ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 543, 2018-01-29 13:08

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 29 בינואר 2018, י"ג בשבט תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: אקדמיה באילת-ישיבת מעקב.

יעקב מרגי: בחודש ינואר 2017 קיימנו כאן דיון על עתידה של האקדמיה, נכון, אדוני ראש העיר?

מאיר יצחק הלוי: חד משמעית.

מאיר יצחק הלוי: גם התקבלו החלטות, אדוני.

יעקב מרגי: הוועדה כתבה כמה נקודות לסיכום.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחזור לדוח גורן ולכל הדיון.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע מה קרה מאז, אדוני ראש העיר.

מאיר יצחק הלוי: אדוני, קודם כול תודה רבה על הזימון של ישיבת המעקב.

יעקב מרגי: זו הזדמנות להודיע שוועדת החינוך תקיים סיור ודיון בעיר אילת.

מאיר יצחק הלוי: אדוני היושב ראש, אני רוצה להגיד, כאשר אני בוחן את הסיכום המצוין שהיה בוועדה באותו חודש ינואר, אני מודה ומתוודה שאני מתמלא בהרבה מאוד כאב, כי אנחנו לא רואים את ההתקדמות או את פריצת הדרך אליה כיוונת באותה ישיבה, אבל תרשה לי בכל זאת רק בכמה משפטים כדי שאנחנו ניכנס פה למכנה משותף.

מאיר יצחק הלוי: הקמפוס האוניברסיטאי בעיר אילת הוא תוצאה של החלטה אסטרטגית ולא החלטה שהיא החלטה של איזו דמות כזו או אחרת במרחב האקדמי או המוניציפאלי.

מאיר יצחק הלוי: הייתה פה ממשלה שקיבלה החלטה שהעיר הדרומית אילת היא עיר שראויה למענים אקדמיים משום אפיוניה הייחודיים, וכך היה עוד בתקופתו של פרופ' גרוסמן ופרופ' ברוורמן.

מאיר יצחק הלוי: גרוסמן היה ראש הות"ת.

מאיר יצחק הלוי: פרופ' אבישי ברוורמן היה הנשיא.

מאיר יצחק הלוי: בעת ההיא כבר התקבלה החלטה ויצאנו לדרך שהיא הייתה דרך נפלאה וראינו ממצב של 160 סטודנטים, תהליך של התקדמות שהיא היא התקדמות יפה.

מאיר יצחק הלוי: גייסנו את קהילת טורונטו שהשקיעה, חשוב לציין, בסך הכול עשרות אם לא מאות מיליוני שקלים והקמפוס הלך והתפתח והגיע למספרים שהתחילו להיות מספרים ראויים.

מאיר יצחק הלוי: נבנתה ביחד עם הות"ת וביחד עם האוניברסיטה וכמובן עם קהילת טורונטו ועיריית אילת, תוכנית שהוגדרה כתוכנית "100 המיליון".

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, מי שכתב אותה זה לא אנחנו.

מאיר יצחק הלוי: כתבו אותה אנשי הות"ת.

מאיר יצחק הלוי: נמצאת כאן, מונחת בפניך, אדוני.

מאיר יצחק הלוי: התוכנית הייתה אמורה להיות תוכנית שמגייסים 100 מיליון שקל כדי להעצים את הקמפוס בעת ההיא.

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, התוכנית היא נכונה משנת 2011.

מאיר יצחק הלוי: לאחר מכן, בתקופתו של פרופ' מנואל טרכטנברג שהיה ראש הות"ת, דובר על תוכנית מגבה ומחזקת וקראנו לה "תוכנית המעגלים" של פרופ' טרכטנברג, שאומרת שהשקעות בקמפוס יהיו השקעות על פי המעגלים.

מאיר יצחק הלוי: כשאני מדבר על מעגלים, אני מדבר על כל נושא של חקר הים, מלונאות, תיירות ונופש, חקר המדבר, בעצם כל אותם נושאים שיש בעיר אילת, יתרון משמעותי בחקר במדע, באקדמיה.

מאיר יצחק הלוי: הייתה הסכמה על העניין הזה.

מאיר יצחק הלוי: גם המסמך הזה כתוב, ולא אנחנו כתבנו אותו, מסמך שמופיע על ידי - - - .

מאיר יצחק הלוי: המועצה להשכלה גבוהה נמצא כאן?

<קריאה: כן.

מאיר יצחק הלוי: הדברים לא התיישמו הלכה למעשה, ואז בא נושא נוסף שבאה ות"ת ואמרה, נמנה פרופ' שיחקור ויבחן את אשר קורה כדי לראות איך מעצימים ומקדמים, ונבחר פרופ' גורן ועשה עבודה והגיש את העבודה באפריל 2016.

מאיר יצחק הלוי: העבודה הזו משום מה נגנזה.

מאיר יצחק הלוי: תראו מה קורה בראיה רטרוספקטיבית בשבע-שמונה שנים.

מאיר יצחק הלוי: תוכנית ה-"100 מיליון", תוכנית "המעגלים" של טרכטנברג, תוכנית של פרופ' גורן, שוב אף לא אחת מהתוכניות מתבצעת הלכה למעשה, ואני שואל מה הסיבות לכך?

מאיר יצחק הלוי: כי אני רוצה להגיד, אין מצב שיש עיר כמו אילת שאין בה אקדמיה נושכת, בועטת, משמעותית.

מאיר כהן: מאיר, כל התוכניות האלה הן תלויות בבן גוריון, באוניברסיטה.

מאיר יצחק הלוי: כל התוכניות הללו מתואמות, וקמפוס בן גוריון מתקופתו של ברוורמן, עבור דרך תקופתה של פרופ' רבקה כרמי, כולם שותפים לתוכניות.

מאיר יצחק הלוי: יושבת קהילת טורונטו שאני רוצה להגיד, השקיעה הרבה מאוד כספים.

מאיר יצחק הלוי: העיר אילת השקיעה את כל השטח.

מאיר יצחק הלוי: אני הקצאתי את כל השטח לאקדמיה, שטח ענק.

מאיר יצחק הלוי: יש לנו מעונות סטודנטים שנבנו מכספי תרומות של טורונטו ושל קרן רש"י.

מאיר יצחק הלוי: אנשים רוצים לתת יותר כסף, אבל קורה משהו שהוא מבחינתי משהו לא טוב, והמשהו לא טוב, אמרתי אותו, אני אגיד אותו עוד פעם ואני אמשיך להתווכח עליו.

מאיר יצחק הלוי: יש מי שהחליט לייבש את קמפוס בן גוריון באילת, ומי שהחליט יושב בבאר שבע.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה לצאת פה, אדוני היושב ראש, בהחלטה בדיוק בנוסח שאתם כתבתם פה בסיכום הפגישה: או שיתיישרו לקווים שהוועדה, הכנסת והגורמים המחליטים ייצמדו להחלטות פה או ללכת לשלב של אפיק חקיקתי כדי שאף אחד לא יעשה לנו טובות.

מאיר יצחק הלוי: אף אחד לא יעשה לנו טובות.

מאיר יצחק הלוי: זה לא תלוי גחמה של גורם כזה או אחר.

מאיר יצחק הלוי: יש כאן עיר שיש בה יתרונות מדהימים בתחום של הגיאולוגיה הימית ואין שום סיבה בעולם לא לקדם אותם.

מאיר יצחק הלוי: היום אנחנו מדברים על פקולטה חקלאית.

מאיר יצחק הלוי: אין שום סיבה שפקולטה חקלאית לא תהיה בעיר אילת.

מאיר יצחק הלוי: אין שום סיבה שבית ספר לתיירות, מלונאות ונופש, כמו שיש בלוזן ויש במקומות אחרים, לא יהיה באילת.

מאיר יצחק הלוי: אין שום סיבה שחקר המדבר לא יהיה באילת.

מאיר יצחק הלוי: אין שום סיבה לייבש אותנו אקדמית.

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, האקדמיה משפיעה ומקרינה על כל מערכת החינוך בעיר אילת, כעיר רחוקה, מבודדת, שחייבת בסוף לקבל איזושהי תורה מתוכה ולא כל הזמן להישען על מה שקורה בחוץ, ולכן הפנייה שלי אליך, הפנייה שלי לחבריי מאוניברסיטת בן גוריון, הפנייה שלי למועצה להשכלה גבוהה, לפרופ' יפה זילברשץ שקיוויתי שהיא תהיה כאן.

יעקב מרגי: הרי הגענו למסקנה שאתם לא באים לה טוב בחוש הריח שלה.

יעקב מרגי: היא לא מריחה טוב את אילת.

מאיר יצחק הלוי: בשביל זה יש בית מחוקקים.

יעקב מרגי: אבל בלי לפגוע באף אחד, היא שלחה נציג והוא ייצג את הות"ת.

מאיר יצחק הלוי: אז אני פה נמצא בבית המחוקקים שקיבל את ההחלטה, דרך אגב, לגבי הקמפוס הזה, ואני רוצה לבקש שאדוני, ואני אבקש מכל חבריי, חברי הכנסת, וכולכם מכירים את אילת היטב.

מאיר יצחק הלוי: אני מכיר את כל מי שנמצא פה.

יעקב מרגי: מי שרוצה לדבר מקרב האורחים, צריך לרשום פתק.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול שאלה.

יעקב מרגי: חתונה עושים שניים, אולי, הכול בהסתייגות עד שנשמע.

יעקב מרגי: מהדיון הקודם גם אתה טענת וגם הרגשנו קצת שאוניברסיטת בן גוריון, יש לה קשיים אובייקטיביים ולא כל כך רוצה את החתונה הזאת.

יעקב מרגי: עלתה על הפרק חתונה אלטרנטיבית?

מאיר יצחק הלוי: כן, אני אגיד את זה הכי ברור.

מאיר יצחק הלוי: בשיחה שקיימתי עם ראש הות"ת, פרופ' יפה זילברשץ, המליצה בפניי אפילו להיפגש עם כמה גורמים, ואנחנו אנשים חרוצים, הלכנו להיפגש עם פרופ' ידלין מספיר.

מאיר יצחק הלוי: הלכנו להיפגש עם פרופ' רייכמן מהמרכז הבינתחומי.

מאיר יצחק הלוי: יותר מזה, הפגשנו את שניהם כי ידענו שרייכמן היה המרצה של ידלין, ואמרנו להם, בואו תתחברו, אבל יש גבול ליכולות של ראש עיר, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: יש היתכנות?

מאיר יצחק הלוי: אם המועצה להשכלה גבוהה תגיד, אני משקיעה ומאפשרת ולא זורקת לנו 'מערופים' של לחם עניים אלא באמת לייצר אקדמיה בועטת ומנצלת את היתרונות המדהימים.

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, אדוני היושב ראש, מדובר בעיר שהיא יכולה גם לבנות אקדמיה בינלאומית.

מאיר יצחק הלוי: אין עיר מתאימה יותר מהעניין הזה, גם לסטודנטים היהודיים בכל העולם, וגם אזורית.

מאיר יצחק הלוי: על מה ולמה חונקים אותנו?

נורית קורן: כי לא רוצים להקים עוד אקדמיה.

נורית קורן: עוד אוניברסיטה לא רוצים.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, זה דיון מעקב.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לבזבז את הזמן על נתונים ודיונים פילוסופיים כי היינו שם.

יעקב מרגי: אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: המכללה לחינוך עובדת?

