הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 112, 2018-01-30 12:30

לאה פדידה: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי, במסגרת יום הבריאות שמצוין בכנסת.

לאה פדידה: נגע לליבנו הנושא הזה, שהובא לידיעתנו, במיוחד אלי.

לאה פדידה: אני דרשתי את הדיון הזה, כי אחרי שקראתי ושפגשתי מספר אנשים, אז לא רק שהבנתי כמה קשה להתמודד עם המחלה וכמה דיסציפלינות מתוך הרפואה צריכות לטפל באדם אחד על מנת שאיכות החיים שלו תהיה טובה יותר וגם להתחשב כיצד זה משפיע על בת הזוג או בן הזוג, על המשפחה.

לאה פדידה: לקרוא את הממצאים ולראות שגם במקום הכואב ביותר שזה תופס אותנו-.

לאה פדידה: אנחנו מקבלים את חבר הכנסת איציק שמולי, יו"ר השדולה למען חולי הפרקינסון, אנחנו שמחים שהצטרפת אלינו.

לאה פדידה: וגם במקום הזה שזה תופס את האדם במקום הכי כואב, שהוא חולה, שהוא צריך להילחם על חייו, על טיפול נאות, אנחנו מגלים פערים גדולים מאד בין צפון למרכז.

לאה פדידה: אנחנו נחשוף כאן נתונים, אנחנו נראה שהצפון לא נחשף לתרופות מתקדמות, אין מרפאות וההבדל הוא כל כך גדול בין המרכז לצפון.

לאה פדידה: אני קודם כל מודה לכל אחד ואחת שהגיעו לכאן.

לאה פדידה: אנחנו באמת ננסה למצות את הדיון הזה.

לאה פדידה: אני אשמע אתכם ומכאן גם חברי, חבר הכנסת איציק שמולי שמנהל את זה שנים, אני רק הצטרפתי לא מזמן, שמחים לשתף פעולה ונשתף פעולה כי זו מטרה בעינינו.

לאה פדידה: היום זה אתם, אבל אנחנו מגלים את זה יום יום שעה שעשה, שמישהו מתייחס לצפון ולדרום כחצר האחורית של המדינה, וגם בבריאות אנחנו מופלים לרעה.

לאה פדידה: אני באה אחרי 18 שנה כסגנית ראש העיר ביקנעם, אני מהצפון וזה נושא שבאמת נוגע לליבי.

לאה פדידה: אני אתן ברשות

לאה פדידה: כם לחבר הכנסת איציק שמולי לפתוח את דבריו ואז אנחנו נקשיב לכם קשב רב.

לאה פדידה: תודה שהצטרפת אלינו.

איציק שמולי: תודה רבה חברתי, חברת הכנסת לאה פדידה, שמובילה בכנסת הזאת באמת בגאון את הדגל של הפריפריה ולא נותנת לאף אחד – וטוב שכך – לשכוח שעם כל ההתקדמות וכל הריצה קדימה וכל מה שיש לנו להתגאות במדינה, אסור להשאיר אף אחד מאחור.

איציק שמולי: אנחנו רואים את זה ממש לרוחב כל הגזרה, כמו שאומרים.

איציק שמולי: פעם זה בנושא חינוך, פעם בבריאות, פעם ברווחה, אבל בבריאות הפער הוא פער מזעזע.

איציק שמולי: רק כדי לסבר את האוזן, היום הפרמטר היחידי שהפריפריה מובילה בו על המרכז זה תמותת תינוקות.

איציק שמולי: זהו.

איציק שמולי: ואת המציאות הזאת אנחנו חייבים לשנות.

איציק שמולי: במקרה של חולי הפרקינסון, יש לי זכות לשתף פה פעולה גם עם העמותה, העמותות שעושות באמת עבודה יוצאת דופן.

איציק שמולי: צריך לומר את זה.

איציק שמולי: בעצם גם עמותת הפרקינסון בישראל וגם עמותות נוספות, נותנות ומספקות שירותים שאותם הייתה המדינה צריכה לספק.

איציק שמולי: זה נכון שמדובר במחלה כרונית, אבל אם החולים במחלה יקבלו את הטיפולים - גם את הפיזיותרפיה וגם דברים אחרים שבעצם נדרשים להם - אז סביר להניח שקצב התקדמות המחלה יהיה איטי בהרבה.

איציק שמולי: ואפילו אולי נוכל לתת לאנשים עוד כמה שנים של חסד, עוד כמה שנים אפילו של איכות חיים.

איציק שמולי: אבל את כל הדברים האלה מדינת ישראל לא רואה.

איציק שמולי: עכשיו אני רוצה להגיד לכם משהו.

איציק שמולי: אם היינו נמצאים באיזה – אני לא רוצה להעליב אף מדינה – אבל אם היינו נמצאים באיזו פינה נידחת בעולם, עם איזו כלכלה מפגרת, הייתי אומר לכם ניחא.

איציק שמולי: יש תקציב מדינה שאושר בממשלה של 470 מיליארד שקלים.

איציק שמולי: זה סכום שאני לא יודע איך מדמיינים אותו בכלל.

איציק שמולי: ופעם אחרי פעם, כשאנחנו באים עם הצרכים של האוכלוסיות המוחלשות – החולים, הנכים, הקשישים, ילדים בסיכון, בכל פעם אומרים לנו אין לנו כסף.

איציק שמולי: אז נכון, זה עולה כסף לפתוח מרפאות ייעודיות של פרקינסון בצפון ובדרום.

איציק שמולי: זה עולה כסף, אז זה קודם כל עניין של סדרי עדיפויות.

איציק שמולי: והיום המציאות שאיתה חולי פרקינסון בפרט וגם חולים במחלות אחרות בכלל שנדרשים להם טיפולים מיוחדים, פרטיקולאריים, הם נאלצים לנסוע מרחקים אדירים, אדירים, כדי לקבל עוד טיפול או עוד שני טיפולים.

איציק שמולי: אני חושב שעל הדבר הזה אנחנו צריכים להיאבק כבר בתקציב הקרוב.

איציק שמולי: למיטב ידיעתי יש שני צרכים דחופים כפי שעלו בפעם האחרונה בשדולה, גברתי יושבת הראש.

איציק שמולי: הראשון זה בעצם הטיפולים הפיזיותרפיים, יותר נכון מספר הטיפולים הפיזיותרפיים שניתנים במסגרת הקופות.

איציק שמולי: כאן אנחנו יכולים לעשות רבה יותר.

איציק שמולי: יש כל מיני התחכמויות שעושות קופות החולים, אבל מה שבטוח הוא שבן אדם שהוא חולה פרקינסון, עם 12 טיפולים במסגרת הסל הממלכתי, לא יוכל להגיע עם זה לשום מקום.

איציק שמולי: ולכן גם אם עושים את כל הטריקים של איחוד מספר חולים כדי לתת להם את הטיפול במשולב, אז צריך להגדיל את מספר הטיפולים, לא לתת 12 לכולם.

איציק שמולי: הדבר השני זה כמובן הקמת אותן מרפאות ייעודיות שיוכלו לתת לאנשים בפריפריה מענה שלא קיים היום.

איציק שמולי: אני מאד מאד מקווה שבזכות הדיון הזה אנחנו ניתן את יריית הפתיחה לקראת דיוני התקציב ונצליח כאן בכנסת, כפי שאנחנו עושים בלא מעט מהמקרים, לגבש קואליציה גדולה מאד של חברי כנסת מכל המפלגות, מכל המפלגות, כדי לשים את הצורך של חולי הפרקינסון על השולחן.

איציק שמולי: אני מבטיח לכם שאנחנו נעשה מאמץ עילאי כדי שזה יקרה.

לאה פדידה: תודה רבה.

לאה פדידה: אני רוצה בבקשה לקרוא הודעה של חבר הכנסת מלכיאלי, שהוא יושב ראש משותף, הוא רואה חשיבות רבה, מברך את כל הפעילות.

לאה פדידה: לצערו לא יכול היה להשתתף בדיון, אך הוא מדגיש כי הוא מחויב לקידום הטיפול.

לאה פדידה: תראו בו כתובת וגם הוא מדגיש שהוא יילחם לטובת זה גם במגזר החרדי, ששם אין הרבה מודעות.

לאה פדידה: הוא מברך את כל המשתתפים בדיון.

לאה פדידה: בפעם האחרונה ששמעתי את כל הפערים של הבריאות בצפון, רצתי לתלוש המשכורת שלי לדעת האם זה שאני גרה בצפון אני משלמת פחות מס בריאות, אבל לא.

לאה פדידה: מתברר שמס הבריאות אינו מכיר איפה את גרה, אבל שירותי הבריאות מכירים איפה את גרה.

לאה פדידה: אם את גרה בצפון תקבלי פחות, אבל תשלמי כמו כל מדינת ישראל.

לאה פדידה: ברשותכם, אני אבקש את פרופסור ניר גלעדי, בבקשה.

<ניר גלעדי: אז קודם כל תודה רבה.

לאה פדידה: תציג גם את תפקידך לפרוטוקול.

<ניר גלעדי: אז אני פרופסור גלעדי, אני מנהל את המערך הנוירולוגי באיכילוב, ממקימי עמותת הפרקינסון לפני 25 שנה ועד לאחרונה יושב ראש הוועדה המייעצת שלה.

<ניר גלעדי: אני פה בשביל לעזור לקדם את סגירת הפערים בין הפריפריה למרכז.

<ניר גלעדי: כבר לפני מספר שנים העמותה שמה את זה כמשימה מספר אחת.

<ניר גלעדי: אני חושב שהצלחנו להקים שתי מרפאות ייחודיות לפרקינסון בסורוקה ובברזילי והמודל הזה עבד בגלל שמונו רופאים ואחיות ייחודיות שלמדו את התחום וסביבם קם מרכז.

<ניר גלעדי: מה שקורה בצפון זה שיש כוונות טובות, אבל למרות מאמצינו כעמותה, הדבר לא צלח.

<ניר גלעדי: נהרייה, צפת ועפולה, אין בהן שום יכולת מתן מענה רב תחומי ומקצועי לאוכלוסייה מאד גדולה של חולים ומשפחות.

<ניר גלעדי: אנחנו רק לאחרונה בדקנו את זמינות הטיפולים החדשים, שנמצאים בסל בין הצפון לבין המרכז וההבדלים הם פשוט מזעזעים.

<ניר גלעדי: אוכלוסייה שלמה של 10,000 חולים, אולי יותר, שפשוט לא מודעים ולא מקבלים טיפולים שקיימים בסל הבריאות בארץ.

<ניר גלעדי: אז אני חושב שהוועדה הזאת חייבת להיות גורם שיעזור למשרד הבריאות להשקיע בתכניות של הכשרת צוות, סביבו יתכנסו גם מה שנקרא המקצועות הפרה-רפואיים.

לאה פדידה: זה חשוב.

<ניר גלעדי: וגם החולים הפסיקו לנדוד מאזורים מרוחקים למרכז הארץ ויוכלו לקבל טיפול באזור מגוריהם.

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: אני אבקש לשמוע את עמיחי נוי.

<עמיחי נוי: אני גר במושב שרונה, זה לא להנה ולא לשם.

<עמיחי נוי: זה בגליל התחתון וכל טיפול הכי קטן אני צריך לנסוע מרחקים ארוכים ואני מתקשה.

לאה פדידה: עמיחי, האם אחרי שאתה עובר את הטיפול אתה מרגיש יותר טוב, זה מקל?

לאה פדידה: זאת אומרת האם הטיפול הוא דבר הכרחי?

<עמיחי נוי: כשאני נוסע לפיזיותרפיה, הידרותרפיה וכו', זה מקל מאד.

<עמיחי נוי: אני בגלל המרחקים לא נוסע יותר, קצת לטבריה או קצת לעפולה.

<עמיחי נוי: אני תקוע באמצע.

איציק שמולי: איפה אתה מקבל את הטיפולים?

<עמיחי נוי: במזרע ובטבריה אצל העמותה של ציון.

לאה פדידה: יופי, ואתה מתנייד?

לאה פדידה: אתה יכול להתנייד לבד?

<עמיחי נוי: כן, בדרך כלל כן.

<עמיחי נוי: עכשיו אין לי אוטו, אז זה סיפור אחר.

לאה פדידה: אוקיי.

לאה פדידה: את זה הוועדה לא פותרת.

לאה פדידה: תודה רבה.

לאה פדידה: עמיר כרמין, בבקשה.

לאה פדידה: תציג שם ותפקיד לפרוטוקול.

<עמיר כרמין: כן, אני יושב ראש עמותת הפרקינסון בישראל.

<עמיר כרמין: הנושא המרכזי שאנחנו מבקשים לקדם באמצעות הוועדה הוא הפער בין נגישות לטיפול איכותי בין חולי פרקינסון שגרים בצפון לבין אלה שגרים במרכז.

<עמיר כרמין: כמו שנאמר פה על ידי - - -

איציק שמולי: הוגש פה פילוח?

לאה פדידה: 25,000.

לאה פדידה: כן, נתתי לך.

<עמיר כרמין: כמו שנאמר על ידי קודמי, בכל בתי החולים במרכז קיימות מרפאות פרקינסון - - -

איציק שמולי: עמיר, לא שומעים אותך.

לאה פדידה: תתקרב קצת, כי זה חשוב לנו לדעת ולשמוע.

<עמיר כרמין: אז אני אגביר את הקול.

לאה פדידה: תודה.

