששאלנו את זה אתמול בבית הדין, אז פתאום מר שוקרון החליט שהסקטור הזה הוא סקטור ממוצא, שהומצא בנווה חורש, שהוא קומבינה שלנו, של העובדים, כשיש 24 עובדי לילה והתנער מזה.

<אלברט סופר: אפילו השופטת תמהה והראתה לו את ההצהרה שלו.

מירב בן ארי: על זה?

מירב בן ארי: על דבר כזה זה מתנהל?

מירב בן ארי: בין 31.5 שקלים ל-37 שקלים?

<אלברט סופר: המכרז מדבר על מענק התמדה של 2,000 שקלים למשך שלוש שנים למדריכים.

<אלברט סופר: בחוזה של דנאל כתוב 1,600.

<אלברט סופר: למה?

<אלברט סופר: כי יש מע"מ ואנחנו צריכים לשלם אותו.

<קריאה: כשבבית הדין הוא אמר שהם יספגו את המע"מ - - -

מירב בן ארי: רגע, שנייה.

מירב בן ארי: למה לא הסמכתם למתווה של ה-550,000 שקלים ונגיד רגע, אני יודעת שיש עוד דברים.

<אלברט סופר: לא, לא, אני אסביר לך למה.

<אלברט סופר: מכיוון שאנחנו כבר במשך חודש הולכים יד ביד עם השופטת המדהימה של בית הדין האזורי בתל אביב, הולכים איתם יד ביד למשא ומתן, אנחנו עושים את כל העבודות הקשות.

<אלברט סופר: החישובים, העבודה מול העובדים, לשכנע שאולי ככה ובכל זאת ייקלטו העובדים.

<אלברט סופר: עושים הכל, יותר מכל אחד מהאנשים האלה במשרד הרווחה ומגיעים איתם והולכים יד אחת.

<אלברט סופר: כל צעד שאנחנו עושים הם הולכים שניים אחורה.

<אלברט סופר: קיבלנו את ההצעות האלה לפני שבועיים כבר.

<אלברט סופר: בשבוע שעבר בדיון קיבלנו את המתווה הזה של השופטת, שהיה לנו קשה מאד לקבל אותו, כי גם אחרי המתווה הזה אנחנו עדיין נפגעים, אבל קיבלנו אותו ושכנענו את העובדים שאין ברירה וכדאי לקחת את זה, כי לא יהיה יותר טוב מזה בשלב הזה.

<אלברט סופר: ומצאנו את עצמנו מגיעים לאותה סיטואציה.

מירב בן ארי: טוב.

<אלברט סופר: אני רוצה להגיד משפט אחד.

<אלברט סופר: אני מאד מאד מאוכזב ממר משה שוקרון באופן אישי, אני חייב להגיד את זה.

<אלברט סופר: מאדם שהיה מדריך, היה רכז, היה מנהל הוסטל והיה מנהל מעון והגיע לאן שהגיע היום - - -

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: בוא, זה לא - - -

<אלברט סופר: שנייה, שנייה, אני קורא - - -

מיקי רוזנטל: שנייה, אני מבקש, אדוני - - -

מירב בן ארי: אנחנו לא ברמה פרסונאלית כאן.

<אלברט סופר: משפט אחרון.

<אלברט סופר: מילה אחרונה.

מירב בן ארי: ניתן לו לסיים ואתה תתייחס.

<אלברט סופר: אני רוצה להגיד שכרגע בחמישה מעונות יש עשרות אם לא יותר עובדים ועובדות שלא מעוניינים לחתום לדנאל ביום חמישי ותהיה קריסה ב-1 בפברואר - - -

מירב בן ארי: הבנו.

<אלברט סופר: וצריך לעצור את המכרז הזה כאן ועכשיו ולתמיד - - -

מירב בן ארי: הבנו.

מירב בן ארי: הנקודה הזאת ברורה ששניים חתמו - - -

<אלברט סופר: לא בחקיקה.

מירב בן ארי: אין, לא יהיה, עזוב, נו, החקיקה זה - - -

<אלברט סופר: כי עד החקיקה אנחנו כבר לא נהיה.

מירב בן ארי: איזה חקיקה?

מירב בן ארי: זה לא רלבנטי בכלל.

מיקי רוזנטל: תראו, אני מציע את הדבר הבא.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם, אז מיקי, בבקשה.

מיקי רוזנטל: אני מציע לכם את הדבר הבא באמת, גם למשרד הרווחה וגם לך, מר שוקרון וגם לעובדים.

