ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 545, 2018-01-31 09:10

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-31 בינואר 2018, ט"ו בשבט התשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: שבועות העבודה החקלאית למערכת החינוך בישראל.

יעקב מרגי: הדור שלנו זוכרים את החוות החקלאיות שהיינו נוסעים פעם בשבוע או פעמיים.

יעקב מרגי: כולנו שואפים שבאמת התלמידים שלנו לא יהיו רק דיגיטליים, הבנים שלנו לא יהיו דיגיטליים והייטקיסטים.

יעקב מרגי: זה הכול טוב, אבל גם קצת חיבור לאדמה.

יעקב מרגי: אני חושב שהשאיפה להחדיר למערכת החינוך שבוע עבודה חקלאית, יש בה תרומה רבה מעבר לחקלאות, ועוד ידע, גם חיבור לערכים.

יעקב מרגי: ערכים חשובים לנו כאן בחברה במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני מודה לחיים ילין שהוא מוביל גם את השדולה וגם את היום הזה בכנסת.

יעקב מרגי: נמצא איתנו גם דובי אמיתי, נשיא התאחדות האיכרים במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אנחנו מודים לו על כל התרומה לחקלאות ועל כל המאבקים שהוא מוביל.

יעקב מרגי: חיים, בבקשה.

חיים ילין: בוקר טוב, תודה רבה.

חיים ילין: תודה לכל מי שהגיע.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, אנחנו חוגגים היום 69 שנה לכנסת ישראל.

חיים ילין: אנחנו היום גם נמצאים בט"ו בשבט, וגם היום כשאנחנו עולים לירושלים והרכב סוחב, אנחנו מכבדים את שומרי השיירות ששמרו ונלחמו על זה שאנחנו נוכל להגיע לירושלים.

חיים ילין: אני לא סתם אומר את הדברים האלה, כי היום חיים גורי הלך לעולמו.

חיים ילין: בעצם הוא לא בחר ללכת לפני שבוע והוא לא בחר ללכת בעוד שבוע, הוא בחר ללכת דווקא ביום הזה.

חיים ילין: אני חושב שזה אך סמלי שאנחנו היום נקדיש לו את המילים שאני אומר, כי באמת בזכותם אנחנו יכולים לעלות לירושלים.

חיים ילין: מה שאנחנו מנסים לעשות היום, זה להחיות גם את הערכים של החקלאות על ידי זה שאנחנו נוכל לחבר את החינוך לחקלאות.

חיים ילין: אני באופן אישי נפגשתי שבוע שעבר עם מנכ"ל משרד החינוך כדי ללחוץ ולעודד את משרד החינוך.

חיים ילין: אני חייב להגיד שהשורה התחתונה היא שהם שם מאוד מעודדים את זה, מאוד רוצים את זה.

חיים ילין: התמיכה היא בארבעה בתי ספר.

חיים ילין: אנחנו רוצים שהתמיכה תהיה בעוד הרבה מאוד בתי ספר ואנחנו מאוד רוצים שהמגזר העירוני, לא החינוך ההתיישבותי דווקא, יוכל להיטמע בתוך החינוך ההתיישבותי, כך שלפחות החוויה של יומיים-שלושה יוכלו הנערים לחוות דרך החקלאות.

חיים ילין: בסוף הם יעשו בגרות ו-5 יחידות, והם יעשו את כל מה שאתה רוצה, אבל את השריטות של קטיף הלימונים לא ישכחו לעולם.

חיים ילין: אני אומר לך מתוך ניסיון ואת זה אנחנו רוצים להקנות להם, שלא ישכחו את זה לעולם ושיבינו שאנחנו באמת עץ השדה ואנחנו באמת מחוברים לאדמה.

חיים ילין: אנחנו רוצים את הערכים האלה להקנות.

חיים ילין: אין 5 יחידות בערכים.

יעקב מרגי: אין סוף יחידות.

יעקב מרגי: כמה שיותר.

חיים ילין: אכן כך.

חיים ילין: זה מה שאני מקווה שיהיה.

חיים ילין: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מר ריפמן, תציג את עצמך.

חיים ילין: נתתי לכם את הבמה שתגידו מי זה המועצה, למה אתם מחוברים.

<און ריפמן: בואו נתחיל מסרטון.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<און ריפמן: לי קוראים און ריפמן, סמנכ"ל חינוך, "השומר החדש".

יעקב מרגי: ריפמן?

<און ריפמן: כן, הבן של שמוליק.

יעקב מרגי: מלאים כבוד והערכה.

<און ריפמן: תודה.

<און ריפמן: (הקרנת סרטון) בעצם הסרטון הזה קצת ממחיש לאן אנחנו מכוונים, איזה תהליך אנחנו רוצים לייצר ולאן אנחנו רוצים למשוך בעצם.

<און ריפמן: יש פה קבוצה מאוד גדולה של גופים משותפים ואנשים מכל הגוונים ומכל המרחב של החברה הישראלית.

<און ריפמן: מה שאני ארצה עכשיו לתאר זה דווקא רגע.

<און ריפמן: בסדר, ראינו סרטון, ראינו את ההתלהבות, ראינו לאן זה יכול להגיע, איזה מספרים.

<און ריפמן: אנחנו מדברים על חצי מיליון איש ב-2022, שמתעסקים בחקלאות, שנוגעים באדמה.

<און ריפמן: בואו נדבר טיפה על תובנות גם של איך עושים את זה, כי זה לא מספיק הרעיונות והדיבורים.

<און ריפמן: צריך דבר גם על פרקטיקה.

<און ריפמן: אנחנו רוצים קצת לשתף בשבע שנות ניסיון שלנו בהפעלת מתנדבים בחקלאות, מה זה בעצם הנושא של התנדבות חקלאית ככלי חינוכי.

<און ריפמן: אם מסתכלים על המשולש הזה שאנחנו רואים, אז בצד ימין למטה, משם התחלנו, התנדבות חד יומית ליחידים ולקבוצות קטנות.

<און ריפמן: לפני חמש-שש שנים קבוצות שהגיעו מיוזמתם, פנו, רצו להגיע, רצו ללמוד, רצו להתנסות.

<און ריפמן: אשתי מחנכת בתיכון "יחד", תיכון מעורב של דתיים וחילוניים.

<און ריפמן: היא אומרת לי, בוא, תעשה איזו פעילות לתלמידים שלי.

<און ריפמן: מגיע לציפורי, ישנים בלילה בשטח, עושים פיתות על טאבון, קצת מסתובבים, שומרים.

<און ריפמן: בבוקר באים, עובדים בהשבחת מרעה.

<און ריפמן: בשיחת סיכום תלמידות ממודיעין, כיתה י'-י"א, הדבר שהכי מרגש אותן, אני זוכר משפט של תלמידה, "וואי, נתנו לי להחזיק משור יד" או תלמיד שאומר "פעם ראשונה שאני מחזיק טוריה".

<און ריפמן: רוב התלמידים לא יודעים מה זה טוריה.

<און ריפמן: החוויה הזאת, כמו שאמרת, על השריטות, חיים, נצרבה בהם מאוד חזק ובעצם הבנו שיש פה פוטנציאל להפעיל קבוצות.

<און ריפמן: בארבע השנים האחרונות התחלנו להפעיל קבוצות.

<און ריפמן: בארבע שנים זה עלה מ-1,000 משתתפים, 2,000 משתתפים בחד יומי ליחידים ולקבוצות קטנות, לסדר גודל של 70,000-80,000 בכל מכלול הדברים שהגיעו השנה.

<און ריפמן: הבנו לפני שנתיים-שלוש שאפשר לעבוד גם עם קהלים חדשים, זאת אומרת הקהל של חו"ל, הקהל של הצבא, הקהל של חינוך מיוחד, כולל גם התחלה של גישושים שלנו בחברה החרדית והחברה הערבית, שגם שם יש צמא מאוד גדול לעניין הזה אם יודע להגיע נכון, ואני אתייחס לזה בהמשך, ונכנסנו לתחום המסעות לבתי ספר ומסעות לקבוצות מחו"ל.

<און ריפמן: בעצם היום המשולש שאתם רואים בעצם מייצר תובנה שלנו של מה אפשר להשיג היום.

<און ריפמן: ברור לנו שקהל היעד הפוטנציאלי שנמצא מתחת לפירמידה הזאת, רק מתחילים לדגדג אותו.