מאיר יצחק הלוי: יש לנו מכללת לוינסקי, דוגמא - - -

יעקב מרגי: למה צריך לחלוב אותך במידע?

מאיר יצחק הלוי: אני אגיד.

מאיר יצחק הלוי: מכללת לוינסקי עובדת, פועלת, מתפתחת, למה?

מאיר יצחק הלוי: כי יש הנהגה שרוצה לקדם את לוינסקי.

יעקב מרגי: כמה סטודנטים?

מאיר יצחק הלוי: רק בלוינסקי יש לנו מעל ל-300.

מאיר יצחק הלוי: ד"ר דניאלה מנזין, מנהלת לוינסקי, כמה?

<דניאלה מנזין: 323.

מאיר יצחק הלוי: וכמה היו לנו לפני שלוש שנים?

<דניאלה מנזין: בקושי 100.

יעקב מרגי: וכמה יש לנו בקמפוס?

יעקב מרגי: במקסימום כמה הייתם?

מאיר יצחק הלוי: עם לימודים אקדמיים ולימודים שאינם אקדמיים, אז היו כ-1,300 סטודנטים.

יעקב מרגי: והיום?

<יעקב ירדני: 1,000.

יעקב מרגי: מי הדובר?

<יעקב ירדני: אני ראש המינהל של קמפוס אילת.

יעקב מרגי: מה שמו בישראל?

<יעקב ירדני: יעקב ירדני.

יעקב מרגי: חברי הכנסת.

יעקב מרגי: ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת ואנשי האקדמיה באילת, זה די תמוה.

איתן ברושי: אני שאלתי בתחילת הדיון מה הסיבה לדיון.

איתן ברושי: אם לא מגיעים להסכמות, בדרך כלל צריך את ההתערבות.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד שהמטרה פה היא לא האקדמיה, שהיא חשובה גם באילת וגם במקום אחר.

איתן ברושי: המטרה היא חיזוק העיר אילת והמרחב שבין באר שבע לאילת שיש בו כל כך הרבה אדמה וכל כך מעט אנשים.

איתן ברושי: אין אזור בארץ יותר דליל באוכלוסייה מאשר הרצף של באר שבע מהאוניברסיטה ועד הקמפוס.

איתן ברושי: המרחק מבית חולים באילת לבית חולים בבאר שבע הוא 240 קילומטר.

איתן ברושי: לצורך זה המדינה אמורה להעמיד מסוק כדי לקצר את הטווח כדי להציל חיים בין בית חולים קטן באילת לבין בית חולים בבאר שבע.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, אולי ההבדל בין דור מקימי המדינה לדור של היום זה הדיון הזה.

איתן ברושי: האוניברסיטה בבאר שבע לא הייתה קמה אם לא היה דור של אנשים שהחזון שלהם, גם בית חולים, גם האקדמיה, האוניברסיטה, הוקמו לא בגלל חשיבות של איש, מרצה זה או אחר, אלא בגלל ממשלה והנהגה שידעה לאן ללכת ולאן להוביל.

איתן ברושי: זה אולי הפער הכי גדול.

יעקב מרגי: אתה יודע, יש מושג בארמית שמזכירים אדם גדול שעשה, ומתגעגעים, אומרים, 'חבל על דאבדין ולא משתכחין'.

איתן ברושי: אני לא מסתכל אחורה, אבל אני מציע ללמוד.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, אוניברסיטת באר שבע שהיום מתברכים בה, ובית חולים סורוקה, ומדברים על עוד בית חולים, לא היו קמים אם לא הייתה הנהגה שראתה את פיתוח הנגב כדבר מרכזי.

איתן ברושי: הנה אנחנו מגמגמים.

איתן ברושי: המנהיגות שלו מגמגמת.

איתן ברושי: כמה פעמים יכול לבוא ראש עיר?

איתן ברושי: אני מתפלא על רבקה כרמי.

איתן ברושי: יש פה הנציג שלה.

איתן ברושי: אני לא מבין את הות"ת.

איתן ברושי: הרי התפיסה של מכללות אזוריות נולדה בגלל פיזור אוכלוסייה ולא בגלל שהיו חסרים מקומות לתואר ראשון או עכשיו למחקרים בתואר שני, לכן צריך לומר פה דברים ברורים ואי אפשר יותר לשמוע את הטענות על חוסר ביצוע של דברים כאלה.

איתן ברושי: במיקום של אילת, בפריסה הגיאוגרפית, בענייני הביטחון והפריסה ההתיישבותית בין באר שבע לאילת, זה לא יכול להיות שהוויכוח הזה יתנהל בעמדה נחותה כזאת של העיר אילת, ולכן צריך להגיד פה דברים חד משמעיים.

איתן ברושי: אני מציע, עם כל הכבוד לשליחים ששלחנו הנה, הכרעה על אוניברסיטה באילת היא ברמה הגבוהה ביותר.

איתן ברושי: היא לא ברמה של שליחים, היא ברמה של מנהיגים, לכן אי אפשר לוותר, ואם צריך להיות פה דיון עוד פעם בעוד שבועיים, בעוד חודש כדי לקבוע עובדה שתקום ותהיה את האוניברסיטה באילת, היא שלוחה של באר שבע, היא לא תהיה מאה אחוז עצמאית, אבל היא צריכה לאפשר לאוכלוסייה באילת לצמוח ולגדול ולהיות איכותית ושיש בה מרכיב חשוב של אקדמיה ומחקר.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עודד.

עודד פורר: תודה אדוני.

עודד פורר: אני דווקא הפעם, בהמשך לדברים של איתן, שאגב אני מזדהה עם כולם, אני חייב לומר, בהקשר הזה אין לי טענות לאוניברסיטת בן גוריון.

עודד פורר: יש לי טענות אחרות לנשיאה, לרבקה כרמי, אבל דווקא לא בעניין הזה.

עודד פורר: הסיפור הזה הוא חד משמעית עניינו של שר החינוך ומי שהיה צריך לשבת פה, אדוני, עם כל הכבוד, זה שר החינוך שצריך להוביל את הנושא הזה של אקדמיה באילת בשביל הפיתוח של אילת.

עודד פורר: אגב, לא רק אקדמיה בשביל לימודים לסטודנטים, שאנחנו נעשה איזו מכללה אזורית ופתרנו פה או עשינו איזה פלסטר.

עודד פורר: אילת, ודיברנו על זה כאן בוועדה, אדוני, היא ייחודית במיקום שלה, במבנה שלה ובקו בחוף שלה שמאפשר לעשות מחקרים ימיים בעומק בטווח קרוב מאוד לחוף.

עודד פורר: שר החינוך שמפלגתו גם מחזיקה את תיק החקלאות, יכולים להפוך את אילת למקום מספר 1 בעולם למחקר חקלאי ימי, שזה העתיד של התזונה בכדור הארץ, לא פחות, ואילת, במקום שידברו עליה שנעשה אותה עיר של הימורים, אפשר לעשות אותה עיר של מחקרים, ושבתי המלון יהיו מלאים בכנסים של חוקרים שירדו לשם כדי לראות איך אנחנו מצילים את כדור הארץ בשנים הבאות.

עודד פורר: זאת הבשורה שצריכה מדינת ישראל להוציא וזאת גם הבשורה שצריך להוציא מאילת, אבל בשביל שזה יקרה, זו לא הנשיאה רבקה כרמי וזה לא ראש עיריית אילת, זה שר החינוך.

עודד פורר: צריך להוביל החלטת ממשלה עם תקציב בצידו.

יעקב מרגי: יש החלטת ממשלה.

עודד פורר: לא, במכתב שהוא כותב לוועדה הוא כותב שהתוכנית של ה-100 מיליון ירדה מהפרק.

עודד פורר: זה מה שהוא כותב בתשובה לוועדה.

עודד פורר: זה לא שיש החלטת ממשלה.

עודד פורר: זה מה שהיה, גם הוא אין.

עודד פורר: הוא צריך להוביל תוכנית.

עודד פורר: התוכנית הזו לא עולה הרבה כסף.

עודד פורר: חבר הכנסת לשעבר בקדנציה הזו, טרכטנברג, ישב פה וסיפר על זה שהוא הצליח כראש ות"ת להביא תקציב של תורם מקנדה לטובת מחקרים באילת, בהקמת מרכז מחקר אילת.

עודד פורר: כשהממשלה הייתה צריכה לשים את חלקה בעניין הזה, בסוף התורם אמר, חבר'ה, עזבו אותי, אני אתכם לא עושה עסקים.

יעקב מרגי: יש לו מזל שלא ביקשו מס על התרומה.

עודד פורר: אני אומר לך גם כמי שראה איך ממשלה עובדת.

עודד פורר: שר החינוך צריך להוביל פה החלטת ממשלה תוך זמן קצר, עם תקציב בצידו.

עודד פורר: אגב, גם לא עם הרבה תקציב הוא עושה את המהפכה הזאת.

עודד פורר: הוא הופך את העניין הזה לגמרי ואתה תראה הרבה מאוד גורמים בינלאומיים מגיעים להשקיע באילת, וטוב שהגיע לפה ראש העיר עם יד פשוטה של תעזרו לי, כמו קבצן.

עודד פורר: לא ראוי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, מאיר ושאר האורחים.

מאיר כהן: יש לי איזו תחושה של דז'ה וו.

מאיר כהן: ישבנו כאן לפני כמה חודשים.

מאיר כהן: אני הייתי מציע שבאמת בוועדה הזאת אנחנו נשמע פעם אחת, אתה נגעת בנקודה.

מאיר כהן: לחתונה צריכים שניים.

מאיר כהן: פעם אחת באמת נשמע את אנשי אוניברסיטת בן גוריון.

יעקב מרגי: נמצא פה הרקטור, צבי הכהן.

מאיר כהן: אנחנו צריכים להתלכד סביב ראש העיר ובאמת להזמין לכאן את שר החינוך ולהגיד, השושבין שנקרא "בן גוריון" - - -

יעקב מרגי: שר החינוך שהוא יו"ר המל"ג.

מאיר כהן: אין בי כעס על בן גוריון.

יעקב מרגי: נשמע את הקשיים האובייקטיביים.

יעקב מרגי: נשמע הכול.

מאיר כהן: ישבתי עם הנשיאה על קלינאות תקשורת.

מאיר כהן: יש להם כנראה סיבות, אבל ההתנצחות הזאת והתגוששות הזאת של שני גופים, עיר מאוד חשובה עם אוניברסיטה שבעצם היא הלב הפועם של הנגב, היא לא מכבדת את המקום הזה.

מאיר כהן: אנחנו צריכים להפסיק להימלט.

מאיר כהן: רוצים לעזור לאילת ולקיים את מה שהות"ת מציע?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: לא רוצים?

מאיר כהן: שיגידו, אנחנו לא רוצים, אל תזמינו אותנו לכאן יותר, אבל תגידו את זה.

מאיר כהן: מה גורם לכך ששנה אחרי שנה אנחנו יושבים כאן בלי תשובות?

יעקב מרגי: נשמע גם את בן גוריון, גם את הות"ת בהמשך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת סאלח סעד.

סאלח סעד: אדוני היושב ראש, א', ברכה.

סאלח סעד: כישיבה ראשונה שלי בוועדת החינוך, זו ועדה מאוד חשובה בעיניי.

סאלח סעד: לשם כך אני ביקשתי מהסיעה שלי להיות כאן בוועדה הזו.