<עמיר כרמין: בבתי החולים הגדולים במרכז הארץ קיימות מרפאות פרקינסון ייעודיות, שבהן נוירולוג אחד או יותר, שמתמחים בפרקינסון.

<עמיר כרמין: בחלק מן המרפאות האלה ישנם אנשי מקצוע נוספים, שבעצם מייצגים את הטיפול הרב מקצועי, שזה מה שאנחנו חושבים שחולה פרקינסון שמטופל כהלכה צריך לקבל.

<עמיר כרמין: בפריפריה הצפונית – זיו, העמק בעפולה ובית החולים בנהרייה – אין מרפאות פרקינסון כלל.

לאה פדידה: אין.

<עמיר כרמין: פעולות העמותה והוועדה המייעצת לא הצליחו לממש עד עתה פתיחת מרפאות פרקינסון בצפון, למרות מספר פגישות שהיינו בעניין הזה בזיו ולמרות שנוירולוג מזיו כבר יצא להתמחות, בסופו של דבר העסק לא המריא.

<עמיר כרמין: בפריפריה הדרומית המצב טוב יותר.

<עמיר כרמין: כמו שאמר פרופסור גלעדי, הצלחנו לפתוח במאמץ משותף של הוועדה המייעצת והעמותה.

<עמיר כרמין: הבאנו מנהלי בתי חולים בשני המקומות ובברזילי ובסורוקה נפתחה בסופו של דבר מרפאה ייעודית לפרקינסון.

<עמיר כרמין: אז כדי לסם מה העמותה מבקשת בשם החולים: אנחנו מבקשים שתפתחנה מרפאות פרקינסון במרכז רפואי זיו בצפון או במרכז רפואי אחר בגליל-גולן.

<עמיר כרמין: אנחנו רוצים שיהיה תִקנון ומימון חלקיות משרה של נוירולוג מומחה לפרקינסון.

לאה פדידה: וראוי לציין שאמרתם שבית חולים זיו מוכן לתת מקום.

<עמיר כרמין: לגמרי.

<עמיר כרמין: מוכן, רוצה ונכון.

<ניר גלעדי: יש פה את ד"ר ראדי שאהין, שהוא מנהל המחלקה הנוירולוגית בזיו.

לאה פדידה: אז אנחנו תיכף נשמע גם אותו.

<עמיר כרמין: אנחנו רוצים שיהיה תִקנון ומימון חלקיות משרה לאחות פרקינסון, שזה המינימום הנדרש לצוות רב מקצועי.

<עמיר כרמין: אנחנו חושבים שזה נכון שתהיה יצירת תמריץ לנוירולוג מומחה שיסכים לבוא למרכז הרפואי זיו, או שייצא מבית החולים זיו ויעבור התמחות.

<עמיר כרמין: אנחנו מבקשים וחושבים ששינוי מעמד של מרפאה נוספת למעמד של מכון, כזה שרשאי להכשיר נוירולוגים למוקד פרקינסון, תאושר כאמור מרפאה נוספת על השתיים שקיימות היום ועל איכילוב.

<עמיר כרמין: פתיחת דיאלוג עם משרד הבריאות וקופות החולים כדי להגדיר את סטנדרט הטיפול הרב מקצועי לחולי פרקינסון.

<עמיר כרמין: כלומה מה התקן לצוות כזה.

<עמיר כרמין: מה הן המדרגות בתקנון.

<עמיר כרמין: מה הוא המינימום ההכרחי, מה הוא המצב של הצוות הבסיסי וצוות אופטימאלי, ותכנית יישום שמגובה בתקציב ולוח זמנים.

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: עמיר, מעבר לדרישות, בוא תסביר לנו באמת מה נדרש כדי להתמודד עם זה.

לאה פדידה: לא כל הנוכחים יודעים, כמו שאני לא ידעתי ובאמת הסברת וסברת את אוזני מה זה נקרא להתמודד, מה החשיבות של לפתוח מרכז במקום כזה או אחר.

<עמיר כרמין: אני אתן שתי דוגמאות שגם נתתי אותן בשיחה איתך.

לאה פדידה: בשמחה.

<עמיר כרמין: אחד מהמקצועות בצוות הרב מקצועי זה פיזיותרפיה.

<עמיר כרמין: פיזיותרפיה עוזרת לחולי פרקינסון, שאחד הדברים שנפגע להם זה שיווי המשקל.

<עמיר כרמין: הם נוטים ליפול והנפילה מסבכת את מצב המחלה.

<עמיר כרמין: זה בגין אחד מגורמי המוות הדי בולטים של מחלת הפרקינסון.

<עמיר כרמין: פיזיותרפיה מאמנת את החולה להימנע מנפילות, או אם נופלים נופלים כמו שצריך ולא שוברים את הירכיים וכל מיני דברים שלא צריך לשבור.

<עמיר כרמין: מקצוע נוסף, שיש לנו כאן נציגה בכירה שלו - - -

לאה פדידה: למה את לא יושבת סביב השולחן?

לאה פדידה: יש מקום פה.

<עמיר כרמין: הוא הנושא של קלינאות תקשורת.

<עמיר כרמין: לא בעניין של דיבור, שגם עבור זה אפשר להיעזר בקלינאי תקשורת, אלא בעיקר בנושא של חנק, של סכנה שהחולה ינשום דברי מזון לריאה וייחנק כתוצאה מכך.

<עמיר כרמין: כלומר הנושא של צוות רק מקצועי זה לא איזה Nice To Have - זה פיקוח נפש.

לאה פדידה: תודה רבה על דבריך החמים והכל כך אמיתיים, שקשה להבין למה לא עושים את זה מזמן.

<קריאה: עושים את זה דרך אגב - - -

לאה פדידה: הוא אומר שלא בצפון, אין בזיו.

<קריאה: אבל - - -

לאה פדידה: אז כל הדיון הוא על הפער הגדול בטיפול בחולי פרקינסון בין המרכז לפריפריה.

לאה פדידה: זו מהות הדיון.

לאה פדידה: אני אבקש בבקשה לשמוע את גברת נהידה עיסוואי, ואם אני א ומרת את השם לא נכון, אז נא לחזור לפרוטוקול.

<נהידה עיסאווי: אמרת נכון.

לאה פדידה: בבקשה נהידה.

<נהידה עיסאווי: כן, אני מהמגזר הערבי ורציתי להגיד לכם שיש לנו כל כך הרבה קושי במגזר הערבי, שאנחנו מתביישים להגיד שאנחנו חולי פרקינסון.

<נהידה עיסאווי: לחלק גדול של אנשים שהם חולי פרקינסון קשה אפילו לצאת מהבית.

<נהידה עיסאווי: אני מכירה הרבה אנשים מהכפרים שלנו, שקשה להם מאד להגיע לבתי החולים שיש בהם מרפאות הפרעות תנועה ובגלל זה הם הולכים לרופאים לא מומחים, שנותנים להם כל כך הרבה תרופות, נוירולוגים שאינם מומחים בפרקינסון, והם ממלאים אותם בתרופות.

<נהידה עיסאווי: כשאנחנו הולכים למרפאות של הפרעות תנועה בבתי חולים, הם מתפלאים למה אנחנו מקבלים כל כך הרבה תרופות שאינן מתאימות לנו.

<נהידה עיסאווי: לדוגמא, אני למשל לוקחת גירוי כל שבועיים, שאני צריכה לנסוע מיפיע עד חיפה - - -

לאה פדידה: אנחנו שכנעות.

לאה פדידה: יפיע-יקנעם זה קרוב.

<נהידה עיסאווי: כן.

<נהידה עיסאווי: פעם כל שבועיים, שלוש ארבע שעות בשביל שאני אקבל גירוי בבית החולים?

איציק שמולי: באיזה בית חולים, גברת?

<נהידה עיסאווי: רמב"ם בחיפה.

איציק שמולי: כמה זמן נסיעה זה מיפיע?

<נהידה עיסאווי: אם אתה נוסע מיפיע בבוקר, בשבע וחצי, אתה מגיע בשעה תשע וחצי בפקק של חיפה.

<נהידה עיסאווי: אתה מכיר את חיפה.

איציק שמולי: כן, אני מכיר, בגלל משפחת מסעד, שאנחנו בקשר טוב איתם.

איציק שמולי: אבל בשבע וחצי עוד לא יצא לי לצאת מיפיע, אז רציתי לדעת.

לאה פדידה: אבל יצא לנו להיכנס שבוע שעבר בתשע וחצי בלילה, איציק ואני.

<נהידה עיסאווי: אני אומרת גם לחבר הכנסת איציק שאנחנו למדנו ביחד באורנים.

<נהידה עיסאווי: עכשיו כשהוא נכנס אני נזכרתי בו.

<נהידה עיסאווי: למדתי איתך באורנים לפני 10 שנים.

איציק שמולי: כן?

<נהידה עיסאווי: כן.

<נהידה עיסאווי: מצטער, בגיל 37 הזיכרון זה לא מה שהיה פעם.

לאה פדידה: נראה לי שהוא מתגרה בנו.

לאה פדידה: הוא הכי צעיר פה ועוד אומר לנו על זיכרון.

לאה פדידה: נו, מה דעתכם?

<נהידה עיסאווי: אז מה אנחנו נגיד, בני 56-57?

איציק שמולי: אז אני רק רוצה לומר לפרוטוקול, זה לא בהקשר של הדיון, אבל בכל זאת.

איציק שמולי: אתמול החליטה מכללת אורנים להעביר את כל המנקים והמנקות שלה והשומרים והשומרות, להעסקה ישירה וזה דבר חשוב מאד.

איציק שמולי: זה לא קשור לדיון, אבל אם כבר אמרת.

לאה פדידה: אבל אם אתם כבר בבית הפרלמנט, אז בואו נעדכן.

לאה פדידה: כן, נהידה.

<נהידה עיסאווי: אז רציתי לבקש אם אפשר לפתוח מרפאות במגזר הערבי, כי אין מודעות למחלה הזאת.

<נהידה עיסאווי: כמו שאמרתי מתביישים.

<נהידה עיסאווי: אנשים לא יוצאים לעשות פיזיותרפיה, הידרותרפיה, שזה כל כך מקל על חולי פרקינסון.

<נהידה עיסאווי: וזהו.

איציק שמולי: אני יכול לשאול משהו?

לאה פדידה: בטח.

איציק שמולי: אני רוצה לשאול, עמיר, אולי אתה תענה לי, מה ההבדל, או בוא נגיד ככה: המרכזים שאותם אנחנו מבקשים להקים, הכוונה איזה טיפולים שמקבלים היום בהם ורוצים שהחולים יקבלו בהם ואיזה טיפולים מקבלים בקופות החולים ובמקומות אחרים.

איציק שמולי: תעשה לנו רגע סדר.

<עמיר כרמין: אתה רוצה לענות?

<עמיר כרמין: אני חושב שאם פרופ' גלעדי יענה זה יהיה יותר נכון.

<ניר גלעדי: אני אנסה אולי לתת סקירה קצרה.

<ניר גלעדי: המרכזים הרב תחומיים - - -

איציק שמולי: תציג את עצמך.

לאה פדידה: הוא דיבר, ד"ר גלעדי.

<ניר גלעדי: אני פרופסור גלעדי, אני מנהל את המערך הנוירולוגי באיכילוב.

<ניר גלעדי: המרכזים לפרקינסון היום הם רב תחומיים.

<ניר גלעדי: הם מאפשרים טיפול על ידי רופא, אחות ייעודית, קלינאית תקשורת כמו ד"ר מנור, פיזיותרפיסטים, מרפאים בעיסוק, עובדים סוציאליים.

<ניר גלעדי: לטיפול במחלה לא מספיק שיהיה רופא טוב, צריך שיהיה איתו צוות רק מקצועי מיומן למחלה.

<ניר גלעדי: בקופות החולים היום אין את השילוב הרב מקצועי.

<ניר גלעדי: מטבע הדברים ההתמחות בתחום הפרקינסון מאפשרת גם שימוש בטכנולוגיות החדשות שהיום נכנסו, שזה משאבות, מזרקים, ניתוחים מוחיים.

<ניר גלעדי: את כל הדברים האלה, רופא שלא מתמחה בתחום באופן ספציפי, פחות נוטה להציע ולכן אוכלוסייה שלמה לא מקבלת היום דברים.

<ניר גלעדי: רק כדוגמא, לפני שנה נכנס לסל טיפול בדואודופה, שזה משאבה שמזריקה את התרופה ישירות לתוך המעי.

<ניר גלעדי: במהלך השנה האחרונה יש כ-100 חולים בארץ.

<ניר גלעדי: באזורים שאנחנו מדברים עליהם יש אולי אחד או שניים.

<ניר גלעדי: זה הפערים.

איתן ברושי: סליחה, אבל מה זה אוכלוסייה שלא מקבלת את הטיפולים?

<ניר גלעדי: אוכלוסיית חולי פרקינסון שגרים בצפון, במקומות שלא מגיעים למרכזי - - -

לאה פדידה: אתה מבין את זה, חבר הכנסת איתן ברושי?

לאה פדידה: כי אני לא.

איתן ברושי: אני בא משם.

איתן ברושי: מגיע להם קנס כי הם בחרו לגור במקומות שהרוב לא רוצה לגור.

לאה פדידה: אתה מקבל שירותים לפי איפה שנולדת.

איתן ברושי: לא, זה רק בישראל יכול להיות.