<און ריפמן: בואו נבין רגע איך הדבר הזה עובד.

<און ריפמן: בסוף ההתנדבות החקלאית היא כלי חינוכי.

<און ריפמן: זה דבר שנותן מענה לצרכים משלימים.

<און ריפמן: בואו נתחיל מהחקלאי.

<און ריפמן: החקלאי, לא משנה כמה הוא כבר נהיה איש מקצוע.

<און ריפמן: צריך להגיד את האמת, החקלאות ב-30 שנה האחרונות, החקלאים בעצמם שכחו את המיומנות הזאת של להפעיל מתנדב.

<און ריפמן: לפני 30-40 שנה כולם מדברים על החוויה של ההתנדבות בקיבוץ, אבל החקלאי איבד את המיומנות.

<און ריפמן: זו ממש יכולת שהייתה לו והוא איבד אותה.

<און ריפמן: מה שהוא צריך היום זה סיוע בידיים עובדות.

<און ריפמן: מאוד פשוט.

<און ריפמן: צריך סיוע בידיים עובדות, בשאיפה שכוח העבודה הזה יהיה כמה שיותר מקצועי וכמה שיותר מיומן וכמה שיעשה פחות נזק.

<און ריפמן: כל חקלאי שאתה מדבר איתו, בהתחלה החקלאים הראשונים מסכימים לקבל תלמידים.

<און ריפמן: הם אומרים, קודם כול תוודא שזה מינימום נזק.

<און ריפמן: הדבר השני, שזה החקלאי לא יגיד לכם, אבל זה צורך שאנחנו מזהים והוא ודאי, אנחנו קראנו לזה בדידות.

<און ריפמן: חקלאי הוא טיפוס בודד.

<און ריפמן: הרבה פעמים זה מהאופי שלו, הרבה פעמים זה מהעבודה שלו.

<און ריפמן: הבדידות הזאת, אתם עוד מעט תראו שדווקא בתי הספר והתלמידים, זה נותן מענה.

<און ריפמן: שוב, אף חקלאי לא יגיד לכם שהוא בודד.

<און ריפמן: הוא יגיד לכם שהכול בסדר, הוא מסתדר, לא צריך אף אחד.

<און ריפמן: זה מה שהוא יגיד לכם, אבל כשאתה ממפה צרכים, זו נקודה מאוד חשובה.

<און ריפמן: מה קורה לקבוצות ונוער מחו"ל?

<און ריפמן: הם מרוויחים מהדבר הזה.

<און ריפמן: יש להם צורך שעוסק בחיבור לעם, חיבור למדינה, חיבור למורשת ולעסוק בבירור זהות יהודית.

<און ריפמן: העבודה החקלאית מייצרת את הדבר הזה.

<און ריפמן: היא פותחת את השאלות הכי עמוקות.

<און ריפמן: כשאתה בא ועוזר לחקלאי, זה בעצם פותח את השאלה הכי גדולה, למה צריך חקלאות?

<און ריפמן: למה צריך עבודת אדמה בארץ ישראל?

<און ריפמן: לצורך העניין, יכול להיות שלא צריך את זה.

<און ריפמן: יכול להיות שאפשר להסתדר בלי זה.

<און ריפמן: כמובן התשובה מאוד ברורה.

<און ריפמן: בתי הספר – בתי הספר, בעצם הצורך שיש להם במיפוי שלנו, קודם כול זה לקבל תוכן חינוכי, איכותי, מעניין, רלוונטי.

<און ריפמן: דבר שני, לבתי הספר ובכלל למוסדות החינוכיים על כל הגוונים שלהם, כולל מכינות, כולל כל מוסד חינוכי שאתם יכולים לדמיין, כמעט שאין היום ארגון שיודע להציע להם התנדבות לקבוצה גדולה.

<און ריפמן: אם הם רוצים נגיד להתנדב בצביעת בתים או בלעזור לקשישים, זו תמיד התנדבות בקבוצות קטנות.

<און ריפמן: ההתנדבות החקלאית ככלי חינוכי בעצם מאפשר לבית ספר התנדבות של מסות, התנדבות של 50, 100, 150, 200.

<און ריפמן: אתמול היו 6,500 תלמידים מתנועת "עזרא" שהפעלנו בהתנדבות חקלאית ביום אחד, מ-ג' עד ו'.

<און ריפמן: יש פה הזדמנות למוסד חינוכי לקבל הפעלה של מסות, שכמעט אין את זה בשום התנדבות אחרת.

<און ריפמן: העלות היא יחסית נמוכה.

<און ריפמן: בית הספר צריך להביא את ההסעות, אבל להפעיל את זה בחישובים שלנו, יחסית להתנדבויות אחרות, לפעילויות חינוכיות, יחסית לשלם לקייקים, לג'יפים, לסיורים בכל מיני מקומות, זו יחסית עלות לא מאוד גבוהה ולבית ספר יש גם עניין לצאת לשטח.

<און ריפמן: בית הספר, כמה שהוא משתמש בלהיות בתוך בית הספר וללמוד ופדגוגיה, יש לו צורך לצאת לשטח והדבר הזה מאפשר את הצורך הזה.

<און ריפמן: כשאנחנו מדברים על המרכיב הרביעי שזה המתנדב עצמו, התלמיד עצמו, אז קודם כול ההתנדבות החקלאית מאפשרת תחושת נתינה.

<און ריפמן: אתה יכול לתת משהו לבן אדם, לחקלאי.

<און ריפמן: זה משהו מאוד מוחשי.

<און ריפמן: אתה רואה תוצאה מהירה.

<און ריפמן: יש התנדבויות שזו גם התנדבות, כמו חלוקת מזון, התנדבות שאתה לא רואה תוצאה מהירה.

<און ריפמן: פה בחקלאות עוברות שעתיים עבודה בשטח, אנחנו פורסים ספסל בתחילת העבודה, התלמידים עובדים.

<און ריפמן: אחרי שעתיים הם רואים תוצאה בשטח, בעיניים, בידיים.

<און ריפמן: הם מרגישים, זהו, שינינו משהו בשטח.

<און ריפמן: החוויה היא חוויה נוסטלגית גם, שמחברת אותם לציונות, להתחלה, לראשית המדינה.

<און ריפמן: זה מאוד מאוד עובד.

<און ריפמן: בבטן זה מאוד חזק העניין הזה.

<און ריפמן: גילינו עם הזמן שאנחנו נותנים מענה לבעיה שמעסיקה מאוד את מערכת החינוך, קוראים לה קשב וריכוז.

<און ריפמן: לפי הנתונים הרשמיים בין 20% ל-25% מתלמידי ישראל, יש להם עניין של קשב וריכוז והדבר הזה בעצם מאפשר דומיננטיות.

חיים ילין: פה יש אחוזים יותר גבוהים.

חיים ילין: אצל חברי כנסת זה מגיע ל-80% לדעתי.

<און ריפמן: אז בכלל אפשר אותם להביא להתנדבות.

חיים ילין: אני בחרתי את זה.

<און ריפמן: זה באמת נותן מענה מאוד חזק לתלמידים שביום יום של הכיתה והלימוד הם לא בהכרח מסוגלים להביא את עצמם.

<און ריפמן: אגב, כשהתחלנו עכשיו לגשש בחברה החרדית, החבר'ה של הנוער בסיכון, אמרו לנו, עליתם פה על נקודה.

<און ריפמן: לבוא ולהגיד, יש פה איזשהו כיוון שיכול לאפשר לנוער עם בעיות קשב וריכוז גם להיות משמעותיים וגם להיות בעיתים לתורה ולעשות סדר בוקר של עבודה ולסדר את עצמם.

<און ריפמן: שוב,

חיים ילין: בבני נצרים פתחנו פנימייה בדיוק לנערים אלה, פנימייה חקלאית.

<און ריפמן: כן, כן.

<און ריפמן: כמובן שזו גם פעילות פיזית, שזה גם בסוף נוער, חבר'ה צעירים.

<און ריפמן: הם צריכים את הפיזיות, הם צריכים להפעיל את הגוף, את האנרגיות, את האדרנלין.

<און ריפמן: בעצם שבוע העבודה הזה נותן מענה לצרכים משלימים.

<און ריפמן: אנחנו מדברים פה על צמיחת מתנדבים, זה תיארתי קודם.