סאלח סעד: בעניין שנדון בו היום, בעיר אילת, למעשה העיר אילת היא עיר, אפשר להגיד עליה, הפנינה של ישראל.

סאלח סעד: זו עיר תיירותית מספר 1, ואדוני ראש העיר, אני מצדיע לך על כל מה שאתה עושה שם.

סאלח סעד: אני אומר לך, אתה עושה עבודה מבורכת.

סאלח סעד: כל הכבוד לך על זה שאתה שומר על העיר אילת לתפארת מדינת ישראל.

יעקב מרגי: עם כל הקשיים.

סאלח סעד: עם כל הקשיים ועם כל אי העברת התקציבים הדרושים.

סאלח סעד: זה פשוט מדהים ואני אומר, כל הכבוד לך.

מאיר יצחק הלוי: תודה.

סאלח סעד: יחד עם זאת, תראו, האקדמיה באילת היא נושא מאוד חשוב חוץ מהתיירות.

סאלח סעד: יש לנו תיירות מאוד יפה, מתפתחת בצורה מדהימה באילת, אבל אקדמיה זה נושא מאוד חשוב כי יש לנו הרבה גם למכור לאותם סטודנטים שיבואו לאילת.

סאלח סעד: מה יכול להיות אם אנחנו נחזק את המכללה שם ואנחנו ניתן לה גם לעסוק בנושאים חשובים מאוד שהם קשורים בתיירות, ואפשר לפתח את זה בצורה מצוינת.

סאלח סעד: העניין של החקלאות הימית, אפשר לפתח אותו בצורה מדהימה אפילו.

סאלח סעד: בעניין של החקלאות המדברית, הרי העיר אילת, איפה נמצאת?

סאלח סעד: במדבר, אז בואו ננצל את אילת בצורה משמעותית.

סאלח סעד: אנחנו בוועדה הזו, אני אומר לך, אדוני היושב ראש, צריכים לעשות הכול על מנת לחזק את העיר אילת.

סאלח סעד: די להשקיע במרכז הארץ.

סאלח סעד: סלחו לי מי שגר שם.

סאלח סעד: אני אומר לכם, צריך להשקיע יותר גם בדרום הארץ, גם בצפון הארץ, בפריפריה.

סאלח סעד: ברגע שאנחנו נתחיל להבין שצריכים להשקיע בפריפריה, תאמינו לי, מדינת ישראל אפילו תיראה אחרת.

יעקב מרגי: תודה.

נורית קורן: אני רוצה להציג בפניכם את פרופ' אפרים יצחק, הוא מאוניברסיטת פרינסטון.

נורית קורן: הוא מרצה בכיר של עשרות שנים.

נורית קורן: הוא בוגר אוניברסיטת הווארד בבוסטון והוא ראש החוג ללימודים שמיים בפרינסטון, ניו ג'רסי.

נורית קורן: הוא בעצם בא לפגישה יחד איתי כי אנחנו הולכים לעשות דברים טובים ופשוט לא רציתי לוותר על הישיבה כי אני צריכה להגיד פה לאילת שקודם כול אני מאוד מכבדת את ראש העיר שהוא פועל למען אילת.

נורית קורן: תמיד כשאני נמצאת בפגישות עם תושבים, תמיד אני אומרת להם, דעו לכם שיש לכם נציג שבא לוועדות וכל הזמן דואג לאילת.

נורית קורן: כמו שאמרו כל חבריי פה, צריך לגרום לזה שתהיה אוניברסיטה באילת ולא בחסד אלא משלהם כדי לפתח את האזור.

נורית קורן: אני חושבת שזה יביא רק פריחה ויש לה הרבה דברים טובים לעשות.

נורית קורן: אני צריכה גם לכבד את ד"ר רחל ידיד שגם היא הביאה את החבר שלנו.

נורית קורן: אני מתנצלת שאני יוצאת אבל אני אחר כך אתעדכן.

מאיר כהן: ספרי לנו עוד משפט.

נורית קורן: אתן לו לדבר בשם עצמו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אפרים יצחק: אמור מעט, עשה הרבה.

<אפרים יצחק: אני לא רוצה לדבר הרבה.

<אפרים יצחק: תודה רבה.

<אפרים יצחק: אני מודה לכם שקיבלתם אותי בפנים יפות.

<אפרים יצחק: אני באמת לא רוצה לדבר על עצמי.

<אפרים יצחק: אני רק רוצה להגיד שידידה, רחל ידיד, ארגנה כנס גדול בארצות הברית על יהודי תימן.

<אפרים יצחק: מומחים בכל העולם יודעים שהרבה כתבי יד בעברית מביאים מתימן.

<אפרים יצחק: בכל העולם, כמעט 30% מיהודי תימן תרמו המון למדינת ישראל לפי ההלכה, לפי התרבות, לפי הספרות.

יעקב מרגי: ההתיישבות.

<אפרים יצחק: כן.

יעקב מרגי: אפילו חקלאות לימדו אותם, להיות חקלאים במושבים, בקיבוצים.

<אפרים יצחק: זה אני לא יודע.

יעקב מרגי: אבל היום זה השתלם להם.

יעקב מרגי: הם מימשו את הקרקעות ואת הפרדסים ונהיו עשירים.

נורית קורן: עשינו את הדיון לפתוח לימודים שמיים באילת.

<אפרים יצחק: אני שמח באמת שנעשה כנס גדול בארצות הברית על התרבות וההיסטוריה של יהודי תימן.

<אפרים יצחק: מה שחשוב, שנקבל מכם גם תמיכה לארגון הזה, לכנס הזה, לעבודה הזאת.

<אפרים יצחק: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה וסליחה שאני יוצאת.

יעקב מרגי: אין בעיה.

יעקב מרגי: חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: אני שמעתי מספר של 1,000 תלמידים.

חיים ילין: 1,000 עובדי הוראה אקדמיה יש במכללת ספיר.

חיים ילין: מכללה, ועוד תבינו מה זה עושה לאזור.

חיים ילין: אזור שלם, 1,000 איש שחיים ומתפרנסים בכבוד.

יעקב מרגי: זה לא סוד.

יעקב מרגי: באר שבע לא הייתה נראית כפי שהיא נראית היום בלי האוניברסיטה והמכללות.

<קריאה: וגם עוטף עזה בלי מכללת ספיר.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: שדרות, מה שזה עושה.

חיים ילין: חבר'ה, אני אומר לכם את הדברים כי אני חושב שזה מהות הדיון.

חיים ילין: לא אם יש תוכנית מיליון או שזה ככה.

חיים ילין: המהות, זה שאוניברסיטה/מכללה.

חיים ילין: לא מעניין אותי אם זה מתחיל ממכללה ומתפתח למקומות אחרים.

חיים ילין: יש פלוסים למכללה, דרך אגב.

חיים ילין: אין לזה תחליף.

חיים ילין: זה יכול לשנות אזור שלם.

חיים ילין: אני לא רוצה לדבר בכלל על הקטע הכלכלי, מה קורה עם שכר הדירה, מה קורה עם קליטה של אזור שלם שהוא כל כך מבודד.

חיים ילין: יש לנו שם שני נכסים.

חיים ילין: נכס אחד, מים, ים, חקלאות ביולוגית, חקלאות ימית, איך שאתם תרצו לקרוא לזה, ויש לנו שמש.

חיים ילין: מה שאני שומע פה זה די דומה, דרך אגב, למה שקורה היום עם שדה בוקר.

חיים ילין: שנהיה ברורים, בין בן גוריון לשדה בוקר, שזו זרוע של מה שנקרא אוניברסיטה שחוקרת את המדבר.

חיים ילין: בסופו של דבר אני יכול להגיד לכם מתוך ניסיון, וזה כבר שיקול דעת לא לוועדת החינוך.

חיים ילין: מכללה, יש לה גמישות יותר גדולה.

חיים ילין: היא יכולה לבנות תוכניות למפעלים, לתת תואר למפעלים.

יעקב מרגי: אבל היא לא יכולה לחקור ולקבל תקציבי מחקר.

חיים ילין: המינוס זה בדיוק מה שאתה אומר.

חיים ילין: הפלוס שיש באוניברסיטה, שיש מחקר אבל אין גמישות לקלוט שם.

חיים ילין: כל נושא המחקר והמזון של אצות, שאנחנו מכירים אותו בחבל אילות, מצוין, וחלק מהקיבוצים.

חיים ילין: למה אילת לא יכולה להוביל אותו?

חיים ילין: למה כל האזור הזה לא יכול להוביל אותו?

חיים ילין: זה הולך להיות המזון העתידי כנראה של העולם.

יעקב מרגי: אתה רוצה שאנחנו נתחיל לאכול אצות?

חיים ילין: כן, וזה כשר, אל תדאג, ואין חרקים שם.

חיים ילין: הם לא מסוגלים בכלל לחיות.

חיים ילין: למה אנחנו לא יכולים להגיע לרמה הזאת ולשנות אזור שלם?

חיים ילין: בסוף צריך להבין מה מייחד את אילת ואת האזור ומה אנחנו רוצים מהעיר.

חיים ילין: צר לי, היום הייתי בהרצאה באשקלון.

חיים ילין: אמרתי, חבר'ה, אתם הולכים להיות העיר הצפונית ביותר של מדינת ישראל.

חיים ילין: אומרים לי, מה זה הצפונית ביותר?

חיים ילין: כן, או הדרומית ביותר של מדינת ישראל או הצפונית ביותר, תקראו לזה איך שאתם רוצים.

חיים ילין: מדינת ישראל הולכת ליישב 2, 3, 4, 5 מיליון אזרחי מדינת ישראל.

חיים ילין: המדינה הזאת לא תישאר כמו שהיא בגודלה מבחינת האוכלוסייה.

חיים ילין: כולם הולכים להתיישב, אשקלון דרומה.

חיים ילין: זה המקום היחידי שאנחנו יכולים לבנות.

חיים ילין: איפה הם ילמדו, רק בבן גוריון?

חיים ילין: זה לא הולך.

חיים ילין: כבר בית חולים שני הולכים לפתוח.

חיים ילין: כבר 30,000 סטודנטים.

חיים ילין: חבר'ה, אני אומר לכם, המיון הולך להיות הרבה יותר סלקטיבי, כי הם לא יכולים לקלוט.

יעקב מרגי: מה אתה מדבר?

יעקב מרגי: אין חניות לשכונה ד' הוותיקה.

יעקב מרגי: הדיירים, אין להם איפה להחנות בזכות הסטודנטים.

חיים ילין: ובסוף ידרימו וידרימו.

חיים ילין: אני לא יודע אם בסוף תהיה רכבת, אבל אני מאוד מקווה שאנחנו נוכל לפתח.

חיים ילין: אני חושב שהאוניברסיטה, המכללה, כל נושא המחקר הוא עוגן משמעותי הרבה יותר מהרבה מאוד דברים.

חיים ילין: יש לכם את האפשרות לעשות את זה.

חיים ילין: יש לכם אוכלוסייה מתאימה ואתם מסוגלים לקלוט, לא לתיירות, ל-Weekend, באמת אני אומר, לחיים אמיתיים שם.

חיים ילין: תלכו עם זה, ואם צריך להביא את השר או צריך לחכות לממשלה הבאה, בבקשה, נחכה לממשלה הבאה.

יעקב מרגי: או חוק מיוחד.