<ניר גלעדי: תשאל את ד"ר שאהין, שהוא מנהל המחלקה בצפת, כמה חולים עם דואודופה יש לו, שזה טיפול בסל.

לאה פדידה: אז אנחנו באמת ניתן.

איתן ברושי: אבל אתה מפריד גם בין בתי חולים ממשלתיים לקופות חולים?

לאה פדידה: רגע.

לאה פדידה: תודה לפרופסור גלעדי.

לאה פדידה: אנחנו ניתן את זכות הדיבור לדוקטור, פרופסור - - -

<ראדי שאהין: לא חשוב.

איציק שמולי: לא, זה כן חשוב.

לאה פדידה: זה לקח עוד כמה שנים לימודים, לא?

איציק שמולי: אנחנו יודעים כמה עבדת על כל תיזה.

לאה פדידה: דוקטור ראדי שאהין.

לאה פדידה: אז חברה, תכתבו לי פרופסור ולא דוקטור.

לאה פדידה: אבל לא נורא.

<ראדי שאהין: אוקיי, קודם כל אני מתנצל - - -

לאה פדידה: גם פה אני טועה, זה לא דוקטור, זה פרופסור?

<ראדי שאהין: לא, לא.

<ראדי שאהין: אני לא רוצה לחזור על מה שניר אמר, אבל עם עמיר, ניר ובית החולים, אנחנו מנסים כבר כמה שנים לקדם את הסיפור הזה להקים מרכז לחולי פרקינסון.

<ראדי שאהין: אגב, מנהל בית החולים שלנו רצה להגיע איתי לישיבה הזאת, מכיוון שהדבר מאד מאד חשוב לי - - -

איציק שמולי: איזה בית חולים?

<ראדי שאהין: בית החולים זיו בצפת.

<ראדי שאהין: וכל מה שאני אומר כאן מקובל עליו והוא מחזק את ידינו והלוואי שנצליח להגיע למשהו, כי הוא מוכן להשקיע את המקום, את כל מה שנדרש מבית החולים.

<ראדי שאהין: הבעיה שלנו בבית החולים זו בעיית המשאבים.

לאה פדידה: תרגם לי את המילה משאבים לפרטים שאני מבינה.

<ראדי שאהין: משאבים זו תקינה שתהיה לפונקציות השונות שניר ועמיר כבר הזכירו אותם, שזה פיזיותרפיה, קלינאי תקשורת - - -

לאה פדידה: נוירולוג ראשי.

<ראדי שאהין: רופא מומחה בתחום וזה לא פשוט.

לאה פדידה: ואחות.

<ראדי שאהין: אני הכשרתי רופא ממרכז הארץ בזמנו, שלחתי אותו לפילושיפ בקנדה, סיים, אבל לצערי הוא חזר למרכז הארץ.

<ראדי שאהין: יש בעיה.

<ראדי שאהין: לכן אנחנו צריכים - - -

לאה פדידה: למה?

לאה פדידה: למה הרופאים בוחרים לעבוד במרכז הארץ?

<ראדי שאהין: א' במקור הוא ממרכז הארץ, מירושלים והוא חזר לירושלים, חזר להדסה במקום לחזור לצפת, למרות כל מה שניסינו לעשות.

<ראדי שאהין: היום אני כבר למדתי.

<ראדי שאהין: יש לי בתחומים אחרים ששלחנו אותם ליפלושיפים, חזרו מכיוון שהם מהצפון והם גרים באזור.

<ראדי שאהין: במידה ויהיו לנו את המשאבים שדיברנו עליהם, אנחנו נוכל לטפל בעצמנו ב - - -

לאה פדידה: תסלח לי, יש תמריץ, אם רופא מחליט לעבוד בבית החולים זיו, האם הוא יקבל תמריץ כספי?

<ראדי שאהין: אני לא יודע, אבל אני יכול לומר לך דבר אחר.

<ראדי שאהין: אם יגיע רופא לבית חולים בפריפריה, העלות שלו מתחילה ב-300,000 שקלים, רק המעבר שלו.

<ראדי שאהין: שום דבר אחר לו.

<ראדי שאהין: שהוא מעתיק את המגורים שלו ממקום למקום, זה מתחיל ב-300,000 שקלים.

<ראדי שאהין: זה לא פשוט.

לאה פדידה: הבנתי.

<ראדי שאהין: היו מענקים, הופסקו.

<ראדי שאהין: כרגע אני מקווה שחזרו חלק מהמענקים האלה.

<ראדי שאהין: אבל יתרה מזאת, לא כולם ציונים ולא כולם פטריוטים שרוצים להגיע לפריפריה.

לאה פדידה: זה נחמד, שצריך להיות ציוניים כדי לקבל שירותי בריאות.

<ראדי שאהין: נכון, נכון מאד.

<ראדי שאהין: אני אומר לך ואני אומר את הדבר הזה בצער רב, מכיוון שאנשי הפריפריה הם לא נופלים מאנשים אחרים.

<ראדי שאהין: יש אלפי חולי פרקינסון בפריפריה, יותר מ-2,000 חולים שאין להם מענה.

<ראדי שאהין: מה שאמר לגבי - - -, כבר שלושה חולים, כי אני לא מצליח במשאבים שיש לי היום, לקיים יותר מזה.

<ראדי שאהין: ולא רק זה.

<ראדי שאהין: אם אני רוצה היום לתת לחולה כזה, אני חייב להוריד מאפילפסיה או משבץ, או מדברים אחרים.

לאה פדידה: תסבר את אוזני.

לאה פדידה: כשבית חולים רוצה להקים מחלקה חדשה ומבקש תקינה, הוא מבקש ממשרד הבריאות?

<ראדי שאהין: בוודאי.

לאה פדידה: האם הבקשה הוגשה?

<ראדי שאהין: הדיבור עם משרד הבריאות קיים והתשובה הראשונית בהתחלה הייתה שכרגע - - -

לאה פדידה: גורנישט.

<ראדי שאהין: משהו כזה.

<ראדי שאהין: את אולי מרשה לעצמך לומר, אני לא כל כך.

<ישי פאליק: זה מגיע אלינו לפורום יחידות - - -

לאה פדידה: תיכף אתה תשיב, בסדר?

<ראדי שאהין: אבל אפילו עדיין לפני היחידה, אנחנו עוד לא ביקשנו אפילו יחידה.

<ראדי שאהין: רק תתנו את התקינה ואנחנו נסתדר עם זה.

לאה פדידה: הבנתי.

<ראדי שאהין: אבל זה איננו.

<ראדי שאהין: אין תקינה לכלום.

<ראדי שאהין: את המקום יש לנו, את האמצעים, זאת אומרת התשתיות קיימות, אך רק אם יתנו את המשאבים שנוכל לאייש את זה, זה הדבר שיכול לעזור.

לאה פדידה: תודה רבה.

לאה פדידה: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: גברתי יושבת הראש, חברי הכנסת והשותפים לדיון החשוב הזה.

איתן ברושי: זה הדיון השלישי שאני משתתף בו היום כמי שבא מהצפון והיה ראש מועצה בעמק יזרעאל.

איתן ברושי: אני בא עכשיו מדיון על אילת והערבה הדרומית והתיכונה.

איתן ברושי: אני יכול לומר שאין פער יותר גדול בין הצהרות המדינה והממשלה על הצורך בפיזור אוכלוסייה והקיפוח המתמשך בנושא הבריאות במיוחד.

איתן ברושי: אז על זה אפשר לומר בין אמר לעשה יש ת"ק פרסה.

איתן ברושי: אני חושב שזה לא פער שאפשר להשלים איתו, בטח לא לאורך זמן, ועם כל הכבוד ליום ויש פה חברים שעוסקים בזה וגם אני מלווה את הנושאים האלה, אני חושב שצריך לקבוע כבר דיון בקרה תוך זמן קצר אחרי הפגרה, כדי שנראה מה קרה ולא נסתפק רק בדיבורים.

איתן ברושי: הפער הזה הוא בלתי נסבל ואני רוצה להאשים קודם כל את הממשלה, וגם כשליצמן הוא כבר סגן שר ואני באמת מעריך אותו, יש פה פער עצום.

איתן ברושי: אין מדיניות ממשלה ברורה.

איתן ברושי: אין מפת עדיפות לאומית לנושא הבריאות.

איתן ברושי: אין תכנית לאומית לנושא הבריאות והחלוקה ההיסטורית אנכרוניסטית של קופות חולים היא לא רלבנטית, משום שמה שמעניין את האזרחים זה תשובות ולא הסברים בלי גבול.

איתן ברושי: לכן אני חושב שמה שנדרש פה זה תכנית לאומית.

איתן ברושי: תראו, עם כל הכבוד, הייתי ראש מועצה אזורית, אומרים מועצה טובה, זה לא בכוחם של ראשי הרשויות.

איתן ברושי: שאלת הבריאות, גם התעסוקה, אבל זה לא הנושא היום, היא שאלה של הממשלה ולא של ראשי ערים וראשי רשויות.

איתן ברושי: בית חולים בצפת וגם בנהריה התמודד ומתמודד עם הטיפול בפצועים הסורים כדוגמא.

איתן ברושי: הממשלה לא טיפלה בבתי החולים כפי שהטילה עליהם את המשימה החשובה הזאת.

איתן ברושי: לכן אני אומר, אני לא מכיר פה את כל הנוכחים, אני בא מדיונים אחרים, אני חושב שצריך לדרוש מהממשלה, גם בתשובה לדיון הספציפי הזה, תכנית בתקצבי 2019 שאנחנו אמורים לאשר אותו כאן תוך חודשיים.

איתן ברושי: עד ערב פסח הממשלה רוצה לאשר את תקציב 2019 וחוק ההסדרים.

איתן ברושי: צריך שתהיה פה דרישה מהציבור הרחב ומגורמי הבריאות לממשלה, גם אם יהיה איום על קיומה – מההיבט הזה אני מדבר, לא על שאלות אחרות – לא ניתן להשלים עם פערים כאלה וצריך לסגור את הפערים בתקציב 2019, או לפחות לצמצם אותם.

איתן ברושי: לא יכול להיות שמי שממלא את השליחות של לחיות במקומות הרחוקים, כולל המגזר הערבי, יקבל שירותים נחותים לעומת המרכז.

איתן ברושי: גם בתרומות.

איתן ברושי: תראו, בית החולים פורייה לא מסוגל להקים את מרכז השיקום, כי דורשים ממנו 40 מיליון שקלים מתוך ה-150 של השתתפות עצמית.

איתן ברושי: איפה נשמע דבר כזה?

איתן ברושי: תראו, אני גיליתי חוק מאד מעניין בפיזיקה, שבישראל כל הנחלים זורמים לים וכל הכסף לתל אביב.

איתן ברושי: בסופו של דבר, אני אגיד לכם עוד חוק בפיזיקה - - -

<קריאה: האם אתה מתכוון לצוללות?

איתן ברושי: לא, אני מתכוון למה שאני אומר ואל תערבבו את הכל עכשיו.

איתן ברושי: זה רק מטשטש את הבעיה אם מתחילים להתעסק עם הכל.

איתן ברושי: אני אגיד לכם עוד בעיה בפיזיקה.

איתן ברושי: רק תלמדו שבישראל שום דבר לא מגיע בגרביטציה.

איתן ברושי: הכל בכוח המשיכה.

איתן ברושי: ככה זה.

איתן ברושי: הכל בכוח המשיכה.

איתן ברושי: עכשיו אני אומר לכם, חברי פריפריה, אתם יותר מדי שותקים.

איתן ברושי: אתם יותר מדי מקבלים הסברים שלחלקם אין שום חשיבות.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שאסור לחלק את הבריאות לפי חלוקה מוניציפאלית.

איתן ברושי: בעדין הכפר הגלובאלי אין שום חשיבות לגבול המוניציפאלי וגם לא ערבים ויהודים.

איתן ברושי: אנחנו משבחים את השירותים בנצרת ורבים מקבלים.

איתן ברושי: רבים מקבלים שירותים בשפרעם.

איתן ברושי: בטח מנהלי גם בית חולים בצפת וגם בנהרייה עם ערבים.

איתן ברושי: אין שום חלוקה כזאת של יהודים, ערבים או כל חלוקות אחרות.

איתן ברושי: יש חלוקה של אזור צפון, של מרכז, של דרום וצריך לעשות שוויון יותר גדול.

איתן ברושי: אני אומר לכם: תפסיקו לשתוק.

איתן ברושי: תלחמו על מה שמגיע לנו כאזורי הספר והפריפריה.

איתן ברושי: תודה.

לאה פדידה: תודה רבה.

לאה פדידה: נשמע את יעקב פטרושקה.

לאה פדידה: אתם עושים לי מבחן היום, בבקשה.

לאה פדידה: למרות שאתה מהדרום.

<יעקב פטרושקה: יעקב פטרושקה, ובאמת אני פה יוצא דופן, הגו'קר שהגיע מבאר שבע.

<קריאה: אתה לא היחיד.

לאה פדידה: אז נלקחה לך הבכורה לג'וקר, אבל בבקשה.

<יעקב פטרושקה: אני מפורום בריאות דרום ואני באתי לפה לזעוק את זעקתם של חולי הפרקינסון בדרום.

<יעקב פטרושקה: למרות שבאר שבע היא המטרופולין של הדרום ויש מרכז פרקינסון בבית החולים סורוקה, אל לנו לשכוח שבית החולים סורוקה הוא בית החולים היחיד בין אשקלון לאילת.

<יעקב פטרושקה: חצי ממדינת ישראל מקבלת שירות מבית חולים אחד.