מיקי רוזנטל: תראו, מאחר שהפער הוא כבר באמת מאד זעום, אני מציע - - -

מירב בן ארי: נכון, הפערים בכלל.

מיקי רוזנטל: אני לא אוהב את התהליך והכל, אבל זה לא הסוגיה עכשיו.

מיקי רוזנטל: אני מציע לכם ללכת לדבר עם העובדים לא בהוראת בית משפט, כן בהוראת בית משפט.

מיקי רוזנטל: לכו שבו עכשיו ותנסו לגמור עניין, אבל בנפש חפצה ולב פתוח.

מיקי רוזנטל: הם העליבו אותך, אתה העלבת אותם, זה לא חשוב, יאללה, בואו ננקה ותלכו בנפש חפצה לסיים את העניין הזה.

מיקי רוזנטל: אני יודע כמה משקעים יש.

מיקי רוזנטל: אני יודע, אני מבין - - -

<אלברט סופר: זה לא משקעים.

מיקי רוזנטל: רגע, אל תענה.

מירב בן ארי: אל תפריע לחבר הכנסת.

מיקי רוזנטל: אני מבקש מכם, תלכו, תנסו לסיים את העניין ברוח טובה.

מיקי רוזנטל: השר יודע לעשות דברים כאלה אם צריך להתייעץ איתו, המנכ"ל יודע.

מיקי רוזנטל: יש פה איזו סיטואציה מאד מאד קשה גם לעובדים, אתם מבינים את זה.

<משה רון שוקרון: לגמרי.

מיקי רוזנטל: כולם תלכו להתכנס ותנסו לגמור עניין, אבל ברוח טובה.

מיקי רוזנטל: לא שכל אחד יתבצר בעמדתו, כי אז אנחנו נצטרך להיכנס הנה עוד פעם ובאמת חבל.

מירב בן ארי: כן, אנחנו לא נצא מזה וחבל, חבל.

מיקי רוזנטל: זאת הקריאה שלי.

מירב בן ארי: טוב, תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם את הדיון.

מירב בן ארי: ראשית אני מודה לכל העובדים שהגיעו לכאן היום, זה כמובן לא פשוט - לעמותת ענ"ב ולמשרד הרווחה, מי שכן הגיע, למרות ששוב, אני חושבת שמי שהיה צריך להיות כאן זה סמנכ"ל תקון והיה צריך להיות מנכ"ל המשרד, שבמשך חודש ביקש שנדחה ונדחה, הוא לא טרח להגיע.

<משה רון שוקרון: אני אמור להיעלב מזה.

מירב בן ארי: אל תיעלב.

מיקי רוזנטל: לא, אל תיעלב.

מירב בן ארי: תשמע, אמרתי את זה בתחילת דברי, זה לא אישי.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד, ראיתם כמה חברי כנסת היו כאן.

מירב בן ארי: אנחנו מאד מאד מגויסים.

מירב בן ארי: בסוף, עם כל הכבוד למדריכים, לרכזים ולאימהות הבית, מה שמעניין את חברי הכנסת זה אותם צעירים, שאנחנו יודעים - - -

מיקי רוזנטל: וגם אתכם.

מירב בן ארי: נכון, וגם את המשרד – זה אותם צעירים שאתה דיברת על זה שהם לא יהיו ברחוב, אבל בסופו של דבר המקומות האלה של חסות הנוער ואנחנו מכירים שאלה ילדים שהם בקצה הרצף החינוכי טיפולי ולכן הם אלה שמעניינים אותנו.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר שממה שהיה כאן בדיון של שעה וחצי, אני חושבת שהפערים לא גדולים.

מירב בן ארי: אני באמת חושבת.

מירב בן ארי: אני חושבת שיש כאן דברים שחלק מהם זה גם התקטננויות.

מירב בן ארי: לדבר על עובדי לילה שזה המצאה - - -

<אלברט סופר: זה ממש לא.

מירב בן ארי: כל מי שהיה בפנימייה, ובטח אתה יודע, אתה יודע מה המשמעות של עובד לילה.

מירב בן ארי: לא צריך לחיות שם בשביל להבין את החשיבות.

מירב בן ארי: מ-590,000 שקלים ל-550,000 שקלים.

מירב בן ארי: תשמעו, אני באמת אומרת, אנחנו צריכים לפתור את זה והדבר הכי חשוב מבחינתי זה שעובדים, בטח עובדים כאלה, שמראש הם עובדים שמרוויחים פחות, שמראש הם עובדים שלא מחזיקים, הם צריכים לקבל באמת את התנאים הכי טובים וכשאני אומרת מדריכים – מבחינתי זה רכזים, זה אימהות בית וזה מנהלים.