חיים ילין: אי אפשר כל פעם לחוקק.

מאיר יצחק הלוי: חיים, עד הממשלה הבאה זה הרבה זמן.

מאיר יצחק הלוי: אל תיבנה על זה.

חיים ילין: היינו כבר בשדה דב.

חיים ילין: מה קרה?

חיים ילין: אף משרד לא הצליח לעשות את זה.

חיים ילין: מה עשינו?

חיים ילין: חוק.

חיים ילין: אתם רוצים כל פעם להראות - - - ?

יעקב מרגי: כן, אין ברירה.

יעקב מרגי: כשהממשלה גוררת רגליים, נעשה חוק על הראש שלה.

חיים ילין: זה משפיל ממשלה, למרות שהיא תחזיק הרבה מאוד זמן.

יעקב מרגי: טוב, תודה רבה.

חיים ילין: כמה יעלה החוק?

חיים ילין: אתה תוביל אותו?

יעקב מרגי: הממשלה נאלצת לשלם יותר, בחוק, בגלל שהיא לא רצתה - - -

חיים ילין: אבל היא עושה את זה.

יעקב מרגי: היא עושה הרבה שטויות לפעמים.

יעקב מרגי: היא עושה דברים טובים אבל גם שטויות.

יעקב מרגי: בבקשה, אמיר.

אמיר אוחנה: תודה אדוני היושב ראש.

אמיר אוחנה: אני רוצה להודות לחבר הכנסת יונה שאיפשר לי לדבר עכשיו.

אמיר אוחנה: אני אאלץ אחר כך לעזוב.

אמיר אוחנה: אני מקווה שאחזור בזמן כדי לשמוע תשובה.

אמיר אוחנה: אני רואה מאבקים של ראשי רשויות ואנחנו כולנו רואים את זה.

אמיר אוחנה: אני חושב שאנחנו צריכים להתגאות על כך שיש לנו פה ראש רשות, שעל מה הוא נלחם, על מה הוא נאבק?

אמיר אוחנה: על חינוך, על אקדמיה למען העיר שלו, למען האזור שלו, למען התושבים.

אמיר אוחנה: זה דבר באמת שראוי לכל הערכה, אני חושב מימין ומשמאל.

אמיר אוחנה: לא ראיתי כאן מחלוקת על העניין הזה.

אמיר אוחנה: אני חושב שגם שמענו ובצדק דברי הלל רבים לרעיון של אקדמיה באילת, גם פה מימין ומשמאל, לכל אורך הקשת הפוליטית, אבל בסוף זה מגיע גם לתקציבים, זה מגיע לכסף.

אמיר אוחנה: יש שסבורים שלא הכול אבל הרבה תלוי בכסף.

אמיר אוחנה: תמורת הסכום הנכון תוכל למצוא מרצים ואנשי מנהלה וכו' שיבואו ויסכימו ובשמחה יפעלו בעיר אילת.

אמיר אוחנה: עכשיו השאלה, אדוני, ואני מציע שהוועדה באמת תברר את העניין הזה, האם התשובה של שר החינוך לוועדה הזו, ש-12 מיליון ₪ הוקצו במיוחד לקמפוס בן גוריון באילת, האם הכסף הזה הועבר לבן גוריון או שהועבר לאילת?

אמיר אוחנה: איפה הכסף הזה?

אמיר אוחנה: למה זה לא קורם עור וגידים?

אמיר אוחנה: למה אנחנו לא רואים תוצאה של הדבר הזה?

אמיר אוחנה: אם זה נמסר לבן גוריון, אז אנחנו צריכים לדרוש מהם לעמוד בסכום שלמו - - -

יעקב מרגי: האמירה היא חד משמעית.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע את זה.

אמיר אוחנה: אז בואו נשמע את זה.

אמיר אוחנה: אני רוצה לשמוע את זה.

אמיר אוחנה: אם צריך לעשות איזה תיעדוף, איזו הקצאת משאבים מחדש, אז נעשה את זה.

אמיר אוחנה: אנחנו צריכים אקדמיה באילת.

יעקב מרגי: יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, נאמרו כאן המון דברים.

יעקב מרגי: לאלה שתוהים ונעים באי נוחות, כל מה שנאמר, הכול בהסתייגות עד שיוכח אחרת.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסי יונה: תודה.

יוסי יונה: הוצגה כאן עמדה קונסנזואלית.

יוסי יונה: אני חושב שכולם תומכים בקיומה של אקדמיה באילת.

יוסי יונה: אוסיף מילה או שתיים על כך.

יוסי יונה: כל עיר שיש לה אספירציות לגדול ולהיות מרכז מטרופוליטני, היא לא יכולה בלי מוסדות אקדמיה, מוסדות תרבות.

יוסי יונה: היא לא יכולה להתפתח, היא לא יכולה לגדול.

יעקב מרגי: יוסי, ברשותך, אמרתי את זה בדיון הקודם.

יעקב מרגי: אסור לנו לחזור לימים שאילת הייתה עיר מקלט של המשטרה, שכל עבריין מוגלה משם.

יעקב מרגי: אסור לחזור לשם.

יעקב מרגי: אילת היא מקום אחר.

יעקב מרגי: צריך לתת לה את העוגנים האלה.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו לא שם.

מאיר יצחק הלוי: לא יהיה.

יוסי יונה: האמת, היא כבר לא שם.

יעקב מרגי: כן, היא לא שם, אבל צריך לעזור לה לא להיות שם.

יוסי יונה: נכון.

יוסי יונה: המעט שאני יודע מהביקורים המעטים שאני ביקרתי שם, זו כבר עיר באמת עם פוטנציאל אדיר שחלקו הגדול גם מתממש ואפשר לממש אותו ביתר שאת.

יוסי יונה: זו בעצם אני חושב העמדה הקונסזואלית של כל חברי וחברות הוועדה, ונעשית שם עבודה ביום וכולנו שמחים בכך, ואז יש, אוקי אקדמיה באילת.

יוסי יונה: השאלה שלנו, אני שמח גם שאמרת, אדוני היושב, ציינת את דבריך באופן טנטטיבי.

יוסי יונה: אנחנו עדיין ישבנו, במקרה הזה הייתי שמח לו הגורמים האחראים היו מציגים את דבריהם ואז אנחנו היינו מעירים, כי אנחנו עכשיו נמצאים באיזושהי אפלה.

יוסי יונה: הצדדים לא דיברו.

יעקב מרגי: מנהגנו בקודש לתת מצע לדיון והמתייחסים האחרונים זה הנוגעים בדבר.

יוסי יונה: לכן אתה יודע, אדוני, אני בא מאוניברסיטת בן גוריון ואני עדיין רואה את עצמי כחלק מאוניברסיטת בן גוריון וגאה להיות חלק מאוניברסיטת בן גוריון, אוניברסיטה באמת מופלאה.

יעקב מרגי: הכבוד הוא לי.

יוסי יונה: כן, וכל מה שאמרתם על מה שאוניברסיטת בן גוריון עשתה לנגב ועשתה לבאר שבע, זה אמת ויציב, ואקדמיה יכולה לעשות אותו דבר גם באילת.

יוסי יונה: עכשיו השאלה איפה הפלונטרים?

יוסי יונה: אני, משתי מילים שהחלפתי עם חברים, אמרו, שמעו, אין לנו התנגדות, רק זה עניין בסופו של יום הכסף.

יוסי יונה: אפשר לעשות כפי שמאיר ציין לפני כן, בשני אופנים: באופן עצמאי או באופן של יחסי גומלין עם האוניברסיטה.

יוסי יונה: סביר מאוד להניח שהאוניברסיטה תשמח לעשות זאת במידה ויוקדשו לכך המשאבים הדרושים.

יוסי יונה: אני מציע שאנחנו נשמע את הצדדים עצמם ולהגיד איפה באמת המחסומים, ואז נוכל בצורה יותר מושכלת להתמודד עם השאלה של המחסומים.

יוסי יונה: עדיין אני אגיד משהו שאני באיזושהי עמדה משוחדת, שנראה לי שבאמת הבעיה נמצאת שם בחלונות הגבוהים שמישהו יחליט/תחליט/יחליטו שיתעדפו את אילת ככזו שיש מקום לפתח אותה ושהיא תגדל ותהיה יותר מעיר ואם בישראל, הרי שהדברים האלה ניתנים להשגה.

יוסי יונה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ד"ר חנן גינת.

<חנן גינת: ד"ר חנן גינת, ראש המועצה האזורית חבל אילות.

<חנן גינת: אני תומך בכל מה שנאמר פה בהקשר של אילת, ואני מוסיף ומעיר גם למאיר שאני חושב שזו חבילה אחת.

יעקב מרגי: איזה מאיר?

יעקב מרגי: יש פה שני מאיר.

<חנן גינת: מאיר יצחק הלוי, ראש העיר אילת.

<חנן גינת: אנחנו עובדים ביחד וקורים דברים מצוינים באילת, לא מספיק, עם כל הקשיים, ולזה נוסיף את הרכיב של הפריפריה הרחוקה, כי חבל אילות באותה מצוקה, אחד, ולחבל אילות יש הרבה מה להציע, שניים.

<חנן גינת: יש מדבר, יש אנרגיה, יש הרבה תחומים דווקא בפריפריה הרחוקה שרוצה להתפתח, ולכן האקדמיה היא אקדמיה משותפת.

<חנן גינת: יש לנו גופים שגם הם עובדים תחת אוניברסיטת בן גוריון, אם זה מכון ערבה ואם זה מרכז מדעי ים המלח והערבה שמשם גם באתי לפני שהפכתי לראש רשות, לכן הקריאה היא קריאה משותפת.

<חנן גינת: יש לנו קשת רחבה של תחומים יחד עם האוניברסיטה, והקידום של האקדמיה, חבר הכנסת חיים ילין הזכיר את המכללה בספיר שגם היא נותנת שירות כמובן לעיר שדרות ולכל מה שמסביב.

יעקב מרגי: זה לכל המחוז.

חיים ילין: מגיעים מכל הארץ.

<חנן גינת: לא רק מגיעים, גם גרים.

<חנן גינת: הבת שלי גם לומדת בספיר וגרה בבאר שבע, אז היא חלק מהעניין.

<חנן גינת: אני מאוד מקווה ומאמין, ואני באמת חושב שמי שחסר פה זה מי שצריך לתת את התשובות, בין אם זה משרד החינוך ובין אם זה הות"ת.

יעקב מרגי: נדרוש.

יעקב מרגי: דניאל, מה יש לך להשמיע לנו?

<דניאל וינקלר: דניאל וינקלר, יליד 8.2.85, עוד מעט בן 33.

<דניאל וינקלר: באוגוסט 2003 התגייסתי לסיירת צנחנים.

<דניאל וינקלר: הייתי קשר מ"פ.

<דניאל וינקלר: 2008-2013 למדתי מדעי הגיאולוגיה והסביבה באוניברסיטת בן גוריון, האוניברסיטה הכי טובה בארץ, תואר ראשון, תואר שני.

<דניאל וינקלר: חנן גינת, אני מכיר אותו מקורס בסדימנטולוגיה ימית, שבאנו במסגרתו למכון ערבה והוא דיבר, ואנחנו מכירים מכנסים.

<דניאל וינקלר: גיאולוגים זה גם קטן, אז אני מכיר את כולם.

<דניאל וינקלר: בני בגין, עוד לא יצא לי לדבר איתו.