<יעקב פטרושקה: ומי שצריך לקבל שירות מסורוקה וגר במצפה רמון, יש לו קצת בעיה.

<יעקב פטרושקה: ואם הוא לא יכול לקבל את השירות בסורוקה והוא צריך להגיע לאיכילוב בשביל זה, אז הוא בכלל בבעיה.

<יעקב פטרושקה: המרכז בסורוקה, עם כל החשיבות שלו, הוא קטן, הוא לא מסוגל לתת מענה לכל חולי הפרקינסון בדרום.

<יעקב פטרושקה: התורים מאד מאד ממושכים ומה שהכי גרוע, ופה אני באמת זועק את זעקתה של ידידתי יהודית סדן, ש - - -

לאה פדידה: קראנו את המכתב של יהודית שמשתרע על מספר עמודים, באמת מנבכי ליבה, את הקשיים של ההתמודדות, איזה סוג של טיפולים, את הבירוקרטיה בה היא נתקלת, האטימות שלעתים מלווה.

<יעקב פטרושקה: כן, אבל הבעיה החשוב בעיני זה שהיא הייתה בטיפול, היא קיבלה תרופות לא מתאימות שהרעו את מצבה ואין עם מי לדבר.

<יעקב פטרושקה: התור הבא הוא בעוד שלושה חודשים.

<יעקב פטרושקה: מה עושים בינתיים?

<קריאה: שלושה חודשים זה טוב.

<קריאה: זה מוקדם.

<יעקב פטרושקה: עזוב, אבל אתה על תרופות לא מתאימות.

<יעקב פטרושקה: עזוב אם אתה מחכה עם מה שיש לך, אבל כשמה שיש לך, החליפו לך תרופות והתרופות לא מתאימות ואין עם מי לדבר, מה עושים?

<יעקב פטרושקה: מתים?

<יעקב פטרושקה: כואבים?

<יעקב פטרושקה: מה עושים?

<יעקב פטרושקה: זאת רק הזעקה של הפרקינסון.

<יעקב פטרושקה: יש לי הרבה זעקות מהדרום, אבל לא לוועדה היום.

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: לפני שאני אתן למשרד הבריאות אני רוצה בבקשה לשמוע את מנכ"לית העמותה ריקי נבון, בבקשה.

לאה פדידה: בין היתר נמצא פה רון.

לאה פדידה: רוני?

לאה פדידה: אני רוצה להודות לך על שהבאת לנו את הנושא הזה, אחרי שסיפרת לי ולא יכולתי ורציתי כמה שיותר מהר לקיים את הוועדה הזאת ולהצטרף.

לאה פדידה: אז תודה.

<קריאה: תציגי לנו מי זה רוני.

לאה פדידה: הוא יציג אחר כך את עצמו.

לאה פדידה: בבקשה.

<ריקי נבון: תודה רבה.

<ריקי נבון: אני רוצה לזעוק את זעקתם של בני הזוג של החולים שמלווים אותם ביום יום.

<ריקי נבון: בעלי חולה 23 שנים.

<ריקי נבון: חלה בגיל 50 ועוד הלוואי ויהיו "ימים רבים וטובים", נוספים.

<ריקי נבון: ישנו מחקר שמדבר על 80% מבנות זוג של חולים, שאינן מטפלות בעצמן.

<ריקי נבון: זאת אומרת אנחנו מעמיסים על מערכת הבריאות את הבעלים שלנו או בנות הזוג החולות וגם את בני הזוג המלווים.

<ריקי נבון: אף אחד לא רואה אותנו.

<ריקי נבון: אנחנו שקופים.

<ריקי נבון: אנחנו מלווים את החולים למרכזים רפואיים, מסיעים אותם, היות ובשלב מסוים חולה פרקינסון מפסיק לנהוג בעצמו.

<ריקי נבון: אז אשריך וטוב לך שאתה עדיין נוהג, אבל זה באיזה שהוא שלב מפסיק.

<ריקי נבון: ואז בת הזוג או בן הזוג של החולה מסיע, מלווה ובאיזה שהוא שלב זה קשה.

<ריקי נבון: זה עמוס מדי.

<ריקי נבון: 4 שעות, 3 שעות נסיעה למרכז רפואי זה קשה מאד.

<ריקי נבון: ותדמיינו לעצמכם נסיעה כל כך ארוכה, עם כל הצרכים של הדרך, לאיזה מצב מגיעים ואז מפסיקים לטפל.

<ריקי נבון: זה מעמיס מאד ואומרים אוקיי, אז נלך לא אחת לחודשיים, נלך אחת לארבעה חודשים, לשישה חודשים - - -

לאה פדידה: ובעצם במקום שאנחנו יכולים לתת איכות חיים טובה יותר לאותו חולה ולמשפחתו ולבת זוגתו במקרה הזה, מדינה מסירה את היד.

לאה פדידה: איך את אמרת לי קודם – זה מסע.

לאה פדידה: זה מסע ארוך.

לאה פדידה: לעתים מסע קשה.

<ריקי נבון: כן, מחלת פרקינסון היא מסע של יום יום, שעה שעה.

<ריקי נבון: מי שמכיר את מחלת הפרקינסון, זה בדיוק זה.

לאה פדידה: תודה רבה.

לאה פדידה: את רוצה עוד משפט?

<ריקי נבון: עוד משפט לנהידה.

<ריקי נבון: אנחנו אתכם, עם המגזר הערבי.

<ריקי נבון: אנחנו העמותה, מנסים, משתדלים לעזור והלוואי ונצליח ביחד.

<נהידה עיסאווי: תודה רבה.

<ריקי נבון: תודה רבה.

לאה פדידה: תודה רבה.

לאה פדידה: שמך לא מופיע אצלי, אז בוא תגיד את שמך בקול ואת תפקידך ובשמחה.

<גל איפרגן: פרופסור גל איפרגן, מנהל המחלקה הנוירולוגית בסורוקה וסגן מנהל בית החולים.

<גל איפרגן: בבאר שבע אכן המצב קצת יותר טוב מאשר בצפון.

<גל איפרגן: בדרום בכלל המצב קצת יותר טוב מאשר בצפון בתחום הפרקינסון, אבל הוא לא באמת טוב, כמו ששמענו.

<גל איפרגן: יש מרפאת פרקינסון, שמתקשה לעמוד בעומס של הפונים.

<גל איפרגן: יש בנגב סך הכל 3,500 חולי פרקינסון רק של הכללית ומאד מאד קשה לעמוד בעומסים האלה.

<גל איפרגן: מפת הפרקינסון בדרום נוסדה מזה שכולנו הבנו שהדבר הזה מאד מאד חשוב, אבל צריך להבין שכשאנחנו - - -

לאה פדידה: אז כמה רופאים יש לכמה מטופלים?

<גל איפרגן: יש לחלק שלהם שמטופל בסורוקה רופא שחלק מזמנו מוקדש לנושא הזה ויש חצי אחות.

לאה פדידה: לכל כך הרבה חולים?

<גל איפרגן: כן.

לאה פדידה: אז כל כמה זמן מקבלים תור במקום הזה?

<גל איפרגן: ההמתנה לתור כרגע עומדת בערך על שלושה חודשים, כמו שנאמר.

לאה פדידה: וואו.

<גל איפרגן: אבל צריך להבין שצריך קצת להרחיב את הצמצם כשמסתכלים על זה.

<גל איפרגן: כי למעשה רופא שעכשיו ייעדנו אותו לטפל בפרקינסון והכשרנו אותו לטפל בפרקינסון, אנחנו אומרים לו עכשיו תשקיע את הזמן בלטפל בפרקינסון, זה נוירולוג שעכשיו לא טיפול בחולי אפילפסיה, חולי שבץ, חולי What Ever, שכולם צריכים טיפול וכולם חשובים.

<גל איפרגן: אם אנחנו מדברים על מרכזים רפואיים גדולים - - -

לאה פדידה: אז יש מחסור בנוירולוגים?

<גל איפרגן: שנייה.

<גל איפרגן: במרכז הארץ, הרי שבבתי החולים הגדולים אנחנו נמצא על 30-35, 40-45 נוירולוגים.

<גל איפרגן: אצל ד"ר שאהין יש 9 - - -

<ראדי שאהין: 8.

<גל איפרגן: 8, וזה כולל המתמחים.

<ראדי שאהין: ואני אישרתי פנסיונר בכדי שיעשה את זה.

<ראדי שאהין: אין.

לאה פדידה: זה מטורף.

<גל איפרגן: אצלי בסורוקה אנחנו 12 נוירולוגים, כולל מתמחים שחצי מהם מתמחים בכלל.

<גל איפרגן: כאשר אנחנו - - -

<ניר גלעדי: באיכילוב יש 60 רופאים.

<גל איפרגן: באיכילוב יש 60 נוירולוגים.

<גל איפרגן: בשיבא הם סביב ה-35, בבלינסון - - -

<ראדי שאהין: יותר.

<ראדי שאהין: קרוב ל-40.

<גל איפרגן: אנחנו מדברים שם על מספרים כאלה בבתי החולים האלה.

<ראדי שאהין: אגב, ה-8 זה כולל מתמחים, זה לא מומחים.

<גל איפרגן: כן, כללנו מתמחים בתוך זה.

לאה פדידה: כן, אני כבר קלטתי אתכם.

<גל איפרגן: ה-12 נוירולוגים בסורוקה כוללים שישה מתמחים.

<גל איפרגן: כאשר אני לוקח פיזיות

<גל איפרגן: רפיסטית ומצמיד אותה לנושא הזה, היא עכשיו לא מטפל במישהו שנפגע בתאונה - - -

לאה פדידה: ויש לך גם קלינאית כמו שהם אמרו?

<גל איפרגן: יש קלינאות תקשורת בבית החולים, מספר מאד מצומצם של קלינאיות תקשורת, שמטפל גם בהפרעות שמיעה אצל תינוקות, שמטפל גם בילדים עם הפרעות שפה, שמטפל בעוד 1,001 דברים.

<גל איפרגן: הקצאה של מישהו כזה לטיפול בפרקינסון אומרת לא לטפל במישהו אחר.

<גל איפרגן: כלומר אנחנו נמצאים בתעדוף.

<גל איפרגן: רפואת המוח בכלל ונוירולוגיה בפרט, זה תחום שלפני 20 שנה לא יכול היה לעשות כלום.

<גל איפרגן: לא ידענו לעשות שום דבר.

<גל איפרגן: כשאני הייתי מתמחה הייתי מטפל בחולה עם שבץ מוחי במיון, היינו שמים אותו בחדר 9 במחלקה ומתפללים.

<גל איפרגן: רפואת המוח השתנתה מאד.

<גל איפרגן: גם בפרקינסון, לפני 20 שנה ידענו לעשות מעט מאד וכנ"ל בתחומים אחרים ברמת המוח.

<גל איפרגן: כאשר היום אנחנו מסוגלים לעזור לאנשים, התקנון של המחלקות הנוירולוגיות, ההקצאה של - - -

לאה פדידה: אז זה ממש עצוב.

לאה פדידה: היום יש יכולת, אבל אין תקינה.

<גל איפרגן: נכון.

לאה פדידה: היום יש יכולת, אבל אין תקציב.

<גל איפרגן: קיים פער תקינה.

<גל איפרגן: בעוד בבתי החולים הגדולים במרכז הוגדלה התקינה, הורחבו השירותים, הרי שהתקינה באזורי הפריפריה בעצם לא השתנתה בתחומים של רפואת המוח.

<גל איפרגן: ואז למעשה עומדים אצלי שישה רופאים בכירים ומטפלים בשבץ מוחי ומטפלים באפילפסיה ומטפלים בפרקינסון ומטפלים ב-What Ever, בכל מגוון תחלואת המוח ועושים את אותה עבודה שבאיכילוב עושים 50 איש, 45 אנשים, מומחים.

<גל איפרגן: זאת בעצם הליבה של הבעיה.

<גל איפרגן: אמירה שנייה.

<גל איפרגן: טיפול בפרקי

<גל איפרגן: נסון לא חייב לקרות בבית חולים.

<גל איפרגן: הטיפולים הרב מקצועיים שעליהם אנחנו מדברים, חוץ כמובן מדברים שמחייבים אשפוז או מחייבים כירורגיה ורוב חולי הפרקינסון, רוב הזמן לא מקבלים דווקא טיפולים שהם כירורגיים או אשפוזיים, רוב הזמן הם אמבולטוריים.

<גל איפרגן: הטיפולים האלה יכולים להינתן גם בקהילה.

<גל איפרגן: המודלים שצריכים להיווצר בפריפריה הם כנראה מודלים שונים מהמודלים התל אביים.

<גל איפרגן: יש מקומות בעולם שבהם האוכלוסייה מפוזרת, משתמשים בטלא-מדיסן בתחומים כאלה, גם בטיפול בפרקינסון.

<גל איפרגן: אצלנו כמעט ולא.

<גל איפרגן: אבל סיפור הליבה הוא סיפור של הרחבת התקינה בפריפריה, הרחבה הרבה מעבר למה שהיא היום, כדי שאפשר יהיה להקצות את האנשים.

<גל איפרגן: אמירה אחרונה.

<גל איפרגן: חבר הכנסת ברושי אמר שאלה ממלאים את השליחות של לגור בפריפריה.

<גל איפרגן: אנחנו לא ממלאים שום שליחות.

<גל איפרגן: אנחנו גרים בפריפריה כי אנחנו רוצים לגור בפריפריה.