מירב בן ארי: כל מי שרלבנטי, שהוא לא מדריך.

מירב בן ארי: אני אבקש עכשיו מחבר הכנסת אלי אלאלוף לדבר עם המנכ"ל.

מירב בן ארי: אני מסכימה עם מיקי, אבל אני חושבת שהם צריכים מישהו שילווה את שניהם, כי יש כאן הרבה הרבה מטענים של שני הצדדים ולא סתם הוא אמר על השופטת.

מירב בן ארי: אני מניחה שהשופטת באמת רצתה וראתה לנגד עיניה את המשבר.

מירב בן ארי: אנחנו נדבר היום טלפונים עם המנכ"ל.

מירב בן ארי: אנחנו נעשה ככל הניתן כדי לסייע לצדדים לבוא ולפתור את הסוגיה הזו ביניהם.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר משהו לעמותת ענ"ב, כי אני יודעת שעשיתם עבודה נהדרת.

מירב בן ארי: אני גם ביקרתי.

מירב בן ארי: גם בצופייה ביקרתי, במצפה ים, פגשתי כאן חברה.

מירב בן ארי: אני מכירה ואני חושבת שעשיתם עבודה נהדרת.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה מאד מאד עצוב, גם באופן אישי אני אומרת לכם.

מירב בן ארי: חבר הכנסת אלאלוף ניהל ברש"י את תכנית ההזנה הלאומית במשך שנים ויום אחד באו מרמנת ולקחו את תכנית ההזנה הלאומית.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לכם שהיה לנו משבר קשה מאד בעמותה.

מירב בן ארי: קשה מאד, כי אנחנו ראינו את תכנית ההזנה הלאומית לא בלחלק אוכל, כי ראינו את זה כמשימה לאומית.

מירב בן ארי: התחלנו את זה ברש"י ויום אחד משרד החינוך לקח את מרמנת ועד היום זה אצלם.

מירב בן ארי: זה היה שוד ושבר, אבל עדיין היו דברים שידענו שאנחנו טובים והמשכנו.

מירב בן ארי: לכן אני אומרת, באופן אישי אני מאד מזדהה עם הכאב הזה וזה מאד עצוב לי, אבל אני חושבת שמה שאנחנו צריכים לראות כאן עכשיו זה איך אנחנו דואגים למדריכים, רכזים, אימהות בית והצוות.

מירב בן ארי: איך אנחנו דואגים שהילדים וההזיה הזאת של בית הכלא – אני אפילו לא התייחסתי – זה פשוט הזיות של אנשים שלא מבינים כלום בנוער בסיכון, לא מבינים, אפס הבנה.

מירב בן ארי: לזה בכלל לא התייחסתי.

מירב בן ארי: אני מבטיחה לכם אישית שכשחבר הכנסת אלאלוף יסיים את ועדת החוץ והביטחון, אני אסיים פה לנהל את הוועדה, אנחנו מדברים עכשיו עם המנכ"ל ואנחנו נגיע לפתרון עבורכם.

מירב בן ארי: אנחנו נעשה את המקסימום.

מירב בן ארי: צעקו פה חברי הכנסת לעצור את המכרז.

מירב בן ארי: אתם חייבים להבין שמבחינת סמכות של ועדת הכנסת אי אפשר לעצור מכרז של משרד.

מירב בן ארי: אי אפשר טכנית.

מירב בן ארי: מה שכן, אנחנו יכולים להטיל את כובד משקלנו, כולל כל חברי הכנסת שהיו שותפים כאן לדיון, כדי להסביר למנכ"ל עד כמה זה חשוב שהנושא ייפתר.

מירב בן ארי: וכן, אני מודה שאנחנו לטובת העובדים.

מירב בן ארי: בסוף בסוף, אתם יודעים, אני תמיד אמרתי לעובדים שלי, הם יכלו ללכת ללמוד מינהל עסקים, ללמוד משפטים, לעשות הרבה כסף ולהצליח, כי יש אנשים ראויים, אבל הם בחרו ללמוד עבודה סוציאלית וקידום נוער וכל זה בשביל לסייע לנערים ולנערות האלה.

מירב בן ארי: אני מודה לכולכם.

מירב בן ארי: אני חייבת לסיים את הישיבה כי יש פה ועדה שצריכה להתחיל בעשר.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.