יעקב מרגי: זה מה שבאתי לשאול אותך, אם אתה מכיר את בני בגין.

<דניאל וינקלר: הוא היה ראש המכון הגיאולוגי - - -

יעקב מרגי: הלאה, לעניינו.

<דניאל וינקלר: לעניינו, שני דברים.

<דניאל וינקלר: אוניברסיטה קיימת בעיר אילת, קוראים לה אוניברסיטת בן גוריון.

<דניאל וינקלר: זו שלוחה של בן גוריון אבל היא קיימת.

<דניאל וינקלר: לא צריך להקים יש מאין.

יעקב מרגי: לא רוצים להקים, רוצים להחיות.

<דניאל וינקלר: בסדר, אז יש אוניברסיטה.

<דניאל וינקלר: צריך לעבות אותה, לתת לה תקציבים.

<דניאל וינקלר: אפשר לקרוא לה אוניברסיטת אילת אבל זו החלטה סמנטית, כמו שלמכללת אריאל קוראים עכשיו אוניברסיטת אריאל ואז השמאלנים אומרים, אה, זה רק - - - .

<דניאל וינקלר: לא חשוב, לא ניכנס לפוליטיקה.

יעקב מרגי: עזוב את זה.

<דניאל וינקלר: אני הייתי ב-2003-2009 מר"צ.

<דניאל וינקלר: כן, הצבעתי מר"צ, אני מצטער.

<דניאל וינקלר: אף אחד לא מושלם.

<דניאל וינקלר: אחרי זה מפלגת העבודה של שלי ובוז'י, עוד שנה וחצי.

יעקב מרגי: לעניינו, אדוני.

<דניאל וינקלר: בנימין נתניהו הוא ראש ממשלה טוב.

יעקב מרגי: לענייננו.

<דניאל וינקלר: אני באתי לעשות לובינג על החלטת ממשלה שצריכה לצאת, שאומרת כהאי לישנא: - - - בא מול שלטון האיסלאם הפאשיסטי ברצועה הנושא דגלים שחורים.

יעקב מרגי: תודה רבה לך אדוני.

יעקב מרגי: בזה סיימת את הדברים שלך.

<דניאל וינקלר: לא, רגע, רגע, אני לא סיימתי.

יעקב מרגי: סיימת, אדוני.

<דניאל וינקלר: אנחנו חוזרים ליישב את גוש קטיף, אני די בטוח בזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חשבתי, גיאולוג - - -

<דניאל וינקלר: אפשר לדבר על גיאולוגיה.

<דניאל וינקלר: אני, אגב, פרילנסר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לעיתים רחוקות האינטואיציה שלי בוגדת בי.

יעקב מרגי: פה בגדה בי.

יעקב מרגי: 80% מההחלטות שלי עושה לפי אינטואיציה.

יעקב מרגי: נפלתי איתך.

יעקב מרגי: בבקשה, מירב סלע.

<מירב סלע: תודה רבה.

<מירב סלע: מירב סלע מהתאחדות הסטודנטים הארצית.

<מירב סלע: כמובן שחשוב לנו להדגיש את הצורך במוסד אקדמי או שלוחה שייתן מענה לצעירים מהמרחב הגיאוגרפי סביב אילת ולנגיש עבורם את מערכת ההשכלה הגבוהה, וכמובן כמו שנאמר פה, סטודנטים הם בסופו של דבר מנוע צמיחה כלכלי בעיר.

<מירב סלע: כל עיר שמגיעים אליה סטודנטים, היא צומחת ומתפתחת, בין אם תשתיות ובין אם ההשתתפות של הסטודנטים במרחב החברתי והאזרחי יחד עם התושבים.

<מירב סלע: אנחנו כמובן קוראים פה להחיות את השלוחה.

יעקב מרגי: קריאתך תיפול על אוזניים כרויות וגם בזרועות פתוחות נעשה הכול שזה יקרה.

יעקב מרגי: לפני שנעבור לאוניברסיטת בן גוריון ולות"ת, משרד החקלאות נמצא איתנו.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

<נועם מוזס: נועם מוזס, משרד החקלאות.

<נועם מוזס: אני עוסק בפיתוח של חקלאות ימית במשרד.

<נועם מוזס: אנחנו משקיעים הרבה מאמצים בשביל לפתח את האזור הזה בתחום של חקלאות ימית ביבשה ידידותית לסביבה.

<נועם מוזס: הזכירו פה כל מיני נושאים שאנחנו מקדמים, אם זה חלבון מהים, אם זה אצות, אם זה פרויקט דגיגי טונה מוטי יצוא.

<נועם מוזס: זה הוצג אתמול לראש הממשלה.

עודד פורר: כמה כסף אתם משקיעים בעניין הזה?

<נועם מוזס: מיליונים.

עודד פורר: 2 או 200?

יעקב מרגי: אם יש לך את הנתון.

עודד פורר: גם במספרים גדולים.

עודד פורר: אחדות, עשרות או מאות?

<נועם מוזס: תראה, קודם כול יש תקציב של 12 מיליון שקל שנכנס למרכז הלאומי לחקלאות ימית לקידום המחקר.

<נועם מוזס: מעבר לזה עכשיו הקצנו 4 מיליון שקל לנושא של פרויקט דגיגים.

<נועם מוזס: אנחנו משקיעים כספי המשרד.

יעקב מרגי: אמרת טונה.

<נועם מוזס: המרכז הלאומי לחקלאות ימית מצטיין במחקר בנושא של ביות דגים - - - .

<נועם מוזס: הדגים הבאים שהולכים לעבוד עליהם זה דגי טונה.

<נועם מוזס: יש שני סוגים של דגי טונה, טונה כחולת סנפיר בים תיכון וטונה צהובת סנפיר באוקיינוס ההודי, הים האדום.

<נועם מוזס: משרד החקלאות רואה בנושא הזה כפרויקט דגל שיכול לעודד יצוא.

<נועם מוזס: כמו שיש יצוא של זרעים, ראש הממשלה מדבר על זה, הסייבר של החקלאות.

<נועם מוזס: אנחנו רוצים לעודד את המחקר ובמיוחד את הפעילות החקלאית הכלכלית גם באזור דרום הערבה ולהחיות את מקומות העבודה שאבדו בעקבות סגירת הכלובים בזמנו, וגם להרחיב את היקפי התעסוקה, גיוון תעסוקתי בהשראת ראש עיר וראש המועצה האזורית.

<נועם מוזס: בנינו תוכנית לפארק חקלאות ימית שיקום בדרום הערבה ומתבסס גם על נושא של יצוא דגיגים, גם על הנושא של אצות וגם על הנושא של יצור - - - , קרי דגים, וכל זה מתבסס על ההון האנושי האקדמי שנמצא באילת.

<נועם מוזס: יש מרכז כובד, יש מכון מחקר לאומי לחקלאות ימית, יושב באילת, וכמו שאנחנו רוצים לגוון את התעסוקה בלי בעצם הזרוע השנייה שזו אקדמיה בועטת בתחום הזה של ביולוגיה ימית, חקלאות ימית, שיתוף פעולה בין המעבדה האוניברסיטאית והמכון לחקר הימים והאגמים באילת, הפרויקט הזה, האופק שלו הוא קצר.

<נועם מוזס: אנחנו חייבים חדשנות.

<נועם מוזס: אנחנו מייצרים שם אפשרויות לצעירים גם לקבל שטח, גם לקבל מים.

<נועם מוזס: אנחנו מקבלים סיוע כספי וכל זה נשען על ההון האנושי האקדמי שנמצא באילת והוא חייב להתפתח ולגדול.

עודד פורר: אני יכול לשאול אותך שאלה אחת?

עודד פורר: איזה סכום היה משנה מצב מבחינתכם?

עודד פורר: זאת אומרת, היית אומר, אם עכשיו במשרד החקלאות היו מקצים איקס כסף בנוסף למה שמושקע היום, היינו רואים שינוי מצב דרמטי בתחום הזה מבחינת מה שקורה בערבה ובאילת.

<נועם מוזס: אני אגיד שני דברים.

<נועם מוזס: אנחנו בנינו תוכנית של 210 מיליון שקל, שזה מימון בעיקר לאקדמיה לעשר שנים, 12 משרות של חוקרים לעשר שנים פלוס תשתיות מחקר בנושא הדגיגים ודגי הטונה המתאימים לאזור הזה.

<נועם מוזס: זה סכום אחד.

עודד פורר: 21 מיליון שקלים בשנה, לעשר שנים.

עודד פורר: זה בנוסף ל-12 מיליון?

<נועם מוזס: לא, זה לא פרוס אחיד על עשר שנים.

<נועם מוזס: 90 מיליון שקל בשנתיים-שלוש הראשונות לתשתיות מחקר ואז עוד פריסה, אם אני לא טועה, של 12 מיליון שקל לשנה, לעשר שנים.

<נועם מוזס: זה רגל אחת.

<נועם מוזס: רגל שנייה שהיא חלק מהתוכנית האסטרטגית של העיר אילת, זה פיתוח הפארק לחקלאות ימית.

<נועם מוזס: שם אנחנו מדברים על כמה עשרות מיליוני שקלים כדי שיאפשרו - - -

עודד פורר: נוסף למה שהשקעתם עכשיו?

<נועם מוזס: כן, בנוסף לזה, שיאפשרו תשתיות, פיתוח אסטרטגי, חבר'ה צעירים שיוכלו לקבל שטח לעשות חדשנות.

<נועם מוזס: החבר'ה האלה שלומדים בתוכנית של הביו טכנולוגיה הימית בקמפוס באילת, שזו תוכנית מצוינת, אין להם מה לעשות אחרי זה, אין להם תעסוקה.

<נועם מוזס: - - - באילת יכול להוות מרכז תעסוקתי מוביל בעולם.

יעקב מרגי: תודה.

עודד פורר: רק משפט, אדוני.

עודד פורר: אלה שתי הרגליים של החלטת הממשלה שצריכים להביא שר החינוך ושר החקלאות.

עודד פורר: היא לא יקרה.

עודד פורר: גם מבחינת תקציב, אתה מכיר את זה.

עודד פורר: לא מדובר פה על תקציבים שהם בלתי נתפסים.

מאיר כהן: אבל זה לא פותר את הבעיה?

יעקב מרגי: זה מחזק שצריך את הקמפוס.

מאיר כהן: זה 220 מיליון שקל שצריך לחשוב אם באמת זאת הבעיה האקוטית.

עודד פורר: לא, אתה לא מבין מה קורה מסביב ל-200 האלה.

מאיר יצחק הלוי: חבריי, חברי הכנסת, משפט אחד.

מאיר יצחק הלוי: תוכנית אסטרטגית שהוביל אותה מנכ"ל משרד האוצר עם שבעה מנכ"לי משרדי ממשלה, קבעה אחרי עבודה של שנתיים שהדבר שהעיר אילת צריכה יותר מכל זה גיוון תעסוקתי.

מאיר יצחק הלוי: כדי שיהיה גיוון תעסוקתי צריך השכלה ואקדמיה, ו-ב', גיוון תעסוקתי משובח.

מאיר יצחק הלוי: נושא של פארק לתעשיית מזון מהים, אושר, אני רוצה שתדעו את זה.

מאיר יצחק הלוי: זה נמצא עכשיו בתחנה של משרד החקלאות.

מאיר יצחק הלוי: פשוט שי באב"ד צריך להגיד, משחרר אני.