<און ריפמן: ב-2014 – 11,000, ל-2018 – סביב ה-80,000 ובאמת היד עוד נטויה.

<און ריפמן: צריך גם להגיד שבמקביל, ב"דרור ישראל" יש גם אלפי מתנדבים.

חיים ילין: רק שנייה און, כי אני חייב לעלות למעלה להתחיל לנהל את הדיון.

חיים ילין: אני רק רוצה לציין שאם יש משהו שאני אוהב, מעבר לחזון, זה החיבור בין כולם.

חיים ילין: זה אנטיתזה של החקלאות, דרך אגב, אתה יודע את זה יפה מאוד.

חיים ילין: פה כולם נמצאים, לכן יש תקווה, כי אם כולם מלמטה יכולים להתחבר, אין לי ספק שיש עתיד יותר טוב.

יעקב מרגי: המדינה עשתה זאת בעבר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דובי אמיתי: לרענן את הזיכרון של כולנו.

<דובי אמיתי: עוד לפני הקמת המדינה שלחנו את החקלאים לכבוש את הקרקע.

<דובי אמיתי: עם הקמת המדינה העסק הזה קיבל משנה תוקף ופתחנו בגל של התיישבות על בסיס החקלאות, כי כולנו הבנו שהחקלאות היא אבן יסוד לביטחון המדינה, על כל המרכיבים.

<דובי אמיתי: התחלנו בתהליך עם הקמת המדינה, שגם הבית הזה תמך, הוקיר ודחף אותנו לפתח את ההתיישבות.

<דובי אמיתי: זה התחיל עם החקלאות הפרטית, עבר למושבית, עבר לקיבוצית.

<דובי אמיתי: אפשר לראות, באמצע שנות ה-90' הייתה פריסה נהדרת בכל הארץ, אבל מה שקרה בשנים האחרונות, יש סוג של קבעון, סטגנציה.

<דובי אמיתי: הערך האמיתי של החיבור בין החקלאי לקרקע כנראה הולך ונעלם ומה שקורה בשנה האחרונה עם חבריי, און, יואל, שלקחו על עצמם, ואני כנשיא התאחדות האיכרים תומך ואתמוך במהלך של להחזיר את הדור הצעיר, כי אם אנחנו רוצים להוציא את החקלאות מהבוץ, זה רק באמצעות הכניסה של הדור הצעיר.

<דובי אמיתי: המהלך שמנסים להשיג פה, לגרום לכך שיש שבוע עבודה בכל הארץ, ואני אומר לך, יש כסף היום בקרן הקימת לישראל שמוכנה להשקיע במערכי שיעור ולהטמיע בכל בתי הספר ולתמוך - - -

יעקב מרגי: גם משרד החקלאות מוביל - - -

<דובי אמיתי: אני מודה לך אדוני היושב ראש על היוזמה.

יעקב מרגי: לגבי הדור הצעיר, אנחנו אומרים, כי האדם הוא עץ השדה, ולמה?

יעקב מרגי: יש לזה הרבה פירושים.

יעקב מרגי: אחד הפירושים, כמו שהפרי לא יכול בלי אביו, העץ, גם ההמשכיות של העץ לא יכול להיות בלי הפרי, וככה החקלאים, ואני מבין את ההוא שנחנק, לא יכול היה להמשיך.

יעקב מרגי: כשהוא יודע שדור ההמשך לא בא אחריו, כל זה הולך לטמיון.

יעקב מרגי: יואל, תציג.

<יואל זילברמן: יואל זילברמן, "השומר החדש".

<יואל זילברמן: קודם כול אני חושב שבהמשך למה שחיים אמר - - -

יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך משהו.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם כבר מלמדים בבתי הספר מי היה השומר.

יעקב מרגי: "השומר החדש" הוא כבר לא חדש.

יעקב מרגי: זה בהומור, אבל לא נמחק את ההיסטוריה.

<יואל זילברמן: טוב, אז אמרו לגבי חיים גורי ז"ל, וכן הלאה.

<יואל זילברמן: אין ספק שיש לזה סימבוליות גדולה לגבי היום הזה.

<יואל זילברמן: אמרת לגבי האדם הוא עץ השדה, אז אומרים שהיום זה יום הדין.

<יואל זילברמן: כמו שיש לנו ראש השנה, לאדם זה ראש השנה, זה יום הדין של האילן ואנחנו בעצם פועלים כדי להבטיח את הקיום של הטבע, של העצים וכן הלאה, להמשך.

<יואל זילברמן: אני חושב שיש פה עוד שלושה דברים.

<יואל זילברמן: יש את העניין של הערכים והמורשת, און יגע בזה לעומק.

<יואל זילברמן: יש את העניין של המשבר של החקלאות.

<יואל זילברמן: כולנו עוסקים בזה מבוקר עד לילה.

<יואל זילברמן: יש עוד תחום שכן חשוב לציין אותו כאן.

<יואל זילברמן: יש את בתי הספר המקצועיים שמשרד החינוך מאוד רצה להרים אותם לאורך השנים האחרונות וזה לא מצליח להתרומם, ולצד הדבר הזה יש את המשבר של כפרי הנוער, מעל 40 כפרים שהם נמצאים במצב של סטגנציה כבר הרבה מאוד שנים ואף אחד לא באמת יודע איך להרים שם פלטפורמות רציניות שייקחו ויחזירו, מה שנקרא, עטרה ליושנה, וזה אפשרי.

<יואל זילברמן: השטח החקלאי עוד ישנו, הכלים החקלאיים עוד ישנם.

<יואל זילברמן: בסוף מגיע מפעיל חיצוני ועושה את זה עבור בתי הספר ברוב המקרים.

<יואל זילברמן: אני חושב שבתוך התחום הזה שמשלב את ההתנדבות בחקלאות, שמשלב בעצם להרים את קרנה של החקלאות בכלל, זה יכול לתת לכל אותם גורמים, ממש להרים את קרנם בחזרה ולתת פה מענה אדיר למשרד החינוך שלדעתי עוד לא מבין את האתגר שמחכה לו בעוד עשר שנים, שיש רכב אוטונומי ועולם הלוגיסטיקה של כל העולם הולך להשתנות ולהתהפך.

<יואל זילברמן: כבר רואים את המכולת הראשונה שאין בה אפילו לא מוכר אחד, ואנחנו מבינים שאם לא תהיה איזו חזרה, איזשהו משהו שיביא את האנשים מחדש להתנסות בעבודת כפיים, אין להם בעצם עתיד של איפה לקחת חלק ולהשתלב וכנראה שרוב רובם לא יהיו לא טכנאי מחשב וגם לא מעצבים - - -

<קריאה: רציתי להציג שאנחנו נהיה עוטף עזה, אז מבינים את החשיבות של החקלאות.

יעקב מרגי: כולם ידברו.

יעקב מרגי: זה שהם הולכים, הדיון נמשך והפרוטוקול נמשך.

יעקב מרגי: בהצלחה בהמשך היום.

חיים ילין: מרגי, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<און ריפמן: נסיים רק את המהלך.

<און ריפמן: מה למדנו מכל התקופה הזאת?

<און ריפמן: קודם כול למדנו שהחקלאי לא יכול להעמיד היום לוגיסטיקה לקבוצה גדולה, ושחקלאי, כדי להפעיל מתנדב בחקלאות, הוא חייב פתרון לוגיסטי.

<און ריפמן: בעצם יצרנו את הפתרון הלוגיסטי הזה.

<און ריפמן: זה מאוד פשוט, זה טנדר ועגלה עם כלי עבודה, 500 כפפות, 100 טוריות, 100 מזמרות וזה עובד.

<און ריפמן: מבחינת ניהול העבודה, אז אמרנו, החקלאי לא מיומן בהפעלת מתנדבים.

<און ריפמן: עשינו שתי הכשרות, קודם כול הכשרת מדריכים.

<און ריפמן: אם אתם מכירים מדריכי טיולים, מדריכי תו תקן, אז הוספנו להכשרה של המדריכים אצלנו הכשרה בניהול עבודה, איך מנהלים עבודה איך מנהלים עובדים, איך מכניסים מוטיבציה, איך מוודאים שהתלמיד כפועל באותן שעתיים-שלוש שהוא פועל, הוא באמת עומד בהספקים הנדרשים, מה קורה עם תלמידה או תלמיד שלא רוצים להוריד את התיק מהגב כי הם מפחדים שהוא יתלכלך והם שמים אותו על המחצלת, וכל ההתמודדויות האלה.