<גל איפרגן: זו לא שליחות.

<גל איפרגן: אנחנו רוצים את החלק שלנו בעוגה.

לאה פדידה: לא, אבל מילא אם זה היה באותה קורלציה.

לאה פדידה: פחות תקינה, אנחנו גם פחות חולים בפריפריה, אז היינו אומרים דיינו, נכון?

<קריאה: בדיוק ההיפך.

<קריאה: אויר טוב יש לכם.

לאה פדידה: לצערי הרב התפרסם לפני חודש מחקר שמתים יותר בצפון.

לאה פדידה: בבקשה, שמך ותפקידך לפרוטוקול.

<יצחק גרין: שמי יצחק גרין, אני מנהל מרכז השיקום של אגודת עזרה למרפא של הרב פירר ואני רוצה להתחבר למה שאמר פרופסור איפרגן, שטיפול בחולי פרקינסון לא חייב להיות דווקא בבית חולים.

<יצחק גרין: מרכז השיקום שלנו קיים כ-15 שנה.

<יצחק גרין: לפני כשנה וחצי פתחנו תכנית שיקום מיוחדת לחולי פרקינסון.

<יצחק גרין: מי שיזם אותה הוא פרופסור ניר גלעדי ואחרי מספר חודשי היערכות והכשרה ולימוד משותף עם פרופסור גלעדי והצוות שלו, אנחנו התחלנו לטפל בחולי פרקינסון.

<יצחק גרין: אופי הטיפול הוא כזה: הטיפול הוא במחזורים של שמונה שבועות, שלושה ימים בשבוע, כל יום 5 שעות.

<יצחק גרין: עד היום סיימנו אצלנו כבר שמונה מחזורים, בסביבות 20 חולים במחזור.

<יצחק גרין: זאת אומרת היו למעלה מ-160 איש.

<יצחק גרין: מה שאנחנו מציעים לאנשים שמגיעים אלינו זה פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת, בריכה הידרותרפית, תנועה וריקוד, ייעוץ דיאטטי, אגרוף, ברידג' - - -

לאה פדידה: למה צריך ייעוץ דיאטטי?

<יצחק גרין: כי לחולי פרקינסון יש בין השאר גם בעיות בתחום הזה.

<קריאה: אין להם מה לאכול.

לאה פדידה: יש בעיה שאין?

לאה פדידה: אני צריכה להבין.

לאה פדידה: זה ממש ממש קשה.

<יצחק גרין: זו מחלה לא מומלצת כל כך.

לאה פדידה: א' שום מחלה לא מומלצת, אבל זה מומלץ שמישהו יתייחס לזה בכובד ראש וייתן את המענה המתאים, זה מה שמומלץ.

<יצחק גרין: כן.

<יצחק גרין: אז מה שעוד אנחנו עושים זה תמיכה רגשית בעזרת עובדות סוציאליות.

<יצחק גרין: סדנאות תמיכה לבנות הזוג, מה שציינה קודם ריקי, סדנאות תמיכה שמועברות על ידי פסיכולוגים וסדנאות הדרכה לבני המשפחה, כי אין ספק שפרקינסון זו מחלה שכל המשפחה מעורבת בה.

<יצחק גרין: כמו שאמרתי, עד היום סיימו אצלנו 8 מחזורים.

<יצחק גרין: מגיעים אנשים גם מהפריפריה.

<יצחק גרין: אנחנו אמנם נמצאים במכרז, אבל מגיעים אלינו אנשים מהפריפריה, מגיעים אנשים מעכו, מירושלים, מאשדוד, מרחובות, מכל רחבי הארץ.

<יצחק גרין: היו גם שני אנשים שהגיעו במיוחד מארצות הברית.

לאה פדידה: מה התפוסה של המקום?

לאה פדידה: כמה המקום יכול לקבל?

<יצחק גרין: 20 איש במחזור.

<יצחק גרין: 20-22 איש במחזור.

<ניר גלעדי: יצחק, רק לומר שבעקבות הניסיון הזה הגשנו בשנה שעברה לסל את המודל של שיקום פרקינסון וזה אפילו לא עלה לדיון ראשון.

<יצחק גרין: כן.

לאה פדידה: אני משתדלת לא להיות צינית ולהגיד איזה דיונים עולים.

לאה פדידה: למשל אתמול עלה החוק שצריך לשלם עכשיו על האגרה של הבגרות.

לאה פדידה: על זה השקענו 4 שעות במליאת הכנסת.

<יצחק גרין: הצוות של עזרה ומרפא עובד עם שיתוף פעולה מלא של הצוות של פרופסור גלעדי.

<יצחק גרין: אנחנו רואים בהחלט תוצאות טובות מאד.

<יצחק גרין: הכל יחסי כמובן, אף אחד לא יצא מאיתנו בריא, לא צריך להגזים, אבל בהחלט אנחנו רואים תוצאות טובות מאד.

<יצחק גרין: אנחנו רואים שיפור ברמת העצמאות, אנחנו רואים איכות חיים טובה יותר.

<יצחק גרין: אנחנו רואים שיפור בשיווי המשקל, מהירות ההליכה, יציבה נכונה, איכות ה - - -

לאה פדידה: זאת אומרת שאתה בעצם מראה לנו שאפשר.

לאה פדידה: שאפשר, כדי לתת לאותו אדם, לאותו איש או לאותה אישה שחלו במחלה הזו – לא שביקשו אותה – להקל, לגרום להם טיפה ליותר איכות חיים, למצב שהם יוכלו לתפקד ולעשות את הדברים.

<יצחק גרין: אנחנו רואים אנשים שמצבם השתפר בצורה משמעותית.

<יצחק גרין: אנחנו רואים אנשים שבמשך שנים הסתגרו בביתם משום שהתביישו מהמחלה, כמו שצוין קודם.

<יצחק גרין: התביישו במחלה, לא רצו להיות מעורבים באיזו שהיא פעילות חברתית.

<יצחק גרין: אנשים שהתביישו לאכול באיזו שהיא מסגרת משפחתית או חברתית, משום שהיו להם בעיות בליעה קשות.

<יצחק גרין: הדברים האלה ניתנים לשיפור.

<יצחק גרין: שוב, הכל בפרופורציה.

<יצחק גרין: הדברים ניתנים לשיפור וזה בהחלט אפשרי.

לאה פדידה: תודה רבה.

<יצחק גרין: נקודה נוספת.

<יצחק גרין: אנחנו לא גובים כסף עבור הטיפול.

<יצחק גרין: כל הטיפולים האלה – 120 שעות שכל אחד מחולי הפרקינסון שמגיעים אלינו מקבל – כל הטיפול האלה ניתנים בחינם.

<קריאה: אז מי מממן את זה?

<יצחק גרין: תרומות.

<יצחק גרין: פילנתרופיה.

לאה פדידה: ישי אוסטפלד, מנכ"ל - תציג את עצמך.

לאה פדידה: עוד לא הצלחתי להתרגל לכתב של אריאלה.

לאה פדידה: אתה רשמת?

<ישי אוסטפלד: צהריים טובים.

<ישי אוסטפלד: שמי ישי אוסטפלד ואני המנהל הרפואי של הביטוח הלאומי.

<ישי אוסטפלד: ראשית אני רוצה להודות על ההזמנה ליום החשוב הזה.

<ישי אוסטפלד: אני עובר מוועדת כנסת אחת לשנייה, יש בהן דיונים מאד חשובים לבריאותה של אוכלוסיית מדינת ישראל.

<ישי אוסטפלד: אז תודה רבה שהזמנתם אותי.

לאה פדידה: תודה לך שבאת.

<ישי אוסטפלד: ראשית, חשוב לי להדגיש שהביטוח הלאומי בשנים האחרונות עובר מהפכה, שאנחנו קוראים לה מהפכה לבנה.

<ישי אוסטפלד: אנחנו הופכים את הרפואה למקצועית ולאחת כזו שרואה לנגד עיניה את טובתו של החולה.

<ישי אוסטפלד: אנחנו רוצים להגיע למצב שבו הרופאים בביטוח הלאומי וחלק מהרופאים שיושבים פה, עובדים גם בביטוח הלאומי, רואים לנגד עיניהם בראש ובראשונה את טובת החולים.

<ישי אוסטפלד: לגבי הדיון הזה בפרקינסון, צריכים להבין שאנחנו לא אחראים למרפאות פרקינסון.

<ישי אוסטפלד: אנחנו אחראים לטיפול, סליחה – אנחנו אחראים למתן גמלה לחולים.

<ישי אוסטפלד: היות וכך, בשנתיים האחרונות חידשנו את הסעיף שעוסק בפרקינסון.

<ישי אוסטפלד: לפני שנתיים התפרסם סעיף חדש, מצוין, שנכתב ביחד עם הרופאים שיושבים פה.

<ישי אוסטפלד: סעיף שמעניק בצורה נכונה ובאופן מודרני את הזכויות כפי שמחלת פרקינסון נתפסת היום.

<ישי אוסטפלד: אז בעניין הזה אני - - -

לאה פדידה: כיצד היא נתפסת?

<ישי אוסטפלד: נתפסת מבחינה מקצועית.

<ישי אוסטפלד: זאת אומרת כפי שהיא נתפסת מבחינה מקצועית.

לאה פדידה: אוקיי, עם אחוזי נכות שצריך גמלה.

<ישי אוסטפלד: החלוקה החדשה של הגמלה היא בהתאם לדרך המקובלת לאבחון של פרקינסון והסעיף החדש מאפשר לתת גמלה שהטווח שלה הוא מ-10% ועד 100%.

<ישי אוסטפלד: כך שבעניין הזה אנחנו אנשי בשורה.

<ישי אוסטפלד: הסעיף התפרסם כבר לפני כשנה.

<ישי אוסטפלד: כתבנו בעקבותיו חוזר שמבהיר לכל הרופאים כיצד לנהוג ואנחנו פועלים כך.

לאה פדידה: תודה רבה.

<שמואל טמיר: יש לי שאלה, בבקשה.

<שמואל טמיר: בביטוח הלאומי - - -

לאה פדידה: סליחה, רק צריך לומר שם לפרוטוקול ואז תשאל בכבוד.

<שמואל טמיר: טמיר שמואל ממגדל העמק.

<שמואל טמיר: אני רוצה לשאול האם הביטוח הלאומי יודע שהפרקינסון רק מתקדם ולא חוזר אחורה?

<קריאה: כנראה.

<ישי אוסטפלד: הרפואה של הביטוח הלאומי יודעת מה שיודעת הרפואה בכל מקום אחר בארץ.

לאה פדידה: אני חשבתי שיש לזה תרופה.

<ישי אוסטפלד: לצערנו המחלה הזו היא מחלה שאין בה - - -

לאה פדידה: מרפא.

<ישי אוסטפלד: מרפא.

<ישי אוסטפלד: יש טיפול שיכול לעזור.

<שמואל טמיר: לכן אני שואל – האם הביטוח הלאומי יודע מזה?

לאה פדידה: לא, מה שהוא שואל קצת בציניות – כבודו, אתה אמרת שהמנעד בין 10% ל-100%.

לאה פדידה: השאלה האם - - -

<ישי אוסטפלד: בהתאם למצב התפקודי.

לאה פדידה: בדיוק.

לאה פדידה: זה מה ששואל כבודו.

לאה פדידה: הוא שואל האם אחרי כמה שנים שהמחלה מחמירה, הביטוח הלאומי מעדכן את אחוזי הגמלה בהתאם להתקדמות המחלה.

<ישי אוסטפלד: בוודאי.

לאה פדידה: יופי.

<שמואל טמיר: לוקח חזרה.

לאה פדידה: טוב, תודה רבה.

לאה פדידה: אנחנו נמשיך.

לאה פדידה: נציג משרד הבריאות, שם, תפקיד ונשמח לשמוע אותך.

<ישי פאליק: טוב, קודם כל באמת תודה על ההזמנה.

<ישי פאליק: שמי ד"ר ישי פאליק.

<ישי פאליק: אני אדבר טיפה רחוק, כי לא בא לי לדבר ככה.

<ישי פאליק: טוב, אנחנו מודעים לבעיה.

<ישי פאליק: אני חושב שבכנסת היה לפני 3-3.5 שנים דיון ועשו לכם נייר עמדה מאד יפה.

<ישי פאליק: נדמה לי שלי לוי עשתה לכם נייר.

<ישי פאליק: אני לא חושב שהשתנו מאז הרבה מאד דברים.

<ישי פאליק: שיעור הנוירולוגים בישראל לנפש, לפחות לפי נייר העמדה, עמד על 0.037, שזה איפה שהוא בין ארצות הברית למקומות מפותחים אחרים ל-100,000 נפש.

<ישי פאליק: יש לנו בערך 300 נוירולוגים בסך הכל בכלל מדינת ישראל, שגילם מתחת לגיל 65.

<ישי פאליק: לכן אין הרבה נוירולוגים.

לאה פדידה: אוקיי, אז אתה מתחת לממוצע.

<ישי פאליק: אני חושב שיש פה הרבה פרופסורים.

לאה פדידה: מתחת לממוצעים.

<יצחק גרין: בגיל.

<ישי פאליק: כן.

<ישי פאליק: בגיל, כן.

<ישי פאליק: בכל מקרה, העלו פה ואמרת משהו מאד יפה קודם, שכל הנהרות זורמים אל כים והכסף זורם לתל אביב.