יעקב מרגי: עדיין לא שוחרר?

מאיר יצחק הלוי: תנו לי רגע.

מאיר יצחק הלוי: אני כמעט נהייתי חוקר ים.

מאיר יצחק הלוי: זה פיילוט אחד.

מאיר יצחק הלוי: כמו שנאמר כאן, אנחנו צריכים לעבוד במקביל.

מאיר יצחק הלוי: האחד, לקדם את התוכנית הגדולה של ה-200 מיליון שקל , והדבר השני, לייצר מסד מדעי מחקרי שמחזק את המשאב האנושי, ויש לנו את כל התשתיות, גם מכון אוניברסיטאי שבראשו עומד פרופ' אמציה גנין, גם מוסד אקדמי שנמצא ויש בו את המחקרים.

מאיר יצחק הלוי: הכול קיים.

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, מספרים המומחים שיש לנו את הים הטוב ביותר לעבודות המחקר.

מאיר יצחק הלוי: אני צודק, יקירי?

<קריאה: גם עם המרחק מהמדבר.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו שומעים, ודיברתי על זה עם שר החקלאות, שיש כוונה להקים פקולטה לחקלאות ימית בחיפה, ואני שואל, למה?

מאיר יצחק הלוי: אין מספיק מוסדות שם?

מאיר יצחק הלוי: מה בדיוק הסיבות?

מאיר יצחק הלוי: לכן אני מפה מבקש קריאה גם למשרד החקלאות.

מאיר יצחק הלוי: חבר'ה, חיזוק ערי הקצה, זו בדיוק המשימה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בן גוריון.

<צבי הכהן: צבי הכהן, אני רקטור אוניברסיטת בן גוריון בנגב, לא אוניברסיטת באר שבע.

<צבי הכהן: אדוני היושב ראש, חברי כנסת נכבדים - - -

יעקב מרגי: תרצה או לא תרצה, זה בבאר שבע.

יעקב מרגי: אנחנו לא כמו הממשלה הפולנית שזה נמצא בתחום שלה ורוצה לזרוק את זה על מישהו אחר.

יעקב מרגי: הכול אקטואליה.

<צבי הכהן: האוניברסיטה העברית נקראת האוניברסיטה העברית ולא אוניברסיטת ירושלים, ואנחנו אוניברסיטת בן גוריון בנגב.

יעקב מרגי: שנמצאת בבאר שבע.

<צבי הכהן: אני מדגיש את זה כי השם המלא הזה, זה לא סתם שם.

<צבי הכהן: עם כל הכבוד, יש מחויבות עמוקה לנגב, לא רק לבאר שבע.

<צבי הכהן: המחויבות שלנו היא לכלל הנגב.

<צבי הכהן: באופן אישי, במשך 30 שנה המעבדה שלי הייתה ועדיין במכונים לחקר המדבר בשדה בוקר.

<צבי הכהן: חקרתי אצות.

<צבי הכהן: בין השאר אחד ההישגים של המעבדה שלי זה מפעל האצות בקטורה.

<צבי הכהן: אף אחד לא צריך להסביר לי על החשיבות של פיתוח הנגב ושל פיתוח חקלאות ימית וכל הדברים האלה.

מאיר כהן: אם נראה לך שמישהו ניסה להסביר לך, אז אנחנו מבקשים סליחה.

מאיר כהן: תגיד מה שיש לך להגיד בלי - - -

יעקב מרגי: מותר לו גם לומר את זה.

<צבי הכהן: תראו, באילת צריך וחובה שתהיה שם אוניברסיטה.

<צבי הכהן: זו האמונה שלי.

<צבי הכהן: אמרתי למאיר יצחק ידידי כמה וכמה פעמים בכל פעם שנפגשו, פה, שם, בבאר שבע, אבל בשום אופן אי אפשר להפיל את העלות של זה על האוניברסיטה.

<צבי הכהן: זה לא יכול להיות.

<צבי הכהן: מספר התלמידים בקמפוס באילת, הגודל של אילת והערבה הוא לא מספיק.

<צבי הכהן: הם לא מייצרים מספיק סטודנטים כדי להחזיק את זה ולכן עד שאילת תגדל, ואני מקווה שזה יהיה מהר מאוד, צריך שיבואו סטודנטים למקומות אחרים.

<צבי הכהן: יש לזה משמעות כספית.

<צבי הכהן: צריך לפתוח תוכניות.

<צבי הכהן: זה אומר שתוכניות צריכים לפתוח על בסיס שהוא אינו כלכלי.

<צבי הכהן: מישהו צריך לשלם את ההפרש.

<צבי הכהן: חלק גדול מהתוכניות שאנחנו עושים כדי להחזיק את האף מעל המים זה תוכניות מזדמנות.

<צבי הכהן: זה לא תוכניות שבאופן קבוע יש, כמו בבאר שבע יש מחלקה לכלכלה, 50 שנה מלמדת כלכלה, אלא אנחנו פותחים מפעם לפעם תוכנית להסבה להוראה והסבה לזה והסבה לזה, העיקר להביא סטודנטים לקמפוס, אבל זה כמו חמצן, זה לא משהו שהוא בר קיימא.

<צבי הכהן: יש כמה וכמה תוכניות שהן קבועות, אבל אם אנחנו נסתכל רק על מספר הסטודנטים הקבועים בתוכניות הקבועות, המספר הוא עוד הרבה יותר קטן.

<צבי הכהן: חלק שלומדים שם הם בכלל לא סטודנטים לתואר.

חיים ילין: אנחנו איתך, דרך אגב, על כל מילה שאתה אומר, גם אם אנחנו לא יודעים.

<צבי הכהן: תודה.

<צבי הכהן: לא זו בלבד שאנחנו לא מקבלים עזרה, אלא מפעם לפעם אנחנו מקבלים גם עזרה שלילית.

<צבי הכהן: הכנסת חוקקה חוק שאומר שסטודנט בנגב יכול ללמוד שנה בחינם או סטודנט שבא ללמוד בנגב.

<צבי הכהן: מה לעשות שבחוק הזה עשו החרגה ואמרו, פרט לאוניברסיטת בן גוריון.

<צבי הכהן: זה חוק שהוא נורא בעיניי, כי מה שאומרים לסטודנט בירוחם, בדימונה, בכל מיני מקומות, בשבילך מספיק מכללה, אתה לא מספיק טוב בשביל אוניברסיטה.

<צבי הכהן: אל תלך לאוניברסיטה.

יעקב מרגי: זה התקבל, אם אני לא טועה, בממשלה שאני הייתי חבר, וסילבן שלום בזמנו נאבק ולא הצליח.

<צבי הכהן: מי שהוביל את החוק זו השרה גילה גמליאל.

<צבי הכהן: זה חוק רע כי הוא פוגע בסטודנטים ואומר להם, אתם סוג ב', לכם מספיק מכללה, אתם לא צריכים אוניברסיטה.

<צבי הכהן: הקמפוס באילת נהנה מהחוק הזה, אבל מאחר וכל כך הרבה מכללות נהנות ממנו גם כן, אז הוא בעצם נמהל והיכולת האטרקטיבית של הקמפוס באילת נפגעת.

עודד פורר: איזה מכללות רלוונטיות?

עודד פורר: ספיר?

עודד פורר: מה עוד יש?

<מירב סלע: אחווה, קיי.

יעקב מרגי: אשקלון, אם אני לא טועה, נכנסה בדקה ה-90.

<קריאה: כל המכללות הנמצאות בפריפריה.

עודד פורר: אחווה גם נחשבת?

יעקב מרגי: אחווה, לא.

<מירב סלע: ומכללת קיי.

יעקב מרגי: נכנסה בסוף?

<מירב סלע: אחווה נכנסה.

<קריאה: גם המכללות בירושלים.

עודד פורר: אצלכם, אדוני, הביקוש עולה על ההיצע.

עודד פורר: מספר המקומות שאתם יכולים לאפשר, יש יותר מבקשים שרוצים ללמוד אצלכם.

<צבי הכהן: איפה?

עודד פורר: בבן גוריון.

<צבי הכהן: מאוד תלוי באיזו מחלקה.

עודד פורר: למשל בהיסטוריה, כנראה שלא.

<צבי הכהן: אם אתה מדבר על רפואה, אז על 1,800 מקומות אנחנו יכולים לקלוט 110 ולא יותר.

<צבי הכהן: אין לנו את האפשרות לקלוט יותר.

<צבי הכהן: אם אתה מדבר על היסטוריה של עם ישראל - - -

עודד פורר: טוב, זה דיון אחר.

<צבי הכהן: לכן יש מגוון גדול מאוד.

<צבי הכהן: אנחנו לא בשיא הקפסיטי שלנו.

יעקב מרגי: בוא נחזור לאילת.

יעקב מרגי: הרי היינו בדיון הזה.

יעקב מרגי: תאמר לי, אני צריך, א', ב', ג', ד' כדי שהקמפוס הזה ישרוד ויצליח.

<צבי הכהן: אדוני היושב ראש, תרשה לי, אני אגיד את זה.

<צבי הכהן: אני רוצה להביא דוגמא נוספת.

<צבי הכהן: הכנסת חוקקה "חוק בן גוריון".

<צבי הכהן: "חוק בן גוריון" אומר שצריכים להקים שני מוסדות מחקר בשדה בוקר ושהם יהיו מסונפים לאוניברסיטת בן גוריון.

<צבי הכהן: היום הם חלק מאוניברסיטת בן גוריון.

<צבי הכהן: אפילו היה כתוב שם שהעובדים שם יקבלו פנסיה תקציבית.

<צבי הכהן: אני עוד מחכה לראות את זה.

<צבי הכהן: מה לעשות שאחרי כמה שנים שקיבלנו תמיכה, הקמפוס וגדל והגיע עד בערך 80 חברי סגל אקדמי, ויום אחד בהיר בא הות"ת והודיע, נגמר, תוך חמש שנים, בכל שנה מורידים לכם 20% ואין יותר תמיכה מיוחדת.

<צבי הכהן: כל אחד יודע שהחזקה של קמפוס נפרד עולה הרבה יותר.

<צבי הכהן: אם הייתי מקים מכונים לחקר המדבר בתוך הקמפוס בבאר שבע, לא היינו צריכים שקל אחד נוסף, היינו חיים עם זה כמו כל מחלקה אחרת באוניברסיטה.

יעקב מרגי: מה שהיה המכון לחקר הנגב, עדיין קיים בבאר שבע?

<צבי הכהן: לא, כי זה היה מיותר.

<צבי הכהן: זה היה כפילות.

<צבי הכהן: 40 מיליון שקל שהיו מתוקצבים, הורידו אותם.

<צבי הכהן: כמובן הם חזרו לסל, מתוכם קיבלנו בחזרה בערך 32, אבל מהעברה מכיס לכיס, 8 מיליון שקל כל שנה נעלמו.

<צבי הכהן: עכשיו באים ואומרים, בואו תשקיעו בקמפוס באילת.

<צבי הכהן: גם אם אני אקבל מחר כסף, גם אם יגידו לי, תשמע, הנה קח לך כסף, ברגע שאני מביא חברי סגל, ואי אפשר לעשות חווה בלי חברי סגל, וחברי סגל, אני חייב להתחייב להם שאם הם עומדים בקריטריונים של איכות אקדמית בהוראה, אז הם יקבלו קביעות באוניברסיטה.