<און ריפמן: במקביל התחלנו הכשרות לחקלאים, ללמד מחדש את החקלאי איך מפעילים מתנדבים.

<און ריפמן: התחלנו ממספרים קטנים.

<און ריפמן: כרגע אנחנו סביב החמש הכשרות - איך מפעילים חמישה-עשרה מתנדבים, אבל ברור שזה יכול גם לגדול.

<און ריפמן: נקודה שלישית שלמדנו, שחייבים לייצר התאמה לקהל יעד.

<און ריפמן: זה כמו שרשת שיווק עכשיו רוצה לשווק בקהלי יעד שונים, היא חייבת להתאים גם את האריזה וגם את המוצר עצמו לקהל היעד.

<און ריפמן: מה זאת אומרת?

<און ריפמן: סוגי עבודות.

<און ריפמן: אמרנו שצריך שהעבודה החקלאית תהיה עבודה שהיא מייצרת מינימום נזק, אז צריך לקבוצה שהיא קבוצה שהיא לא מיומנת, להביא עבודה, שזה למשל איסוף גזם.

<און ריפמן: קבוצה שהיא יותר מיומנת או קבוצה שהיא מאוד חזקה אפשר ממש לקחת לקטיף, אבל אם מביאים קבוצה חלשה לקטיף או קבוצה שהיא לא מיומנת, אז הקטיף נהפך למלחמת תפוזים.

יעקב מרגי: און, בגיל היסודי לקחו אותנו לימי קטיף מבית הספר, אזור משאבי שדה, שדה בוקר, כל הנשירים, פירות נשירים, ואני רוצה להגיד לך, לא זוכר שעשינו נזק ולא זוכר שעברתי איזו הדרכה של שלושה ימים.

יעקב מרגי: הייתה הדרכה קצרה, עלינו על הסולמות ואחר כך מי שהיה צריך למיין, מיין.

<קריאה: הדור היה יותר מחובר.

<און ריפמן: כן, זה דור אחר.

<און ריפמן: הדור הזה צריך יותר הדרכה.

<און ריפמן: זו לא הדרכה של שלושה ימים, זו הדרכה של 20 דקות וזה סרטון ביוטיוב שאנחנו שולחים למורה לפני שהיא מעבירה בוואטסאפ לתלמידים, שמסבירים מושגים שהחבר'ה לא מכירים, מה זה "חזירים".

<און ריפמן: הרי זה אלה הקטנים שמורידים למטה בזית או בחוחובה, אז התאמה לקהל היעד, התאמה של תנאי המזון והלינה.

<און ריפמן: יש פה חבר'ה של של"ח שמלווים אותנו בצורה מאוד קרובה.

<און ריפמן: לימדו אותנו שאם אתה לא תדאג, כמו שקוראים לזה בשל"ח, למורה נחמה, שיהיו לה בלילה את התנאים המתאימים והיא מתוך זה תביא את בית הספר ותביא את הכיתה ותרצה לבוא גם שנה הבאה, והכוונה זה חדר ברמה של אכסניית אנ"א, משהו כזה, אז זה לא יעבוד.

<און ריפמן: התאמה של תנאי המזון והלינה, וקבוצה מחו"ל, אם אתה תביא אותה לתנאי לינה של אוהלי איגלו בקמפינג, אז כנראה שהם לא יבואו שוב.

<און ריפמן: צריך לכל קבוצה להתאים את תנאי המזון והלינה ולהתאים את סוג ההדרכה.

<און ריפמן: הדרכה של נוער דתי-לאומי לעומת הדרכה של נוער מעירוני ה' בתל אביב, ממש צריך להתאים את ההדרכה לקבוצה וזה מאוד ברור.

<און ריפמן: לסיכום, המוצר מבחינתנו, של התנדבות חקלאית ככלי חינוכי עבר בדיקה, מוכח כמוצר מצוין.

<און ריפמן: שוב, השנה סדר גודל של 80,000 משתמשים.

<און ריפמן: מערכות המתנדבים השונות שלנו ושל הארגונים השונים ערוכות להפעיל מסות של מאות אלפי מתנדבים.

<און ריפמן: שוב אני אומר, יש צמא לזה גם בחברה החרדית אם זה יופעל נכון, דרך הנושא של מצוות התלויות בארץ, ובטח בחברה הערבית יש צמא לעניין הזה.

<און ריפמן: בשלה השעה לפעולה ממסדית שתמסד את שבועות העבודה לנוער וצעירים ברמה ארצית.

<און ריפמן: זה מבחינתנו השורה התחתונה.

יעקב מרגי: אנחנו את משרד החינוך נשמע בהמשך.

יעקב מרגי: נעשה סבב התייחסויות משמאל לימין.

יעקב מרגי: רצית לומר משהו.

בן עמי: אני רוני טרנובסקי בן עמי, אני נציגה של מועצת תלמידים.

בן עמי: היה לי חשוב מאוד שתדעו שבאמת כל מועצת תלמידים, אני מההתיישבותי, של הפנימיות, הקיבוצים, כל אלה שלא העירוניים.

בן עמי: אנחנו תומכים ואנחנו מאחוריכם, וגם אנחנו פעלנו ועשינו דברים.

בן עמי: קידמנו גינות קהילתיות ושווקים חקלאיים וגרעיני התנדבות.

בן עמי: דור העתיד לא לגמרי שכח מהחקלאות.

יעקב מרגי: אני מקווה.

בן עמי: אנחנו עובדים קשה כדי שנזכור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתה מעוניין להתייחס?

<שייקה שוהם: אני אגע בשתי נקודות.

<שייקה שוהם: קוראים לי שייקה, אני גם מתנועת "השומר החדש".

<שייקה שוהם: עבדתי במספר תפקידים.

<שייקה שוהם: בתפקיד אחד לפני אחרון שלי עסקתי עם כל המתנדבים בשבועות עבודה ומתנדבים שמגיעים ליום אחד עד שלושה ימים להתנדבות.

<שייקה שוהם: כרגע אני מדריך בתיכון שנקרא "קמפוס חקלאי אדם ואדמה", קמפוס חקלאי חינוכי.

<שייקה שוהם: זה בעצם גילאי תיכון, כיתות ט' עד י"ב שנמצאים במושב חצבה בערבה.

<שייקה שוהם: שם בעצם אנחנו קבוצת פועלים שקמים כל בוקר בשעה 4:45 בבוקר, יוצאים לעבודה בשדה כל יום, כולל כל הצוות.

<שייקה שוהם: אני פועל בדיוק כמו שכל תלמיד אחר פועל.

<שייקה שוהם: אחרי זה אנחנו לומדים לבגרויות לפי מה שצריך, משרד החינוך.

<שייקה שוהם: בערב אנחנו בעצם מכניסים תוכן ערכי: ציונות, יהדות, פילוסופיה, מזרח תיכון, כלכלה, הרבה מאוד דברים שלא לומדים אותם דרך משרד החינוך ובעצם נותנים לילדים כלים להכיר את העולם פחות או יותר.

<שייקה שוהם: הרבה טיולים.

<שייקה שוהם: זה נכנס בהרבה מסגרות של הרבה טיולים.

<שייקה שוהם: מאוד מתעסקים בחדשנות לימודית, זאת אומרת שלא צריך ללמוד אולי שמונה או תשע שעות בבית ספר, אלא מספיק אפילו - - -

יעקב מרגי: מה גודל הקבוצה?

<שייקה שוהם: קבוצה כיום מונה 35 תלמידים בכיתות י' עד י"ב.

<שייקה שוהם: שנה הבאה אנחנו ערוכים לקבל עוד כ-30 תלמידים.

יעקב מרגי: מאיפה הם?

<שייקה שוהם: הכי צפונית שלנו מגיעה ממושב לימן בצפון, קיבוץ כפר הנשיא, ממושב חצבה בערבה, מכפר סבא, רעננה, הוד השרון, תל אביב, ירוחם כמובן, תקוע.

<שייקה שוהם: מגיעים חבר'ה מכל הארץ.