<ישי פאליק: כמשרד אנחנו לא יודעים לקחת את היד של אדם, שהחליט ללמוד רפואה ולכופף אותה ולהגיד לו תלמד נוירולוגיה, תתמחה חמש שנים במקצוע.

<ישי פאליק: יתר על כן, אנחנו לא יודעים לעשות את זה.

לאה פדידה: אתה יודע שבאילת לא היו מורים ומורות.

לאה פדידה: באה מדינת ישראל, נתנה להם משכורת כל כך גדולה, הגיעו מורים ומורות.

<ישי פאליק: אז זה אני אדבר - - -

<גל איפרגן: לא צריך לעשות את זה.

<גל איפרגן: כל מקום למתמחה מתמלא אצלי וכנ"ל גם אצל ראדי.

<ראדי שאהין: תנו את התקנים ואנחנו נדאג לרופאים.

<ראדי שאהין: אין בעיה.

<גל איפרגן: אנחנו נביא את האנשים, לא לדאוג.

<ראדי שאהין: אני מתחייב – אם תתנו תקנים – אני אמלא את המחלקה.

<ראדי שאהין: אני אדאג לזה - - -

לאה פדידה: טוב.

לאה פדידה: עד עכשיו שמרנו על סדר דיבור, אנחנו ניתן לו לומר את דברו, בבקשה.

<ישי פאליק: אני מבטיח להתייחס לכל אחת מהנקודות הכואבות הללו, לאט לאט, אבל אנחנו נבנה את זה בצורה מסודרת.

לאה פדידה: בבקשה.

<ישי פאליק: אז אנחנו לא יודעים לכופף את היד, אנחנו יודעים לתת תמריצים ולדבר על תמריצים, אבל אנחנו צריכים לזכור – וזה נאמר כבר קודם – שכלל הנוירולוגים לומדים במהלך ההכשרה שלהם לטפל גם בהפרעות תנועה למיניהן, ביניהן פרקינסון.

<ישי פאליק: האם יש בזה התמחות על? לא בישראל, גם לא בעולם.

<ישי פאליק: אין התמחות על בפרקינסון, יש פלושיפ- - -

לאה פדידה: רק שנייה, סליחה, פרופסור גלעדי, אתה אמרת שיש איזו שהיא אפשרות ללמוד בארץ, נכון?

<ישי פאליק: אני אתייחס.

<ניר גלעדי: זה נקרא השתלמות עמיתים.

<ישי פאליק: אני מתייחס, אני אסביר את הדברים.

<ישי פאליק: לפעמים המושגים קצת מתבלבלים.

לאה פדידה: טוב, אני לא מתחום הרפואה, אז תשתדלו לדבר שגם אני אבין וכל מי שנמצא פה מסביב יבין.

<ישי פאליק: אז לא לקטוע אותי באמצע, אז אני אוכל להסביר את עצמי היטב.

לאה פדידה: ועכשיו אתה גם מחנך אותי, אז בבקשה.

<ישי פאליק: תודה.

<ישי פאליק: יותר קל לי להגיד את זה ברצף, כי גם אני שוכח בגיל הזה ופרופסור גלעדי יעזור לי.

לאה פדידה: בבקשה.

<ישי פאליק: אז שוב, במקצוע הזה כמו במקצועות רבים, אין לנו השתלמות עמיתים, אין לנו התמחות על מוכרת, אלא יש לנו התמחות, השתלמות עמיתים – שזה פלושיפ, שבזה ניגש רופא שלמד נוירולוגיה והוא מומחה במקצוע והוא משתלם יותר טוב בתחום מאד מאד מסוים.

<ישי פאליק: בזה יש לנו מעט אנשים שעשו את זה בארץ והיינו שמחים מאד שזה יקרה.

<ישי פאליק: לכן משרד הבריאות בשיתוף המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל – זה נשמע קצת מוזר – אבל בישראל ככה זה עובד.

<ישי פאליק: ההסתדרות הרפואית בישראל היא זו שאמונה על ההכשרה של הרופאים ולכן נפתחה השתלמות עמיתים.

<ישי פאליק: אנחנו רוצים ואנחנו שוקלים לראות איך אנחנו יכולים לתקצב את זה כמו שאנחנו מתקצבים כבר את השתלמות העמיתים בשבץ מוחי.

<ישי פאליק: אז אנחנו ניתן – אני מקווה – אני לא יכול להבטיח – אבל אנחנו רוצים לתת כסף למרכזים שיוציאו מתמחים ואז המתמחים או יהיו ישרים ויחזרו למקום שממנו הם - - -

לאה פדידה: אנחנו נדאג לחתן אותם במקום, האישה תחזיק אותם.

<קריאה: זאת הדרך, דרך אגב.

<ישי פאליק: הוועדה של פרופסור גרוטו דנה בזאת רבות - - -

<קריאה: אנחנו משרד שידוך.

<ישי פאליק: לא, זה לא צחוק, כי מה שאת אומרת זו נקודה מרכזית.

<ישי פאליק: אם לבן או בת הזוג - - -

לאה פדידה: אגב, זה נאמר בחצי חיוך, אבל - - -

<ישי פאליק: זו נקודה מרכזית שאנחנו מתקשים בגללה למשוך אנשים.

לאה פדידה: כשאתה בונה בית – זה תרתי משמע – בית זה בית.

<ישי פאליק: זה לגבי ההשתלמות.

<ישי פאליק: אנחנו יודעים שיש לנו – אנחנו – משרד הבריאות – נותן כלים בידיהם של מנהלי בתי החולים למשוך רופאים.

<ישי פאליק: לגבי תקנון, יש - - -

לאה פדידה: אגב, יש רופאות נוירולוגיות בתחום הזה?

<ישי פאליק: וודאי.

<ישי פאליק: פרופסור בלה גרוס למשל בנהרייה, היא מומחית גם בתחום הפרקינסון.

<ישי פאליק: אפשר לראות את זה בדף הבית שלה.

<ישי פאליק: אז יש נוירולוגיות, נוירולוגיות בכירות, מנהלות מחלקה, גם בצפון.

<ישי פאליק: כשאנחנו מדברים, שוב, אנחנו יכולים לתת כלים בידיהם של מנהלי בתי החולים ומנהלי בתי החולים מחליטים מה יותר חשוב להם באמצעים שאנחנו מעבירים לרשותם, כדי שהם יוכלו למשוך רופאים.

<ישי פאליק: ושוב, זה כבר נמצא בידיהם.

<ישי פאליק: זה נקבע על פי קריטריונים של מצוינות, זה נקבע על פי קריטריונים שהם יודעים ולכן השיחה במקרה הזה צריכה להיות עם ד"ר זרקה, כדי לעודד אותו.

<ישי פאליק: אנחנו במשרד הבריאות, כשמגיעה אלינו בקשה להקמת יחידה, זה מגיע אלינו לפורום יחידות.

<ישי פאליק: קשה לי להאמין שאם תמציאו את האנשים – זו שאלת ביצה ותרנגולת – שמתאימים לנהל את היחידה, אנחנו לא נאשר אותם.

<ישי פאליק: אני אומר את זה - - -

לאה פדידה: לא, אני עכשיו לא מבינה.

<ישי פאליק: כדי לקבל את - - -

לאה פדידה: רגע, כדי שתבין מה אני לא מבינה - ואני אשתמש בזכות הדיבור שלי - אני רוצה לשאול.

לאה פדידה: אמר קודם מבית החולים זיו, שהם מוכנים להקים ויש להם מקום והם הגישו בקשה.

לאה פדידה: אז מה אתם דורשים מהם?

<ישי פאליק: לא, לא הוגשה.

לאה פדידה: לא הוגשה?

<ישי פאליק: לא הוגשה.

לאה פדידה: אז אתה בעצם מבשר לנו פה שזה סך הכל פרוצדורה, יגישו בקשה ויקבלו?

<ישי פאליק: לא.

<ישי פאליק: ביצה – תרנגולת.

<ישי פאליק: הם צריכים להראות לנו שיש להם והם צריכים למשוך בן אדם ואז הם יגידו - איך הם ימשכו אותו?

<ישי פאליק: הם רוצים שהוא יקבל מנהל יחידה, נכון?

<ישי פאליק: הוא צריך לעזוב את המרכז שבו יש לו פרנסה ולעבור למקום אחר כדי לקבל יוקרה ופרנסה.

לאה פדידה: אז אתה אומר כמו ציד כישרונות, פרופסור קראדי או ד"ר גל, לך תחפש מישהו - - -

<ישי פאליק: לא, אז פונה אלינו ד"ר זרקה ואומר לנו תשמעו, מצאתי את הבן אדם המתאים, אני רוצה שתכירו עכשיו ביחידה הזאת, כדי שאני אוכל למשוך אותו אלי והוא יודע לעשות את זה, כי הוא עשה את זה בתחומים אחרים וכאשר זה יעלה לפנינו, אני מניח שאנחנו נאשר זאת.

לאה פדידה: אז אני רוצה לחזור על זה כדי שכולנו נדע, שבמידה ובית החולים זיו מוצא נוירולוג שאכן רוצה להגיע להיות מנהל יחידה, משרד הבריאות מאשר את זה.

לאה פדידה: נכון, זה מה שהבנתי?

לאה פדידה: הבנו את זה?

<גל איפרגן: השאלה לא מה מאשר אלא השאלה מה משלם.

<ישי פאליק: עכשיו לגבי תשלום, אז בואו נחזור רגע לסורוקה.

לאה פדידה: רגע, רגע, עכשיו הלחצת אותי.

לאה פדידה: מה זה מאשר?

לאה פדידה: אתה מאשר לי ללכת לסרט, אבל לא נותן לי כרטיס לסרט?

<ישי פאליק: אני אומר, שנייה - - -

לאה פדידה: אז בשביל מה אני צריכה את האישור, אם אתה לא נותן לי תקינה וכסף?

<ישי פאליק: אבל צריך להבין את זה.

<ישי פאליק: לא כל מקום-.

<ישי פאליק: מנהל יחידה זה כסף.

<ישי פאליק: זה לא שאנחנו - - -

לאה פדידה: לא חשבתי שהוא מתנדב.

<ישי פאליק: יפה, אז אם הוא לא מתנדב, אז צריך לאשר, צריך להראות לנו את הנחיצות ולהראות לנו שבאמת זה המקום ואז אנחנו מאשרים את זה, כי זה עוד תוספת תקציב שבעצם נופלת על האוצר.

<ישי פאליק: בכל זאת, זה לא משרד הבריאות, אין לו גם כסף.

<ישי פאליק: פה אנחנו מעבירים את זה למי שמאשר לנו את זה וזה - - -

לאה פדידה: אנחנו אוטוטו מאשרים תקציב 2019, האם שמתם לעצמכם בתקציב 2019 תקציב שנקרא הרחבת מרפאות בפריפריה, הרחבת שירותי בריאות בפריפריה, כי הרי כולנו יודעים שזה בעייתי.

לאה פדידה: שלא תגיד לנו אחר כך נאשר תקציב - - -

<ישי פאליק: אז מר - - - בדיוק נמצא בוועדה טיפה שונה פה לגבי חבל איילות וזה, ואני אומר כן, אנחנו רוצים לפתח את הפריפריה.

<ישי פאליק: יש לנו גם אמצעים במה שאנחנו יכולים, אבל אני אומר, אי אפשר להסתכל על זה כעל צד אחד עושה וזה.

<ישי פאליק: זה משהו שקורה ביחד.

לאה פדידה: אתה לא פוליטיקאי, אני, נכון?

לאה פדידה: אז אני שאלתי שאלה פשוטה.

לאה פדידה: האם בתקציב 2019 - - -

<ישי פאליק: - - - בתקציב ייעודי למשוך רופא למרפאה X.

לאה פדידה: לא, אני לא שאלתי את זה.

לאה פדידה: האם בתקציב 2019 יש סעיף, סעיף שנקרא השוואת השירותים בין הפריפריה למרכז בשירותי בריאות, על מנת שנקבל תעדוף כאנשי הפריפריה.

לאה פדידה: הגיע הזמן, לא?

<ישי פאליק: התשובה שלי היא לא תשובה רשמית, היא תשובה, כי אני לא מכיר את הסעיפים בתקציב, אבל מכיוון שאנחנו עורכים על הדברים האלה כנסים והרבה אנשים שמים שם את היד ואת הראש, אז אני יכול להגיד, בלי שבדקתי את הסעיפים, יש הרבה כסף שמוקצה לכך ישירות.

<ישי פאליק: אחד מהכספים שאני ודאי יודע עליהם זה תמריצים למשוך רופאים לפריפריה.

לאה פדידה: אז אנחנו נסכם.

לאה פדידה: אנחנו אומרים שבעצם אם תוגש בקשה ויהיה לבית החולים זיו נוירולוג שרוצה להגיע, אז אנחנו בעוד חודש נשב פה ואולי נוזמן כולנו לגזור את הסרט בבית החולים זיו.

<ראדי שאהין: זה יהיה מתוקנן?

<ראדי שאהין: זו תהיה יחידה מתוקננת או רק לאשר להקים יחידה ותכניסו אותה רק לכיס שלכם.

<ראדי שאהין: זו השאלה.

<ישי פאליק: התקינה של רופאים היא פר מיטות וזה התקינה הישנה, תקינת גולדברג, אבל למצוא תקנים - - -

<ראדי שאהין: אז - - - חדש - - -

<ישי פאליק: שנייה, למצוא תקנים, אני אומר, הרבה פעמים מנהל בית החולים מוצא את המקום ואת זה, הוא יודע לשחק עם התקנים.