<צבי הכהן: משמעות הדבר שאני מחויב להם לבערך 35 שנה.

<צבי הכהן: אם יש מחויבות של הממשלה, של הכנסת לטווח קצר, לשלוש שנים, לחמש שנים, אפילו לעשר שנים, מה קורה אחר כך?

<צבי הכהן: האוניברסיטה תקועה איתם כמו שעכשיו האוניברסיטה היא בגירעון מתמיד עם הקמפוס בשדה בוקר, בגירעון מתמיד מדי שנה בשנה.

<צבי הכהן: משכו לנו את השטיח מתחת לרגליים.

<צבי הכהן: אף אחד לא בא ואומר, סליחה, צריכים לפצות אתכם.

<צבי הכהן: תאכלו את זה.

<צבי הכהן: ברור שלא יעלה על הדעת היום שאנחנו נסגור את הקמפוס בשדה בוקר שהוא המכונים הטובים ביותר בעולם לחקר המדבר.

<צבי הכהן: כל הנושא של המים במדינת ישראל, זה שיש מים במדינת ישראל בברז, זה בגלל מחקרי מים באוניברסיטת בן גוריון.

<צבי הכהן: הפיתוח של - - - שמסייע להתפלה, 55% מהמים שאנחנו שותים באים מהתפלה.

<צבי הכהן: יש גם עתיד וגם יהיו דברים בעתיד וצריכים לממן את זה.

<צבי הכהן: לא, בעיה שלכם.

<צבי הכהן: מי שנפגע פעם אחת, מי שנכווה ברותחין, נזהר בצוננין.

<צבי הכהן: אנחנו לא נכונים עכשיו להיכנס למחויבויות של להחזיק חברי סגל ל-35 שנה בלי שיש חוק עם תקנות, לא כמו "חוק בן גוריון".

<קריאה: אז אולי נעשה חוק.

<צבי הכהן: תעשו חוק, תנו מימון.

<צבי הכהן: אהלן וסהלן, אנחנו פתוחים.

יעקב מרגי: אתם מבינים למה אני משכתי עד לסוף הדיון והקדמתי את צבי לפני הות"ת?

יעקב מרגי: כי זה הדיון שהיה בפעם שעברה.

יעקב מרגי: הוא חוזר על דברים שהוא אמר, ובצדק.

<צבי הכהן: ולא קיבלנו שום 12 מיליון שקל.

<צבי הכהן: אני לא יודע על זה.

<צבי הכהן: יכול להיות שבמצטבר במשך השנים זה הסכומים שקיבלנו.

אמיר אוחנה: 12 מיליון ₪ בשנה, שחור על גבי לבן.

יעקב מרגי: הנה, אני אעביר לך תשובת שר החינוך.

<צבי הכהן: התגמול של האוניברסיטאות הולך בצורה הבאה, יש מודל ההוראה ומודל המחקר.

<צבי הכהן: מודל ההוראה זה על פי מספרי סטודנטים, דיסציפלינות שלהם ותארים שלהם.

<צבי הכהן: לכל אחד יש תעריף.

<צבי הכהן: מודל המחקר זה על פי תפוקות המחקר וזהו זה.

<קריאה: אני הבנתי ששלוחת אילת, לצורך העניין קמפוס בן גוריון באילת, לא סוחב גירעונות.

<צבי הכהן: אני לא אמרתי שיש גירעונות.

<צבי הכהן: אמרתי שכדי להרחיב צריך פנסיה.

<קריאה: יש אפילו מי שטוען שאתם אפילו מרוויחים על עצם היות שלוחה באילת.

<קריאה: זה אני אומר.

<קריאה: זה ממקורותיי - - -

<צבי הכהן: בוא נגיד שיש עסקים יותר רווחיים.

<קריאה: לא יודע, אבל להפסיד, בטח אתם לא מפסידים.

<צבי הכהן: אנחנו לא מפסידים ואנחנו לא רוצים להפסיד.

<צבי הכהן: אנחנו גם לא יכולים להפסיד כי אין לנו מי שיממן את זה.

יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים שתפסידו.

עודד פורר: אתם לוקחים חלק בתוכנית "קמע" של משרד הקליטה, של מדענים עולים?

<צבי הכהן: בוודאי.

עודד פורר: מתוך התוכנית הזו, ככל שאם היו מרחיבים אותה למדענים עולים נניח, לשריין תקציב לאילת, כי הרי התוכנית הזו הולכת ונסגרת.

<צבי הכהן: תוכנית "קמע", אני נלחמתי בשעתו בתפקידי הקודם כיושב ראש המועצה המתאמת של ארגוני הסגל, נגד הסגירה של תוכנית "קמע".

עודד פורר: היא הולכת ונסגרת.

עודד פורר: האוצר רוצה לסגור אותה.

<צבי הכהן: הפשרה הייתה בסוף שיעשו תוכנית "קמע ב'" שהיא עכשיו בתנאים מאוד גרועים וכמעט אף אחד לא מצטרף אליה.

עודד פורר: כי היא בלי קביעות.

עודד פורר: היא לחמש שנים בעצם, אם אני לא טועה.

<צבי הכהן: אם בן אדם הוא מספיק טוב, אז גם קולטים אותו.

<צבי הכהן: אם הוא לא מספיק טוב, אז גם לשלו שנים לא כדאי, כי אחר כך אתה תקוע.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לגבי התשובה של השר.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, השר כותב ככה: "היקף התקצוב השנתי של שני המוסדות עומד בשנים האחרונות על כ-27 מיליון בשנה כאשר המכון האוניברסיטאי מתוקצב בסך 15 מיליון ₪ בשנה וקמפוס בן גוריון באילת מתוקצב בסך של כ-12 מיליון ₪ בשנה.

<צבי הכהן: זה לא תקציב נוסף.

אמיר אוחנה: את מה שאמרת לגבי קביעות, 35 שנה, אפשר לתמחר את זה.

אמיר אוחנה: אפשר להגיד מה הוא הסכום שאנחנו צריכים כדי שיהיה קמפוס מתפקד באילת.

אמיר אוחנה: יש תשובה לשאלה הזאת?

<צבי הכהן: אין לי כרגע בשרוול מספרים.

<צבי הכהן: אם הייתי יודע שיש נכונות לבוא ולתת - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני, תציג את עצמך.

<יניב פוריה: צהריים טובים, שמי פרופ' יניב פוריה ואני דיקן קמפוס אילת.

<יניב פוריה: אני רוצה להפנות רגע נקודת מבט אחרת.

<יניב פוריה: לראייתי, וזאת הסיבה שהגעתי לאילת, ואני חולק את זמני בין שתי ערי פריפריה, אחת חצי פריפריה, באר שבע, והשנייה לגמרי, אילת.

<יניב פוריה: במקום לדבר מנקודת מבט של קמפוס ומאמרים אקדמיים וחשיבות של מחקר, אני רוצה לדבר מנקודת מבטו דווקא של התושב ושל התושבת.

<יניב פוריה: דיברתם פה רבות על ביולוגיה ימית וחקלאות ימית, וזה הכול מאוד חשוב, וכשתסתכלו על הדברים שאני מנסה לעשות בקמפוס, זה נמצא במקום הראשון, אבל אני רוצה שחברי הכנסת שנמצאים, וכשתקבלו את ההחלטות, שתתחברו לתושב באילת ומה בעצם קורה באילת.

<יניב פוריה: באילת כשחסרים מורים בבתי הספר, באילת חסרות אחיות בבתי חולים.

<יניב פוריה: באילת אין פסיכולוגים.

<יניב פוריה: אז אפשר להגיד שאילתי או אילתית יכולה לקחת את המטוס ולטוס לתל אביב וללמוד.

<יניב פוריה: לא, היא לא יכולה.

<יניב פוריה: בהסתברות אדירה היא אם חד הורית, בהסתברות אדירה יש לה שלושה ילדים בבית, אין לה כסף לטיסה ואי אפשר ללמוד ככה.

<יניב פוריה: כשהילדים שלי שואלים אותי, אבא, מה אתה עושה בקמפוס?

<יניב פוריה: אז בהתחלה תיארתי להם ואחר כך אמרתי, תשמעו, אני היום מאיץ.

<יניב פוריה: אני רוצה להאיץ.

<יניב פוריה: חשוב לי שחברי הכנסת, כשאתם הולכים הביתה, תבינו שקמפוס אילת זה לא קמפוס רגיל.

<יניב פוריה: זה לא קמפוס שמייצר עוד שני פייפרים.

<יניב פוריה: זה קמפוס שיכול להאיץ עיר.

<יניב פוריה: זה קמפוס שאם אין אותו, לא יהיו אחיות, לא יהיו מורות, לא יהיו מנהלים בתחום המלונאות והתיירות, כך שאפשר לדבר על העיר הזאת כמשאב תיירותי, אבל לא יעבדו שם אנשים.

<יניב פוריה: אפשר להגיד שיש שם בית חולים, אבל לא יהיו שם רופאים ולא יהיו שם אחיות, ואני רואה את זה בבוקר כשאני אוכל ארוחת בוקר, כשאני רואה את כל האנשים עם הידע, מגיעים משדה דב ובן גוריון על המטוס.

<יניב פוריה: בשעה 15:30 מעבירים כרטיס וחוזרים הביתה, וזה צריך להדיר שינה מעיניכם.

<יניב פוריה: אילת היא לא חו"ל שיוצאים לשם לחופשה.

<יניב פוריה: אילת זה חלק ממדינת ישראל, זה חלק מארץ ישראל וזה חלק מעם ישראל, ואל תזניחו אותה.

<יניב פוריה: זה יתפוצץ לנו בפנים.

יעקב מרגי: מכובדי, הדיון הזה לא היה מתקיים, והראשון, הקודם, לא היה מתקיים אם לא היינו חושבים בדיוק כמו שאתה חושב, כי עם הכבוד, אקדמיה, יש לנו בעוד מקומות חשובים וטובים בארץ ועדיין יכולים לבלוע את הכמות של אילת, אלא שאנחנו כן חושבים בדיוק.

יעקב מרגי: אולי היטבת לבטא את זה בפאתוס, אבל כולנו איתך.

<יניב פוריה: מה שחשוב לי שתדעו, שעלה פה קמפוס ולא גמיש וכן הלאה.

<יניב פוריה: אם בחור אחד כמוני עם כל כך הרבה עגילים באוזניים, הקמפוס מוכן לשנות את פניו, הקמפוס סופר גמיש.

<יניב פוריה: אנחנו חושבים על תוכניות לימוד אחרות, שונות, שאין במדינת ישראל, חשובות למדינת ישראל וחשובות לעם ישראל.

יעקב מרגי: פרופ' יניב פוריה, כמה זמן אתה שם?

<יניב פוריה: ארבעה חודשים.

יעקב מרגי: בארבעה חודשים האלה נפגשת עם מאן דהוא מהות"ת?

<יניב פוריה: לצערי לא, אבל אני מוכן לעמוד ולצעוק מול הות"ת.

יעקב מרגי: אוקי.

יעקב מרגי: בוא אני אומר לך ואני שם את הדברים.

יעקב מרגי: לא סתם אמרתי בתחילת הדברים שפרופ' יפה זילברשץ לא אוהבת את הקמפוס באילת, לכן לא כיוונתי בכלל לאוניברסיטת בן גוריון.