<שייקה שוהם: זה בדיוק הנושא של החיבור לאדמה, בעצם התהליך הזה שקורה בחיבור של בן נוער לאדמה, גם בעבודה קבועה וגם באופן יומי.

<שייקה שוהם: אני אגע בקבוצות של המתנדבים, להראות כמה החיבור קיים וכמה הם צמאים לחיבור.

יעקב מרגי: מאחר ואנחנו שואפים למסד את זה, איך הם הגיעו לזה?

יעקב מרגי: איך זה שווק?

יעקב מרגי: אם אתה לא הבנת את השאלה.

<שייקה שוהם: הקבוצות החד יומיות מגיעות לזה דרך בית הספר, דרך הסכמים שעושים עם חברות טיולים ובתי הספר, ותלמיד בעצם לא מגיע מרצונו החופשי אלא הוא מגיע מטעם בית הספר במהלך טיול שנתי.

<שייקה שוהם: אחרי שהוא שמע את ההדרכה בבוקר, הוא מתחבר.

<שייקה שוהם: בממוצע, מכל קבוצה חמישה עד עשרה חבר'ה נשארים כמתנדבים קבועים ב"שומר החדש", נכנסים לאיזו קבוצה והם בעצמם מגיעים לקבוצות הבאות להפעיל עוד קבוצות כאלה שמגיעות לשטח על חשבון זמנם הפרטי.

<שייקה שוהם: לתוכנית "אדם ואדמה", לקמפוס החקלאי-חינוכי, חממה חינוכית נקרא לזה מעכשיו, מגיעים ילדים ממסגרות טובות, לא נוער בסיכון ולא נוער מחונן.

<שייקה שוהם: מגיעים נערים נורמטיביים שפשוט הבינו שלשבת תחת אורות הניאון במשך שמונה-תשע שעות ביום זה יכול להיות אפילו קצת מיותר, ויש להם הרבה מאוד דברים לעשות, הרבה מאוד זמן שהם יכולים לעשות בו הרבה מאוד דברים חשובים וללמוד עוד דברים ולעשות בידיים, דבר שחסר היום מאוד בשטח.

יעקב מרגי: המסגרת מוכרת על ידי משרד החינוך?

<שייקה שוהם: מסגרת מוכרת, גם הפנימייה, גם בית הספר.

<שייקה שוהם: בסופו של דבר ילד, גם אם הוא מגיע לשעתיים והעבודה נעשית בצורה נכונה עם הדרכה נכונה, הוא מתחבר, הוא אוהב את זה.

<שייקה שוהם: הוא מתחבר גם לחיבור לארץ, גם החיבור לקרקע ולחקלאות, ובמיוחד אם הוא עושה תהליך כזה במסגרת חינוכיות ארוכות טווח, אז לבטח יצאו כמה חקלאים גם בעתיד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<לימור ספראי: קוראים לי לימור ספראי, אני מנהלת מחלקת חינוך וצעירים בתנועת הקיבוץ הדתי.

<לימור ספראי: קודם כול אני מברכת את היוזמה הזאת, גם את היוזמים וגם את חבר הכנסת מרגי על הדיון הזה.

<לימור ספראי: אני רוצה רגע להגיד דווקא לא בכובע של תנועת הקיבוץ הדתי.

<לימור ספראי: אני בת לחקלאי, גדלתי במושב גן-אור בגוש קטיף, זוכרת את שבועות העבודה והצד של החקלאי שצריך להתמודד עם מלחמות עגבניות שזורקים אחד על השני, עם הקסם שבזה, עם העזרה שבזה ועם המחירים של זה.

<לימור ספראי: אני רוצה להגיד שלתנועת הקיבוץ הדתי יש היום 22 קיבוצים ומושבים שיושבים בכל רחבי הארץ מצפון ועד דרום ובעצם הם מקיימים - - - בהצלחה רבה, אבל בקושי רב שהולך וגדל עם גזירות כאלה ואחרות.

<לימור ספראי: יש לנו תשתית היום גם לאירוח של קבוצות כאלה, גם של החקלאות עצמה, של הפעילות החקלאית.

<לימור ספראי: אני רוצה להגיד שבחמש-שש השנים האחרונות אנחנו בנינו מערכי חינוך שגם יוצאים אל בתי הספר וגם עם קבוצות שמגיעות אלינו, קבוצות של חינוך בלתי פורמלי בעיקר, אבל גם של פורמלי.

<לימור ספראי: את המעט שהצלחנו להפעיל, הפעלנו בהתחלה.

<לימור ספראי: קבוצות רבות פונות אלינו כל שנה, גם במהלך השנה ובעיקר בקיץ כדי להגיע למה שנקרא שבוע העבודה, ולרוב בסוף הסיפור הזה נופל, והוא נופל בעיקר מהסיבה התקציבית.

<לימור ספראי: שבוע העבודה הכי בסיסי לחבר'ה ישראלים שלא דורשים תנאים יותר מדי גבוהים עולה כ-300 שקלים למשתתף לשלושה ימים, מחיר שנשמע סביר, כולל פעילות חינוכית.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה אפיקורסית.

יעקב מרגי: למה צריך לעלות לו בכלל?

יעקב מרגי: אני יוצא מתוך הנחה שזה צריך להכניס לו.

<לימור ספראי: בדיוק, ואז הבחור או הבחורה או הקבוצה שואלים, למה אני צריך לשלם על זה?

<לימור ספראי: אני בא להתנדב, אני עושה לכם טובה, אבל החקלאי לא יכול לספוג את העלויות של האירוח, של האוכל.

<לימור ספראי: הידיים העובדות האלה הן באמת לפעמים עוזרות, לפעמים לא.

<לימור ספראי: הם מקבלים גם תוכן חינוכי.

<לימור ספראי: אנחנו לא רוצים שהם רק יבואו, ישחקו בעגבניות וילכו, אלא שיהיו להם שיחות, שיהיו להם פעילויות קצת בשביל זה, אנשים שילוו את המערך הזה, רכז לוגיסטי, מדריכי תוכן וכו', ולכן הדבר הזה פעם אחר פעם נופל, כי אנחנו לא מצליחים להחזיק את זה מבחינה תקציבית.

יעקב מרגי: תודה.

<איתמר ריין: אני איתמר מתנועת "דרור ישראל".

<איתמר ריין: אנחנו גם כמו ה"שומר החדש", מפעילים לא מעט פרויקטים כאלה ושבועות עבודה.

<איתמר ריין: אין לי הרבה מה להוסיף.

<איתמר ריין: אני חושב שהדברים נאמרו בצורה מאוד חדה וברורה.

<איתמר ריין: אני כן רוצה לחזק את מה שאמרתם.

<איתמר ריין: אחד הדברים ששונים מה שאתה תיארת, שהגעתי וכתבתי, זה שמשרד החינוך הוא קצת אחר.

<איתמר ריין: הוא דורש הרבה יותר השגחה, תקינה, דברים לעמוד בהם, דרישות למורה, לתלמיד - - -

יעקב מרגי: אני יצאתי מטעם אותו משרד חינוך.

<איתמר ריין: נכון.

<איתמר ריין: לבטיחות, היום להפעיל פעילות, זו באמת אופרציה שלמה שאתה צריך לדעת גם את העבודה החקלאית וגם איך עושים של"ח ואיך עושים טיול וכל חוזר המנכ"ל, את כל הדברים האלה.

<איתמר ריין: החיבור שנדרש לעשות פה, זה לאפשר אותו, אז אני מחבר את שני הדברים ואני חושב שזו באמת הכוונה והכיוון, שדברים קיימים וזאת הנקודה שבה הם נפגשים - - -

יעקב מרגי: מי עוד רוצה להתייחס?

יעקב מרגי: בבקשה.

<יואב מור: אהלן, אני יואב מור, אני מתנדב ב"שומר החדש".

<יואב מור: אני תל אביבי מלידה, אז עבודת כפיים אף פעם לא הייתה הצד שהייתי בו מיומן, אבל אני יכול להגיד שיש פה בעצם - - -

יעקב מרגי: כשאתה אומר עבודת כפיים, גם ברחוב המסגר עבדו עבודות כפיים.

<יואב מור: אני מצפון תל אביב, אפילו לא מרחוב המסגר.

<יואב מור: יש פה הזדמנות פז.

<יואב מור: בסך הכול אנחנו חברה מודרנית ואינדיבידואלית.