<ישי פאליק: לגבי כללית, סורוקה.

<ישי פאליק: סורוקה הוא בית חולים של קופת חולים כללית.

<ישי פאליק: לשמחתם הרבה הם לא כפופים למה שאנחנו – הממשלתיים – כפופים, שזה לאוצר ואם הם מעוניינים בעוד תקנים וזקוקים, מן הסתם אתה יודע לפעול מול יוסי - - -

<קריאה: כשאתה מכיר את הגירעון של הקופה ואתה מכיר את הגירעון של בתי החולים - - -

לאה פדידה: ואנחנו גם מכירים את ההגדרה של הקופה למרחק סביר.

לאה פדידה: אגב, זה חוק שבאמת הנחתי אותו.

לאה פדידה: תראי מה חוק בריאות אומר, צריך לתת לכם טיפול במרחק סביר.

לאה פדידה: שכחו שזה יהודים מנהלים ולהגדיר את המילה מרחק סביר, יש לזה מנעד.

לאה פדידה: כנראה שמחיפה לבילינסון זה בסדר ומצפת למקום אחר זה בסדר.

<ראדי שאהין: אני יכול לומר רק מילה לגבי - - -

לאה פדידה: שאלה?

לאה פדידה: הוא רוצה לשאול שאלה ואז אני אתן לך.

<ראדי שאהין: אני רק רוצה להמחיש דברים פשוטים.

<ראדי שאהין: כמו שאין מספיק נוירולוגים בצפון, גם אין מספיק תקנים בבתי החולים הקטנים יחסית.

<ראדי שאהין: אתה אומר שמנהל בית החולים יכול לשחק בתקנים, זה לא קיים, מכיוון שבית חולים שיש בו 1,500 רופאים או 1,000 רופאים, אז המשחק הוא הרבה יותר נוח מאשר בית חולים שבקושי מגיע ל-300 רופאים או ל-240 רופאים.

<ראדי שאהין: אני בטוח שאין תקנים פנויים לד"ר זרקה.

<ראדי שאהין: אני אומר לך את זה ואתה יודע את זה שאין - - -

<ישי פאליק: אנחנו יודעים שזו משימה קשה.

<ראדי שאהין: יפה.

<ראדי שאהין: עכשיו, זה שאתה מאשר לי להקים יחידה, אז אני מאד מודה לך, אז אני יכול להקים יחידה, אבל אין לי במה.

<ראדי שאהין: זה מה שאמרתי בהתחלה.

<ראדי שאהין: אין לי שום משאבים בכדי לאייש את היחידה.

<ישי פאליק: בגלל זה זו משימה של ד"ר זרקה.

<ראדי שאהין: לא, סליחה, ד"ר זרקה נלחם, אבל השאלה אם משרד הבריאות נענה לתת לו תקן לדבר הזה.

<ראדי שאהין: הוא לא יכול להביא תקן מהחלל.

<ישי פאליק: אני אומר שבלי להגיש בקשה רשמית, הנושא לא - - -

<ראדי שאהין: אני מבטיח לך שנגיש בקשה.

<ישי פאליק: אז תגיש.

<ראדי שאהין: נגיש בקשה ועם הבקשה הזאת אתה יכול להבטיח לי בחזרה שהיא תהיה מתוקננת?

<ישי פאליק: אני לא יכול להבטיח בחזרה, אני יכול להבטיח - - -

<ראדי שאהין: או.

לאה פדידה: אני חייבת להגיד לך שבדבריך רב הנסתר על הגלוי.

לאה פדידה: אני מסתכלת על הילדים שלי, אני אומרת להם אתם רוצים טלפון, אני אגיד לו כן, אבל תגיש בקשה.

לאה פדידה: אני מאשרת לך לקנות, אבל אין לי תקציב.

<ישי פאליק: את אמרת משהו מאד מאד חכם ונכון פה.

<ישי פאליק: אמרת משהו מדויק.

<ישי פאליק: זה בדיוק מה שקורה.

<ישי פאליק: כאשר מוגשת אלינו בקשה, את מעוניינת שאנחנו כמשרד נפעל באחריות כלפי התקציב שיש לנו, נכון?

לאה פדידה: ברור.

<ישי פאליק: את לא קונה לילדים שלך אייפון 8 S, אז גם אנחנו לא.

לאה פדידה: לא, אבל אני מאשרת אחרי ש - - -

<ישי פאליק: אז גם אנחנו לא עושים את זה בלי לבדוק.

לאה פדידה: לא, לא, כבודו, אני מאשרת.

לאה פדידה: אתה עושה הפוך.

לאה פדידה: אתה אומר לו אני מאשר.

לאה פדידה: אני מאשרת אחרי שבדקתי שמצבי הכלכלי מאפשר לי, שלילד זה נחוץ ושאני אומרת לו כן אז הוא מקבל.

לאה פדידה: פה אתה אומר לו תגיש בקשה.

לאה פדידה: דיינו.

<ישי פאליק: לא, אני אומר לו להיפך.

<ישי פאליק: אמרתי לו שקודם כל אנחנו מעוניינים בבקשה - - -

לאה פדידה: אז מצוין.

לאה פדידה: אנחנו רוצים ממך דבר כזה – יגיש בית החולים זיו בקשה, משרד הבריאות יעשה הכל על מנת לאשר ולתקצב תקנון של מנהל יחידה.

<ניר גלעדי: זה מטעה, כי אין לנו עדיין את המומחים שיכולים לנהל את היחידה הזאת.

<ניר גלעדי: צריך לתמוך בהכשרה של רופאים ואז לפתוח את היחידות.

<ישי פאליק: בדיוק, וזה מה שאמרתי פה על השולחן הזה.

לאה פדידה: את זה הוא אמר בחלק הראשון.

לאה פדידה: לזה אני הקשבתי.

<ישי פאליק: כמו בשבץ מוחי, שבו אנחנו נותנים 250,000 שקלים לכל מומחה שמעוניין להגיש לנו כזה.

<ישי פאליק: נדמה לי שעשינו את זה עם שניים, לשבץ מוחי, ואנחנו רוצים לפתוח משהו דומה לדבר הזה, אני עוד לא יכול להתחייב על הכסף, אבל אני כן יכול להתחייב שאנחנו כבר בעניין.

לאה פדידה: טוב, תודה.

לאה פדידה: אנחנו צריכים להתחיל לסכם.

לאה פדידה: לפני זה אני רק רוצה לומר ליצחק גרין תודה.

לאה פדידה: זה מחמם את הלב שיש גם אנשים טובים שעושים את זה בהתנדבות, אבל עם כל הכבוד, זה לא המקום לפילנתרופיה.

לאה פדידה: המדינה חייבת לדאוג לבריאות המדינה, אבל אנחנו מודים לך מאד שיש גם דבר כזה.

לאה פדידה: גברתי, בבקשה.

<חיה עגור: שמי חיה עגור, אני מנהלת סניף עמותה.

<חיה עגור: אני באמת רציתי לדבר אחרי - - -

לאה פדידה: מאיפה בבקשה?

<חיה עגור: מחדרה.

<חיה עגור: אני רוצה להגיד שגם חדרה בתחום שלה נקראת פריפריה בנושא הזה.

<חיה עגור: אני רציתי לדבר על חשיבות העמותה, כי באמת אחרי שהם מסיימים את הפרויקט, חודשיים בבני ברק, אנשים חוזרים חזרה לקהילה ולקהילה אין מה לתת.

<חיה עגור: זאת אומרת מבחינת קופת החולים חייב להיות המשך טיפול.

<יצחק גרין: הם יכולים להגיע אלינו, סליחה.

<יצחק גרין: הם יכולים להגיע אלינו פעם בשבוע, להמשיך להגיע אלינו.

לאה פדידה: אני חייבת לשאול, יש פה מישהו מקופת חולים?

לאה פדידה: אני חייבת לשאול, חלילה אדם חולה פרקינסון מגיע אליכם, רוצה פיזיותרפיה.

לאה פדידה: משלם כל הזמן קופת חולים, הוא מקבל?

<חיה עגור: עזבי פיזיותרפיה.

<חיה עגור: פיזיותרפיה מקבלים 12 טיפולים בשנה.

לאה פדידה: זו שאלה, אני רוצה לדעת.

<חיה עגור: פיזיותרפיה הוא מקבל, אבל למשל אם נשלח חולה, כמו שאני נשלחתי, לעשות בדיקת בליעה, לא נמצא בקופת החולים מקום לעשות את הבדיקה הזאת.

<חיה עגור: הייתי צריכה לעשות את זה פרטי ולשלם 300 שקלים.

<חיה עגור: זאת אומרת נשלחתי על ידי אף-אוזן-גרון, אבל לא מצאו מקום בשביל הבדיקה בקופות החולים.

<חיה עגור: זה אחד.

לאה פדידה: כן, זה מצחיק.

לאה פדידה: אני מתקשרת לרופא, אני אומרת לו אני ממש חולה והוא אומר לי בעוד חודשיים.

לאה פדידה: אני אומרת לו בטוח אני אהיה בריאה לבד או שיקרה לי משהו.

<חיה עגור: אז אני לא מדברת על זמן, אני מדברת על זה שלא קיים בקופת החולים מקום שמבצע את הבדיקה של בליעה.

לאה פדידה: תודה על ההערה, זה חשוב מאד.

<חיה עגור: בדיקה מינימאלית לחולי פרקינסון.

<חיה עגור: וגם אותו דבר בנושא של ספיץ'-תרפי.

<חיה עגור: היה כתוב באתר של הכללית שנותנים לחולי פרקינסון טיפול בדיבור והדבר הזה, לאחר שהתחלנו לעשות קצת רעש, המילה פרקינסון ירדה ויש לי את המאמר הזה ללא המילה פרקינסון.

<חיה עגור: עכשיו הם פרסמו שהם נותנים את זה לחולים.

<חיה עגור: אני מכירה אנשים שממש לא יכולים לדבר והם לא מקבלים את הטיפול בדיבור דרך קופת חולים כללית.

<חיה עגור: יש את זה במכבי ובכללית משום מה זה לא קיים.

<חיה עגור: הדבר השני שאני רוצה להגיד - - -

לאה פדידה: ואת יודעת ש-80% מתושבי הצפון מבוטחים בקופת חולים כללית?

לאה פדידה: במקום שיחבקו אותנו ויתנו לנו שירותים טובים יותר.

לאה פדידה: אני צפונית.

<חיה עגור: אני רוצה להגיד רק עוד משפט אחד.

<חיה עגור: פנתה אלי גברת גלית, מטפלת בדיבור.

<חיה עגור: אני חושבת שזו הייתה יזמה אישית שלה מולי.

<חיה עגור: היא פשוט מצאה את השם שלי באתר של העמותה והחלטנו מה אנחנו עושים אחרי חודשיים, שאנשים כבר התקדמנו.

<חיה עגור: אני מחברת אותה עכשיו עם המטפלים שלנו בעמותה בסניפים השונים, שאותם אנשים שיוצאים אחרי חודשיים של טיפול מצוין בבני ברק, בפרויקט הזה, תהיה להם גם איזו שהיא המשכיות.

<חיה עגור: אז טוב שהעמותה קיימת בינתיים, שהיא בעצם תומכת בחולים שיוצאים מהפרויקט הזה ואפשר להמשיך את ה - - -

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: אנחנו ממש צריכים לסיים, אז מי שרוצה לדבר פשוט יסמן לי, יגיד את שמו ובקצרה, כדי שכולם ידברו.

לאה פדידה: כן גברתי.

<יעל מנור: קוראים לי יעל מנור.

<יעל מנור: אני קלינאית תקשורת ואני מרכזת את הצוות הרב תחומי ביחידה להפרעות תנועה בבית החולים איכילוב.

<יעל מנור: אז קודם כל אני רוצה לחזק את הדברים שחיה אמרה ורק ככה דיברתי על זה בשדולה שהייתה כאן לפני חודשיים בערך, עם חבר הכנסת איציק שמולי.

<יעל מנור: אחד הדברים שנאמרו זה שהדגשתי ש-54% מחולי פרקינסון נפטרים כתוצאה מהפרעת בליעה.

<יעל מנור: סיבוך של דלקת ריאות - - -

לאה פדידה: מחלה קשה.

<יעל מנור: שהחשיבות לאבחון ולאיתור המוקדם ולטיפול של הבעיה הזאת היא סופר חשובה.

<יעל מנור: בהתחשב לשאר מקצועות הפיזיותרפיה והמקצועות הפרה-רפואיים, אני כן חייבת להדגיש - ואת שאלת גם על קופות החולים - חשוב להדגיש שגם כשיש פיזיותרפיסט בקופת חולים או קלינאי תקשורת, לא בהכרח הוא יודע איך לטפל בחולי פרקינסון.

<יעל מנור: אז גם שם נדרשת הדרכה והתמחות מסוימת עם אנשי הצוות השונים שמטפלים במחלה.

לאה פדידה: תודה רבה.

לאה פדידה: כן, בבקשה.

<זאהי סעיד: אני ד"ר זאהי סעיד, אני סגן מנהל בית החולים העמק ויועץ מנכ"ל הכללית וגם מטפל בסוגיות צמצום פערים במגזר.

<זאהי סעיד: לקחתי לתשומת הלב את מה שאמרת ו- - -

לאה פדידה: יעני את כל מי שצריך טיפול במדינה – פריפריה, צפון, קופת חולים כללית, מגזר – לקחת.