יעקב מרגי: אוניברסיטת בן גוריון אמרה גם אז, אתם רוצים?

יעקב מרגי: תשקיעו, ובצדק.

יעקב מרגי: הות"ת לא רואה, לא שומע את המוסיקה שהשמעת עכשיו.

יעקב מרגי: תפקידנו להביא את הות"ת לשם, ונשמע היום.

יעקב מרגי: אם נקבל אותן תשובות כמו שקיבלנו, לא תהיה ברירה, מאיר, אנחנו נעשה כאן הצעת חוק מאוד ממוקדת, לא ראוותנית, ממוקדת אקדמיה.

יעקב מרגי: לא נשים עליה את כל האתגרים של אילת.

יעקב מרגי: אם לא תהיה ברירה נצטרך לגייס את הלובי הרחב של חברי הכנסת שיאמרו לממשלה מה אנחנו רוצים.

יעקב מרגי: אני מקווה שלא נצטרך חוק.

יעקב מרגי: אני מקווה שמישהו בות"ת סוף סוף הבין או שיגידו לי, עכשיו התחלנו תוכנית חומש.

יעקב מרגי: אני אוהב את התשובות האלה.

<יניב פוריה: יו"ר הוועדה, תעזור לתושבי אילת, תן לנו חוק.

<יניב פוריה: תושיב את כל השרים.

<יניב פוריה: תן לנו חוק.

יעקב מרגי: בגלל זה אתה פרופסור ואני פוליטיקאי.

<יניב פוריה: ביחד.

יעקב מרגי: לא, אבל נפלת עכשיו.

יעקב מרגי: תן לנו.

יעקב מרגי: יש מושג שנקרא, "מזה ומזה אל תנח את ידך".

יעקב מרגי: בבקשה.

<אריאל חנוכה: אריאל חנוכה, ממונה תקצוב אוניברסיטאות בות"ת.

<אריאל חנוכה: קודם כול, בתור מי שאחראי על הנושא - - -

יעקב מרגי: כמה זמן אתה אחראי על הנושא?

<אריאל חנוכה: שנה.

יעקב מרגי: היית בדיון הקודם איתנו כאן?

<אריאל חנוכה: לא הייתי בדיון הקודם אבל ישבתי עם ראש העיר אילת במשרדנו, עם יפה.

<אריאל חנוכה: הריח הוא טוב, האנרגיות הן חיוביות.

יעקב מרגי: כן?

יעקב מרגי: אז השתנה משהו.

יעקב מרגי: בוא נשמע.

<אריאל חנוכה: בסופו של דבר ות"ת היא קודם כול לא יכולה להכריח אף מוסד לבוא ולפעול באילת.

<אריאל חנוכה: היא יכולה לעשות הכול כדי לתת את המעטפת, כדי לתת את התמריצים, וזה מה שהיא עשתה עד היום.

<אריאל חנוכה: היא לא יכולה להכריח אף מוסד.

יעקב מרגי: היא לא מכריחה, המוסד רוצה.

יעקב מרגי: תתקצבו.

<אריאל חנוכה: עד היום מה שאנחנו רואים, אנחנו מתקצבים ואני חייב להגיד שסטודנט בקמפוס אילת מקבל שווה, לא רוצה להשתמש במילה - - - , אבל המוסד מקבל עליו הכי הרבה כסף מכל סטודנט אחר במערכת.

יעקב מרגי: באחוזים.

<אריאל חנוכה: לא בהרבה.

<אריאל חנוכה: פחות מ-10% אבל הם הסטודנטים היחידים שהם - - -

יעקב מרגי: זה אפילו לא מכסה את עול העלות - - -

<אריאל חנוכה: הם הסטודנטים היחידים המוחרגים.

<אריאל חנוכה: זה דבר ראשון.

<אריאל חנוכה: דבר שני, מעולם לא הגבלנו, לא את אוניברסיטת בן גוריון ולא את המכון האוניברסיטאי באילת.

<אריאל חנוכה: לא הגבלנו אותם בהיקף הפעילות.

<אריאל חנוכה: הראו פעילות, קיבלו את הכסף.

<אריאל חנוכה: מעולם לא עצרנו את הכספים האלה.

<אריאל חנוכה: מה שאנחנו ראינו בשנים האחרונות, אם למשל הבעיה הייתה בתקצוב, שהתקצוב מנע את ההתרחבות, אז היינו מצפים לפחות לראות שהיקף הסטודנטים נשאר זהה, אבל מה שאנחנו רואים זה ירידה של 300 סטודנטים.

עודד פורר: זאת אומרת שבכל המוסדות האחרים להשכלה גבוהה שאתם עדיין עם אותו תקציב, אתם בכולם רואים פיחות במספר הסטודנטים?

עודד פורר: הרי זאת בעיה בכל מדינת ישראל.

עודד פורר: יש בעיה של מספר סטודנטים בכל המדינה, אז תחריג את התקציב גם?

<אריאל חנוכה: אנחנו לא רואים - - -

עודד פורר: אתה לא רואה פגיעה במספר הסטודנטים?

<אריאל חנוכה: לא בכל המוסדות.

יעקב מרגי: מר אריאל, תקשיב, אני נאלץ להסתייע בהומור קצת, מה לעשות.

יעקב מרגי: אתה מכיר את ההוא שרצח את ההורים שלו ואמר, תעזרו לי, אני יתום?

יעקב מרגי: הוא מבקש חנינה בגלל שהוא יתום, אז בוא תקשיב, אני לא אומר שזה מה שאתם עושים, אבל זה פועל יוצא מהדברים.

יעקב מרגי: אתה לא יכול מצד אחד לא לתת את התמריצים.

יעקב מרגי: תראה, אם נבוא ונמדוד את אילת באותם כלים אובייקטיבים, כל מוסד אקדמי, אתה צודק, אין הצדקה.

יעקב מרגי: אילת, המרחק, הצורך האסטרטגי של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אתם רוצים לקבור את העיר הזאת?

יעקב מרגי: אני אומר לא לך, אני מדבר כללי.

יעקב מרגי: כשהחליטו להרים קמפוס באילת, חוץ מהערכים המוספים שיש שם, גם לקחו את הצורך האסטרטגי, אני לא רוצה להיות בומבסטי, הקיומי של העיר אילת.

יעקב מרגי: גיוון תעסוקתי לא בא מדבר אחד.

יעקב מרגי: לא לחינם החליטו ועשו את מה שעשו.

יעקב מרגי: אני שומע פה דברים, לכאורה מאוד ברורים.

יעקב מרגי: צבי הכהן, אני חוזר אליך ואני אומר, אני יכול לקבל בטווח הנראה לעין, בתקופה קצרה, תוכנית שתגבשו יחד עם יניב פוריה, להרחבת הקמפוס באילת עם עלות כלכלית?

<צבי הכהן: כן.

יעקב מרגי: עם דרישה כלכלית סבירה שתופנה לות"ת?

<צבי הכהן: אם נקבל איזושהי מסגרת.

יעקב מרגי: שבו ביחד, לכן אני אומר, יש חזון לקמפוס באילת.

יעקב מרגי: אתם לא דוחים בידיים את הקמפוס באילת.

יעקב מרגי: רוצים אותו.

יעקב מרגי: רוצים להרחיב אותו?

יעקב מרגי: אדרבא.

יעקב מרגי: אפשר לקבל?

<צבי הכהן: אפשר.

יעקב מרגי: זמן סביר מבחינתך, מה זה?

יעקב מרגי: הערכה.

<צבי הכהן: אני מניח סדר גודל של ארבעה חודשים.

יעקב מרגי: יפה.

<צבי הכהן: אני מניח.

יעקב מרגי: פחות או יותר, אבל תביא את רוח הדברים.

יעקב מרגי: אריאל, בבקשה תמשיך.

<אריאל חנוכה: דלתנו תמיד פתוחה לכל נושא כזה שבא ואנחנו נשתף פעולה עם האוניברסיטה.

יעקב מרגי: אתה רואה שהבנתי מהר, מייד באמצע הדברים ופניתי לצבי.

יעקב מרגי: אני מקווה שיש כיסוי לאמירה.

<אריאל חנוכה: אנחנו נשב איתם.

<אריאל חנוכה: אנחנו יושבים עם בן גוריון בנושאים כאלה ואחרים על בסיס שבועי.

יעקב מרגי: אני רוצה שתשבו עם אילת.

יעקב מרגי: בן גוריון לא צריכה אתכם, יכולה להסתדר.

יעקב מרגי: אל תפריעו לה.

<אריאל חנוכה: כמובן שאנחנו צריכים לראות את התוכנית, לראות מה הדרישות וכו', אבל יש כאן פתח לעבודה משותפת ואנחנו נקיים אותה.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אני שומע ממך מילים נחרצות, שאתם מכירים בחשיבות של הקמפוס האוניברסיטאי באילת.

<אריאל חנוכה: חד משמעית כן.

יעקב מרגי: אז זהו, זה רציתי ואני רוצה להודות לכם בפרוטוקול, כי זה ייכתב בפרוטוקול בסיכום.

יעקב מרגי: מאיר, אני שוב פונה אליך.

יעקב מרגי: אנחנו נלך במקביל להתחיל להוביל הליך חקיקה.

יעקב מרגי: לי אין ספק שמרבית חברי הכנסת יתמכו בחוק הזה.

יעקב מרגי: לא תהיה ברירה לממשלה.

יעקב מרגי: זה גם יסייע גם לך, גם לאוניברסיטה, גם לקמפוס, גם לות"ת.

יעקב מרגי: גם הות"ת הוא לא כול יכול, אבל בסדרי גודל האלה, מר אריאל חנוכה מכיר אתכם, שלוש שנים בתפקיד הזה.

יעקב מרגי: זו יכולת זמינה מבחינתכם.

יעקב מרגי: צריך רק לרצות.

יעקב מרגי: בכנות, אם הייתי סומך ובאמת קונה את האמירה שלכם שאתם רואים חשיבות, לא הייתי פונה לצבי הכהן, הייתי קורא לך להכין תוכנית, איך אתה מחזק את הקמפוס הזה, אלא אם כן יפה השתנתה, שינתה את דעתה ולא עדכנה אותי.

יעקב מרגי: אני עוד לא השתכנעתי.

יעקב מרגי: לכן, כדי שלא תהיה לכם טענה ועילה להגיד, מה אתה רוצה, אף אחד לא ביקש ממני, אז אני פונה לאוניברסיטה וקורא היום לקמפוס לעשות עבודת הכנה.

יעקב מרגי: במקביל אנחנו - - - .

יעקב מרגי: זה רוח הדברים של הסיכום.

יעקב מרגי: אני לא אומר דברים מעבר לזה.

יעקב מרגי: מקובל?

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, יש לך משהו להוסיף?

מאיר יצחק הלוי: לא, אני רק מבקש שתתחם את זה לגבולות של לוחות זמנים.

יעקב מרגי: הוא אמר, בסביבות ארבע חודשים ייקח לו להכין את זה.

יעקב מרגי: אנחנו ניכנס לתמונה מייד.

יעקב מרגי: האוניברסיטה תודיעה לנו שהיא הכינה.

יעקב מרגי: אני יכול לבקש את זה, צבי?

יעקב מרגי: ברגע שנשלח, לעדכן את הוועדה ואנחנו ניכנס לפעולה.

יעקב מרגי: במקביל, נשב עכשיו ביחד ונראה איך אנחנו מסכמים.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.