<יואב מור: המדינה לא יכולה לכפות שום דבר.

<יואב מור: יש לה פה הזדמנות פז להשקיע משאבים מאוד מינימליים באופן יחסי בשביל לעודד פעילות.

<יואב מור: אני לא יכול לדמיין פעילות עם קונצנזוס יותר גבוה, אם על כל דבר היום שמישהו מציע, מישהו יכול להגיד, אני חושב שזה לא.

<יואב מור: אני לא יכול לדמיין מישהו שישלול את הפעילות הזאת אולי בגלל שיגיד שזה עולה כסף.

יעקב מרגי: אני הקטגור עכשיו.

יעקב מרגי: אני מנהל בית ספר.

יעקב מרגי: יש לי על המדף "מסע ישראלי".

יעקב מרגי: עכשיו שיווקת לי את שבוע עבודה חקלאי ובאה חברה עם אג'נדה כזו, הציעה לי טיול אחר ואני צריך לקבל החלטה.

יעקב מרגי: אף אחד לא אוהב לפסול.

יעקב מרגי: פסילה לא תהיה.

יעקב מרגי: השאלה אם המשרד חושב שצריך לעשות שטנס אחד או לפחות לראות איך אנחנו מחלקים את העוגה, לא מבחינה תקציבית, לפי הצרכים של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: לא למקד הכול בסוג של ערכים, אלא משהו שייתן מכל - - -

<יואב מור: תיווצר פה תחרות בריאה בין יוזמות ברוכות כאלה שיתחרו על מנהלי בתי ספר והם בסוף יצביעו, ופה נראה לי שנמצא פה מוצר איכותי שכבר תופעל מספר שנים והונגש לפי כל הפרמטרים המודרניים.

<יואב מור: זו לא התנדבות של פעם שלא היה צריך להסביר שום דבר.

<יואב מור: היום יש הרבה יותר דרישות ונוצר פה באמת המוצר הזה שבעצם מוציא את כל הצדדים נשכרים ויוכל להתחרות כמו שאמרת, על רצונותיהם של מנהלי בתי ספר, תנועות נוער וכו' וכו'.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אסף לוי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

<אסף לוי: ד"ר אסף לוי, סמנכ"ל גורמי יצור במשרד החקלאות, בין היתר אחראי גם על תחום של החינוך לחקלאות.

<אסף לוי: המשרד זיהה מזמן את הבעיה של הצערת החקלאית, ומזה מעל לחמש-שש שנים יש לנו מספר פעילויות שבעצם מנסים לגרום לחינוך לחקלאות והצערת גיל החקלאים.

<אסף לוי: אנחנו תומכים בעמותות האלה כדוגמת "השומר החדש", "דרור ישראל" וכולם, ואני מזמין גם אתכם להיות חלק מהפעילות של הקול קורא שלנו, של חינוך לחקלאות.

<אסף לוי: יש לנו סכום לא מבוטל מהתקציב - - -

יעקב מרגי: מה הייעוד שלו?

<אסף לוי: יש לנו נוהל תמיכה בעמותות שבעצם תומכות במתנדבים בחקלאות, שתומכים ב"שומר החדש" ב"דרור ישראל", בכל הפעילויות האלה, שנותנים להם את כל המסגרת בעצם האופרטיבית גם של המדריכים, גם של הציודים, של הכול.

יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי מה גודל התקנה הזו של התמיכה?

<אסף לוי: כן, בוודאי.

<אסף לוי: זה בין 18 ל-15 מיליון שקל בשנה.

<אסף לוי: מעבר לזה יש לנו עוד שלושה פרויקטים אחרים של סטודנטים בחקלאות, של חיילים משוחררים בחקלאות ותמיכה בעובדים ישראלים בחקלאות.

<אסף לוי: זה עוד כ-6 מיליון שקלים.

<אסף לוי: כל שנה אנחנו נאבקים לאגם את התקציב הזה.

<אסף לוי: זה לא פשוט מהתקציב הלא גמיש של משרד החקלאות להקצות לזה, אבל אנחנו שמחים שההנהלה מקצה לזה את הסכומים.

<אסף לוי: בשנים האחרונות שאני אחראי על זה בעצם, אנחנו נשארים באותה רמה ואנחנו גדלים.

<אסף לוי: מעבר לזה יש לנו פעילויות נוספות של תמיכה והצערת החקלאים.

<אסף לוי: הגענו להסכם עם האוצר ב-2017 שאנחנו הולכים בעצם על פרויקט של 160 מיליון שקל לחקלאים חדשים, ושיקום, נקרא לזה, נחלות מוזנחות.

<אסף לוי: עלה פה הנושא של גינות קהילתיות.

<אסף לוי: המשרד פרסם קול קורא של 8 מיליון שקל לתמיכה בגינות קהילתיות עירוניות כדי בעצם להנגיש את החקלאות לדור הצעיר ולילדים שבעצם מבתי הספר לא יצטרכו ללכת רחוק ותהיה להם גינה קהילתית שיעבדו ואולי מזה יתחברו לעבודה.

<אסף לוי: אני מדבר בלשוני, אנחנו על זה, אנחנו תומכים בזה וכמובן שאנחנו תומכים בפרויקט של שבוע עבודה בחקלאות.

יעקב מרגי: משרד החינוך, כל העניים נשואות אליך.

<יובל אשוש: קודם כול תודה, אני מברך את האנשים ואת הוועדה.

<יובל אשוש: לי קוראים יובל אשוש.

<יובל אשוש: אמרתי שאני מעוטף עזה, לא גוש קטיף.

<יובל אשוש: אני תושב כפר מימון, מושב של חקלאים שפעם היה, לצערי כבר הצטמצם ורובם כבר לא חקלאים.

יעקב מרגי: אבל עדיין יש חקלאות על ידי כמה בודדים.

<יובל אשוש: בודדים.

יעקב מרגי: כמו כל המושבים.

<יובל אשוש: נכון.

<אסף לוי: סליחה שאני קוטע אותו.

<אסף לוי: אמנם מספר החקלאים הצטמצם, אבל השטח החקלאי המעובד לא מצטמצם.

<יובל אשוש: נכון.

יעקב מרגי: תשאל את אותם חקלאים אצלי במושב, אני מדבר איתם על זה.

יעקב מרגי: כשאני רואה שהילדים שלהם לא איתם, הם מרגישים בודדים מאוד ומתוסכלים והם יודעים שזהו זה הסוף.

יעקב מרגי: עניין של זמן עד שהוא מחסל את המשק.

<אסף לוי: ולכן אנחנו מנסים לחשוב על הדור הבא של החקלאות, שזו חקלאות מדייקת, חקלאות הייטק ודברים כאלה, כמו אצות ודברים שבעצם יביאו את הצעירים לחקלאות.

<יובל אשוש: זה לא סוד שהחקלאות היא ציונות.

<יובל אשוש: לכולם זה ברור וידוע שאנחנו צריכים, ולכן כמשרד אנחנו שוקלים את זה בחיוב, אנחנו תומכים בזה.

<יובל אשוש: יושב לידי און.

<יובל אשוש: חברים, אנחנו עובדים על פרויקט של מסעות.

<יובל אשוש: יש לנו מסעות מעצבי זהות, עשרות כאלה בשנה שאנחנו עושים.

<יובל אשוש: השנה הושקע כמעט 4 מיליון שקל רק איתם בנושא של מסעות של ארבעה ושלושה וחמישה ימים.

יעקב מרגי: סביב החקלאות.

<יובל אשוש: לא, מסעות שאנחנו יוצאים ארבעה ימים לשטח, שאנחנו חושבים להכניס יומיים בהתנדבות, חלקם אפילו בנושא חקלאות.

יעקב מרגי: אין לחצים מאותם בתי ספר שדה ומסעות ישראלים?

יעקב מרגי: זה לא מהווה איום על ה"עוגה"?

<יובל אשוש: חלק מההתנדבות, מנהל בית ספר או כשיושבים עם הצוות, בוחר התנדבות אחרת.

<יובל אשוש: חלק בוחרים בחקלאות ואנחנו תומכים, אבל צריך לדעת שיש לזה קצת פרוצדורה קצת בעייתית, כל נושא האבטחה, כל נושא ההסעות, כמו שהוא הרגע הזכיר את נושא הלינה.

<יובל אשוש: אנחנו מעודדים, תומכים, ואתמול בלילה ראיתי הודעה לתקשורת ששר החינוך הוציא עם העתק למנכ"ל ולכולנו, שתוך חמש שנים הוא רוצה להפוך את זה מ-47,000 ל-90,000.

<יובל אשוש: הוא קרא לזה "יום חג לקראת ט"ו בשבט".

יעקב מרגי: מה זה 47,000?

<יובל אשוש: כיום יוצאים, עושים מסעות ובתוכם מכניסים את נושא החקלאות.

<יובל אשוש: הוא רוצה תוך חמש שנים להכפיל את זה ל-90,000, זאת אומרת שיש אמירה ברורה שלנו כמשרד, שהדבר הזה חשוב, רצוי.

יעקב מרגי: אני רוצה להיות יותר פרקטי.

יעקב מרגי: המשרד מפעיל את ארגוני הנוער ואת תנועות הנוער.

<יובל אשוש: נכון.

יעקב מרגי: אם המשרד רוצה באמת להכניס את זה ל-DNA של מערכת החינוך, את סוגיית החקלאות והחיבור לאדמה, זה צריך לבוא כפרמטר כמעט בכל מבחן תמיכה או תקצוב, ואני אסביר מה אני אומר.

יעקב מרגי: ארגוני הנוער מוציאים את החברים שלהם לכל מיני גיחות.

יעקב מרגי: מי שמכתיב את דרכי הפעולה, אפשר שמשרד החינוך יתמרץ.

יעקב מרגי: דיברנו על המסעות.

יעקב מרגי: אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: המשרד מתאמץ במגמות לקטע של הבגרות.

יעקב מרגי: מכניס גיאוגרפיה, חשמל, והכול מס שפתיים כי זו בגרות.

יעקב מרגי: אי אפשר לדלג על המגמה כי הוא לא יצא לא גיאוגרף ולא חשמלאי.

יעקב מרגי: הוא נקרע ומתאמץ לעבור את המגמה.

יעקב מרגי: מגמת החקלאות, אתה משיג את האפקט הכפול.

יעקב מרגי: אתה לא הופך אותו לחקלאי.

יעקב מרגי: המגמה היא שהוא ידע, ילמד, יכיר, יתחבר.

יעקב מרגי: האם אתה יודע להגיד לי היום כמה תלמידים, אם בכלל, בשאר התיכונים או רק בתיכונים החקלאיים או בתי הספר החקלאיים?

יעקב מרגי: אני חושב שלתת את זה על המדף לכל תלמיד, לבחור את המגמה שלו ואם הוא רוצה לבחור מגמת חקלאות, לתת לו את זה.

יעקב מרגי: אם עושים את זה לחינוך גופני, שזה סליחה על הביטוי, איך אצלכם אומרים, כלאם פאדי?

יעקב מרגי: אז אפשר לעשות משהו מעשי וממשי.

יעקב מרגי: אם רוצים באמת להפוך את החקלאות לנגישה ולזמינה לתלמידים, לחבר אותם, אני חושב שצריך - - - .

יעקב מרגי: תבוא ותגיד לי, יש אולי 15,000 תלמידים שעושים את זה במסגרות כאלה ואחרות, זה עדיין לא.

יעקב מרגי: אני אומר, שים את זה על המדף, ואז אם אתה תעשה את זה כמגמה, אז אוטומטית אותו מנהל יידע שהכיתה הזו שלקחה את זה כמגמת חקלאות למסע הישראלי שלה, הם לא ילכו להתנדב פה ושם בצביעת בתי קשישים או משהו כזה, שזה חשוב ואני לא מזלזל בשום דבר, אבל לפחות הקבוצות האלה שלקחו את זה כמגמה, יצאו לשבוע התנדבות, שיקבלו גם את נקודות הזכות של ההתנדבות, יקבלו גם את ההכשרה המעשית, גם יוכלו להכין עבודה על רקע מה שהם למדו.

יעקב מרגי: אלה המלצות מעשיות.

יעקב מרגי: מעבר לזה, אם לוקחים את מערכת השעות הכללית כבר בכיתות הבוגרות של היסודי ולהתחיל לתת.

יעקב מרגי: אני לא יודע לומר לך אם יש את זה היום.

יעקב מרגי: להתחיל תהליך של למידה, תהליך של התחברות.

יעקב מרגי: אתה לא יכול לחנך את הילד, כל היום לדחוף אותו ל-5 יחידות, והוא יודע, כבר הוא רואה את עמק הסיליקון והוא רואה את הרצליה פיתוח ואת הסייבר, ותגיד לו, שמע, בוא איתי לקיבוץ גינוסר, אם עדיין יש שם מטעים, בוא נלך לקטוף שם, בוא נעטוף את הבננות בשקים כחולים.

יעקב מרגי: זה תהליך.

יעקב מרגי: השאלה אם מערכת החינוך התנתקה מזה.

יעקב מרגי: אני לא יודע לומר לך.

יעקב מרגי: אני אומר הכול בהסתייגות.

יעקב מרגי: יכול להיות שהמערכת התנתקה מזה.

יעקב מרגי: אם רוצים לשנות, צריך להתחבר, ולהתחבר זה מלמטה.

<יובל אשוש: אנחנו יותר ממסכימים.

<יובל אשוש: התחום שממנו אני בא, ממינהל חברה ונוער, שמתעסק יותר בחינוך הלא פורמלי, קשה לי להגיד על נושא של בגרות, זה כמו הרבה חוגים.

<יובל אשוש: אני בעברי לימדתי לימודי ארץ ישראל גם 5 יחידות.

<יובל אשוש: בקושי נשארו המגמות האלה.

<יובל אשוש: הדברים האלה כמו שאתה אומר, הולכים בכל תחום בגלל שהבוגרים שלי מסתכלים על איפה הכסף נמצא, על איפה באמת מרווחים.

יעקב מרגי: אני נותן רעיונות.

<יובל אשוש: אני מאוד מסכים.

יעקב מרגי: אני בא ממועצה אזורית.

יעקב מרגי: אני איש מושב.

<יובל אשוש: מאיפה?

יעקב מרגי: מרחבים.

יעקב מרגי: אנחנו שכנים לא רחוקים.

יעקב מרגי: אני אומר לך, לבוא לחשוב.

יעקב מרגי: בתי ספר אזוריים של ההתיישבות הם גדולים, הם 700 ו-800 ו-1,000 תלמידים והם דור ההמשך.

יעקב מרגי: להם זה לא זמין.

יעקב מרגי: להם זה לא נגיש.

יעקב מרגי: לפחות תן שם.

יעקב מרגי: לפחות תן תיעדוף במועצות האזוריות.

יעקב מרגי: תן את המגמה הזו בהעדפה.

יעקב מרגי: תאמין לי, אז האבא ידחוף את הבן, והבן יגיד, אם אני גם זה וגם זה ויש לי את המשק.

יעקב מרגי: השאלה אם יש חשיבה הוליסטית.

<יובל אשוש: מאוד מסכים איתך.

<יובל אשוש: כשלימדתי בנתיבות, היה לפניו ד"ר שושני שאמר, "כל תלמיד יכול", וניסו באמת את כל המקצועי שהרגע פה דיברו החברים, להוריד לגמרי, כמעט ואין מקצועות, מה שנקרא, מקצועי, וכשאנחנו באנו כמורים בתוך המערכת, ניסינו להסביר בכל פורום, לא כולם צריכים להיות 5 יחידות ולא כולם צריכים 5.

<יובל אשוש: יש ילדים שרוצים מקצוע.

יעקב מרגי: מה הבשורה שלך היום?

<יובל אשוש: להגיד לך שאתמול ראיתי שהשר והמנכ"ל ואנחנו כמשרד במינהל חברה ונוער, הולכים, מאמינים בזה.

<יובל אשוש: זה חשוב, זה ערכי, נתמוך בזה.

<יובל אשוש: כל פורום וכל רעיון שעולה, אנחנו באים במיוחד.

<יובל אשוש: כרגע מה שאומר, כי איתם אנחנו עובדים על כל נושא המסעות מעצבי הזהות, תומכים בזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: בעיר שלי, סח'נין, יש בית ספר לחקלאות.

מסעוד גנאים: אני לפעמים מבקר שם, רואה מה שם מתנהל.

מסעוד גנאים: באים מבתי ספר ומגנים.

מסעוד גנאים: יש שעות מסוימות שהם מביאים אותם לשם כדי לראות מה מגדלים, את הירקות, את פינת החי, את כל הדברים, הפרחים, איך נוטעים.

מסעוד גנאים: אתה לא מתאר לעצמך כמה הילדים שמחים, כמה הם מחוברים לזה, כמה הם אוהבים את זה.

<און ריפמן: איך זה נקרא?

מסעוד גנאים: בית ספר חקלאי סח'נין.

מסעוד גנאים: יש כמה בתי ספר חקלאיים במגזר הערבי.

מסעוד גנאים: יש בכפר קרע נדמה לי, יש בטמרה.

מסעוד גנאים: יש שלושה-ארבעה.

מסעוד גנאים: גם הם סובלים שאין שעות ואין תמיכה.

מסעוד גנאים: אם באמת רוצים לחזק את העניין של החינוך החקלאי, את החקלאות, למרות שהחקלאות כתחום כלכלי זה לא כל כך היום - - -

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: תשאל את מתיישבי גוש קטיף.

יעקב מרגי: זה היה סטרט-אפ.

יעקב מרגי: המדינה מזמן הייתה צריכה לעשות פעולה מערכתית שתציל את החקלאות.

יעקב מרגי: היא מערימה קשיים.

יעקב מרגי: הרגולציה חונקת, מטורפת.

יעקב מרגי: שאלו בראיון את ליצמן משהו, אז הוא אמר, "עם השבת כבר גמרתי".

יעקב מרגי: אי אפשר לזרוק את כל העתיד של המדינה על יוקר המחיה.

יעקב מרגי: אפשר לטפל ביוקר המחיה בהרבה תחומים.

יעקב מרגי: אני לא מבקר את פתיחת השווקים, אני רק אומר, צריך להסתכל בצורה רחבה יותר, מאוזנת יותר, לראות איך מקיימים.

יעקב מרגי: צריך לקיים את החקלאות.

יעקב מרגי: כולם מדברים על הערך הזה אבל עושים בדיוק הפוך.

<און ריפמן: מועצת המתנדבים בחקלאות, שזה "השומר החדש", "דרור ישראל" ועוד כמה ארגונים, לגישה שלנו, אנחנו רוצים לשנות את השיח הבכייני בעולם החקלאות.

יעקב מרגי: נכון.

<און ריפמן: חקלאות זה דבר רווחי, זה דבר חזק.

יעקב מרגי: החקלאים שעושים היום חקלאות, הם מתקשים.

יעקב מרגי: המדינה לא עוזרת להם בהרבה דברים.

<און ריפמן: יש מקומות שגם לא יודעים לנהל את העסק.

יעקב מרגי: ליצואנים אפשר לתת ביטוח, לחקלאים זה צרה צרורה.

יעקב מרגי: חקלאי לי אמר לי, שמע, אני מרגיש כמהמר.

יעקב מרגי: אני כל פעם לוקח את ה-300, 400 דונם, אני יוצא לדרך וזה הימור.

יעקב מרגי: צריך לסייע, צריך לתת כלים כדי שזה יהיה, א', גם מאתגר, ב', רווחי.

יעקב מרגי: זו לא מילת גנאי להיות רווחי.

מסעוד גנאים: אני רוצה לסכם.

מסעוד גנאים: האם אתה יכול להגיד לנו כמה שעות במערכת החינוך הרשמית יש לחקלאות?

מסעוד גנאים: כמה שעות נותנים לחינוך חקלאי, לביקורים האלה שהזכרתי?

מסעוד גנאים: מה עושים כדי לתמוך בבתי ספר כאלה?

מסעוד גנאים: משום שאם אנחנו רוצים ללמד או לחנך או להטמיע את האדמה כערך החקלאות, צריך להתחיל מהגיל הצעיר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<לימור ספראי: הערה.

<לימור ספראי: מדברים על חינוך לחקלאות ולהתנדבות, אבל היום אחד הגורמים שמפריעים לנוער שרוצה לעבוד בחקלאות, זה חוק עבודת נוער, מאוד קשוח, שלא מאפשר לנער בקיבוץ לעבוד בחקלאות שלו.

<לימור ספראי: אסור לו לחלוב ברפת בשבת, אסור לו לחלוב בשישי, אסור לו לחלוב בשעות הבוקר, בשעות הלימודים.

<לימור ספראי: אסור לעלות על שום כלי חקלאי.

יעקב מרגי: מה שקשור לחקלאות, צריך החרגה.

<לימור ספראי: זה אמנם לא הדיון, אבל בטח כשמדברים על חינוך לחקלאות, לעזור בנושא הזה של חוק עבודת נוער.

יעקב מרגי: משפט, כן.

<שני אורן: אני שני מ"דרור ישראל".

<שני אורן: אנחנו גם בוגרי הנוער העובד והלומד.

<שני אורן: שתי הערות.

<שני אורן: דבר ראשון לגבי באמת ההבדל בין מסעות וכדומה, שאנחנו עושים ב"נוער העובד" ומכירים היטב את חוזר מנכ"ל, לבין שבוע החקלאות, זה דבר שצריך טיפול מיוחד.

<שני אורן: גם בשל"ח מכירים את זה.

<שני אורן: הדבר השני בנושא חוק עבודת נוער.

<שני אורן: חוק עבודת נוער הוא דבר חשוב.

<שני אורן: צריך לשמור עליו.

<שני אורן: אנחנו איגוד מקצועי לנערים עובדים וצריך לטפל.

יעקב מרגי: זה לא סותר.

יעקב מרגי: אפשר להפריד במסגרת החוק.

יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה לעבור על החוק.

<שני אורן: נכון.

יעקב מרגי: ברגע שזה קשור לחינוך לחקלאות וחיבור, הולך ביחד, זה גם עבודת הנוער - - -

<שני אורן: ההיפך, צריך לחבר את זה ביחד ואפשר בהחלט לפתור את זה אם זה גם נעשה במסגרת משרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: און, ארבעה משפטי סיכום שהם יופיעו בסיכום הדיון.

יעקב מרגי: עכשיו תחשוב שאתה יושב פה ואומר ארבעה משפטי סיכום שזה פנייה גם למשרד החקלאות, גם למשרד החינוך.

יעקב מרגי: מה אתה מצפה מהם?

<און ריפמן: תראה, אתה הזכרת את אבא שלי קודם.

יעקב מרגי: עליו השלום.

יעקב מרגי: שיתפנו פעולה כאיש באר שבע, בתפקידים שלי בבאר שבע.

יעקב מרגי: במדבר הצחיח הזה הוא עשה יש מאין.

<און ריפמן: בדיוק היה לנו "יום השנה" לפני שבוע.

<און ריפמן: אמרו עליו שהוא היה מאוד ענייני, וזה אחד הדברים שייחדו אותו.

יעקב מרגי: נכון.

<און ריפמן: אז אני רוצה גם להיות ענייני פה ברוח אבי.

<און ריפמן: תיארנו פה סטארט אפ חינוכי חקלאי שקורה בשטח.

<און ריפמן: תיארנו פה צמיחה של גרפים, שזה מה שקורה היום בשטח.

<און ריפמן: אפשר לצאת מפה עם המלצות למשרד החינוך, אבל האמת שזה חשוב - - -

יעקב מרגי: קריאה.

<און ריפמן: מבחינתנו זה לא התוצר שאנחנו מבקשים.

<און ריפמן: התוצר שאנחנו מבקשים לקדם מכאן, מתוך הכנסת, זה מה שהכנסת יודעת לעשות, זה לחוקק חוקים ותקנות.

<און ריפמן: אנחנו רוצים להיכנס לתהליך ביחד עם הוועדה, של לחוקק חוק או לחוקק תקנה שגם תאפשר לעוד הרבה מאוד ארגונים להפעיל את שבועות העבודה החקלאיים וגם תתקצב בבסיס התקציב את הנושא הזה של שבועות עבודה חקלאיים.

<און ריפמן: זה היעד, זו המטרה.

יעקב מרגי: תכינו את החזון, את הרעיון.

יעקב מרגי: אנחנו נגיש אותו בשמחה.

<און ריפמן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם, יום מהנה, ט"ו בשבט פורה.