<זאהי סעיד: בית החולים העמק החליט לפתוח מחלקה נוירולוגית, מנסה לגייס נוירולוג, לפתוח את המחלקה, לא מצליח.

<זאהי סעיד: חלק מהבעיה זה העדר מבחני התמיכה של המדינה.

<זאהי סעיד: אין מבחני תמיכה לגיוס נוירולוגים ורופאים בכירים לפריפריה.

<זאהי סעיד: זו הבעיה הקריטית והקשה ולכן אי אפשר לבוא ולפתח.

<זאהי סעיד: בית החולים מאד רוצה לפתח והוא לא יכול לפתח.

<זאהי סעיד: נקודה שנייה, מה שאמרנו, הכללית מפתחת באזור הצפון וגם הולכת לפתוח מרפאות שיקום.

<זאהי סעיד: מפתחים כל הזמן מרפאות ומנסים לקדם את מה שאפשר לעשות וכמה שיותר.

<זאהי סעיד: באמת, עושים מעל ומעבר, אפילו בשירות האמבולטורי, השירותים בצפון אפילו עולים על תל אביב בחלק מהתחומים.

<זאהי סעיד: מה לעשות, גם הנושא הזה נמצא בדיונים וידוע שהכללית, מתקציב הכללית, מממנת את הגירעון של בתי החולים שלה, שהם משרתים את המדינה וזה בדיונים - - -

לאה פדידה: אז תסביר לי, למה שיש למשל מכון מור קרוב, שנותן איזה שירות כזה או אחר, אתם שולחים את המטופלת, יאללה, לכי לבילינסון או לכי למקום אחר.

לאה פדידה: למה?

<זאהי סעיד: מכון מור הוא שלנו.

<זאהי סעיד: אם יש תור במכון מור הוא יכול להגיע גם למכון מור.

<זאהי סעיד: מכון מור הוא שותף שלנו.

<קריאה: - - - מצפת שולחים - - -

לאה פדידה: אוקיי.

לאה פדידה: יש לי עזרה מקצועית.

לאה פדידה: לא סתם אני עם הרבה פרופסורים ודוקטורים מסביבי.

<זאהי סעיד: אז עוד פעם, הבעיה העיקרית פה זה הכשרת צוותים.

<זאהי סעיד: ראינו פה את פרופסור גלעדי והצוות שלו.

<זאהי סעיד: צריך באמת להשקיע פה ולהכשיר צוותים - - -

לאה פדידה: אבל נציג משרד הבריאות אמר לבית החולים סורוקה שבעצם קופת חולים כללית אמורה לממן את התקנים, ואז?

<זאהי סעיד: תקנים?

<זאהי סעיד: אוקיי, עוד פעם, אבל מבחינת להביא מתמחה צריך מבחני תמיכה של המדינה וזה לא קיים.

<זאהי סעיד: אי אפשר להביא - - -

לאה פדידה: סליחה, שאני רק אדע, מבחני תמיכה זה הגמול שאתה אמרת?

<ישי פאליק: זה אנחנו, כן.

<ישי פאליק: פה זה אנחנו.

לאה פדידה: מה אתם עושים בזה?

<ישי פאליק: אז אני אומר, מבחני תמיכה תופסים גם על הכללית, אבל אני אומר שוב, לכללית גם יש את האמצעים שלה, שהם מעבר לדברים האלה ומבחני תמיכה הם מבחנים לכל דבר ועניין.

<ישי פאליק: כלומר אנחנו כותבים אותם, הם עוברים דרך משרד המשפטים.

<ישי פאליק: אנחנו מגדירים בהם כללים.

<ישי פאליק: אם עומדים בכללים, מקבלים.

<ישי פאליק: אם לא עומדים בכללים – לא מקבלים.

<ישי פאליק: זה כמו כל דבר.

לאה פדידה: אוקיי, תודה.

לאה פדידה: בבקשה, אחרון חביב, אלא אם יש מישהו שממש חייב.

<ציון אזרד: שלום.

<ציון אזרד: אני ציון אזרד.

<ציון אזרד: אני מנהל את הסניף של העמותה בטבריה.

<ציון אזרד: לפני חצי שנה הקמתי אותו בהתנדבות.

<ציון אזרד: אח שלי חולה פרקינסון, צעיר מאד, בן 60 והוא חולה ארבע שנים במחלה ואני כואב את הכאבים שלו וגם את האנשים שסביבי.

<ציון אזרד: יש לי 35 חולים מרמת הגורן, קריית שמונה, צפת, שזה הפריפריה האמיתית של המדינה.

<ציון אזרד: עם כל הכבוד לבאר שבע, פעם גרתי שם, אבל הפריפריה האמיתית זה קריית שמונה ורמת הגולן.

<ציון אזרד: יש לי פה סיפור - - -

<גל איפרגן: פייר, אתה צודק.

<ציון אזרד: אני אומר מה זה פריפריה.

<גל איפרגן: אתה צודק.

<ציון אזרד: אתה יודע מה אומרים על ראש העיר, ש - - -

לאה פדידה: בואו לא נריב מי פריפריה, כבודו.

לאה פדידה: אתה תצטרך לחזור על שמך לפרוטוקול.

<ציון אזרד: ציון אזרד, מנהל סניף העמותה בטבריה.

<ציון אזרד: כמו שאמרתי יש לי 35 אנשים חולים שאני אספתי אותם מהבתים שלהם והבאתי אותם למפגשים אחת לשבוע בטבריה.

<ציון אזרד: באים אלי מרמת הגולן, מקריית שמונה והשכן שלי מצפת.

<ציון אזרד: מראש פינה.

<ציון אזרד: חברים מיבניאל, משרונה.

<ציון אזרד: אני רואה את כל הקשיים שלהם.

<ציון אזרד: אני חש אותם ואני רואה אותם לא רק מקרוב, כי אח שלי חולה במחלה, אני רואה אותם ועכשיו אני מקנא בסיפור הזה.

<ציון אזרד: שמעתי על הסיפור של הרב פירר.

<ציון אזרד: אני שואל – המקום הראשון בעולם שהייתה צריכה להתקיים ההתנדבות הזו זה אצלי.

<ציון אזרד: אני מזמין אותך.

<ציון אזרד: השבוע, אני בא להיפגש איתך עכשיו.

<ציון אזרד: תביא את האנשים, תבוא אלי, אני אעזור לך להקים את זה אצלי.

<ציון אזרד: התל אביביים – עם כל הכבוד להם – יותר קל להם.

<ציון אזרד: תוך שנייה הם מגיעים לפרופסור גלעדי ולאיכלוב, אבל אצלי, אח שלי בשביל להגיע ל - - -

לאה פדידה: פרופסור גלעדי יצא.

<ציון אזרד: אח שלי, בשביל להגיע לרמב"ם צריך מונית ספיישל.

<ציון אזרד: 600 שקלים כל כיוון.

לאה פדידה: רציתי להודות לו.

לאה פדידה: תודה.

<ציון אזרד: שנייה, אני לא סיימתי.

לאה פדידה: אוקיי, בבקשה.

<ציון אזרד: היות ויש פה סיפור של החברה שלנו ממושב נוף ברמת הגולן, על הקשיים שלה, הקשיים שלה הוסברו בשדולה לפני חודשיים, אצל חבר הכנסת איציק שמולי.

לאה פדידה: אז תעשה לנו את זה בקיצור בבקשה.

<ציון אזרד: ובנוסף לזה הקשיים מלפני שבוע עם פסיכיאטר, עם בעיות בליעה, עם דברים נורא קשים, אני אניח את זה אצלכם כדי שאתם תקראו.

לאה פדידה: אני אשמח לקרוא.

<ציון אזרד: ואני אשמח מאד שאת תקראי.

לאה פדידה: אני לא אשמח שזה תוכן המכתב, אבל אני באמת מודה לך ואשמח.

<ציון אזרד: תודה רבה.

לאה פדידה: יקירה אחרונה חביבה.

לאה פדידה: אנחנו באמת צריכים לסכם, כדי שגם נוכל לקבל החלטות מה אנחנו עושים הלאה.

<רגינה וופריק: בקצרה.

<רגינה וופריק: רבותי, אני לא רציתי להפריע לכם, אבל שמי רגינה וופריק, אני גרה במגדל העמק ומקבלת טיפולים במקום קדוש במזרע, בסב יום.

<רגינה וופריק: אני יחידה ממגדל העמק שמקבלת את הטיפולים.

<רגינה וופריק: יש עוד בחור דובר רוסית שהוא מטבעון, פעם בא, פעם לא בא בגלל דברים אישיים, אבל אתם שואלים למה רק אני.

<רגינה וופריק: מה, אין חולים דוברי רוסית בכל האזור שבו אנחנו מטופלים?

<רגינה וופריק: אנחנו אנשים מנצרת, מעפולה, ממגדל העמק וגם ממושבים כמו דוד.

<רגינה וופריק: רבותי, אנחנו יודעים שפרקינסון זו מחלה של אנשים עם פריבילגיה.

<רגינה וופריק: למה אני אומרת ככה?

<רגינה וופריק: כי הרבה כסף אנחנו צריכים לשים כל חודש, מ-600 עד 700 שקלים על כל הטיפולים.

<רגינה וופריק: נציג מצפון אמר שהכל בחינם.

<רגינה וופריק: אצלנו לצערי יש חוג אחד, ריפוי בעיסוק, שיכול להיות שאנחנו מקבלים בחינם.

<רגינה וופריק: על הכל צריך לשלם.

<רגינה וופריק: אני מאמינה שיהיו מרכזים.

<רגינה וופריק: יושבים כאן אנשים מכובדים - - -

לאה פדידה: אני חייבת לסיים.

<רגינה וופריק: זה כן יהיה, אבל תשמעו, אם לא תהיה שרשרת שמתחילה מעובדת סוציאלית, שהיא לא ממלאת את התפקיד שלה והיא פשוט לא יכולה למלא אותו, כי היא לא מבינה מה זה פרקינסון ומה התוצאות ומה קורה עם המשפחה, היא לא יכולה לעזור.

<רגינה וופריק: אני מסיימת.

<רגינה וופריק: עובדת סוציאלית ושירותים פסיכולוגים צריכים להיות בשרשרת אחת.

<רגינה וופריק: אם לא יהיו ויהיו רק מרכזים אליטיסטיים, שלא מגיעים לעם ובמיוחד לא לדוברי הרוסית.

<רגינה וופריק: תודה.

לאה פדידה: תודה רבה גברתי.

לאה פדידה: כן, כבודו.

<דויד ניזר: אני ניזר דויד ממושב נווה ומנהל את משפחת ניזר.

<דויד ניזר: כל אחד יש לו תפקיד פה.

<דויד ניזר: אני מנהל את משפחת ניזר מהמושב.

<דויד ניזר: את אמרת ואת כל הזמן חוזרת ואומרת שהמחלה היא קשה מאד.

<דויד ניזר: היא באמת קשה מאד.

לאה פדידה: כן.

<דויד ניזר: הנה, זאת המחלה – שכחתי מה שרציתי להגיד.

לאה פדידה: קח את הזמן.

<דויד ניזר: לא, גמרנו.

<דויד ניזר: המחלה קשה.

לאה פדידה: אוקיי.

לאה פדידה: אז אני רוצה להגיע לסיכום ולפני אני קודם כל רוצה להגיד תודה לכל אחד ואחת שהגיעו.

לאה פדידה: מי שבקשר עם פרופסור גלעדי ימסור לו את תודתי העמוקה, כי כמה שקראתי וכמה שכתבתי, לא הבנתי את גודל המחלה, את קושי ההתמודדות עם המחלה ואת הצרכים של המחלה הזאת, שצריכה דיסציפלינות שונות מתוך הרפואה על מנת שלאדם שחולה תהיה קצת נחת.

לאה פדידה: הרי אי אפשר להתרפא, אבל לפחות שתהיה לו איכות חיים טובה יותר.

לאה פדידה: אני גם רוצה להגיד שחבר הכנסת איציק שמולי פשוט היה חייב ללכת להצבעה נוספת, אבל הוא איתנו במאבק הזה.

לאה פדידה: המיוחד הוא שאני רואה פה את כל הרופאים – ויסלחו לי – דוקטור או פרופסור – עם המון אמפתיה והמון אכפתיות והמון קריאה – אנחנו רוצים שזה יקרה.

לאה פדידה: אנחנו מבינים את הצורך.

לאה פדידה: אנחנו מבינים שידינו – איך אמרו בבית החולים סורוקה – הייתי רוצה לתת הרבה יותר לחולים ובית החולים זיו מתעקש וכן הלאה, באמת כל הרופאים שעוסקים.

לאה פדידה: תודה לאלה שעוסקים בפילנתרופיה.

לאה פדידה: אני חוזרת ואומרת – זה לא המקום.

לאה פדידה: צר לי.

לאה פדידה: צר לי שבעוד נושא כאוב כזה, אנחנו נתקלים בפער גדול בין הטיפול שניתן לחולים בצפון, בדרום או במרכז הארץ.

לאה פדידה: שוב, אנחנו רוצים שלמרות שתושבי הפריפריה משלמים את אותו מס - אנחנו אותם בני אדם, עם זכויות שוות - תושבי הפריפריה מקבלים פחות ומתייחסים אלינו – ואני מרשה להגיד אלינו – כאל חצר אחורית של מדינת ישראל.

לאה פדידה: לצורך העניין אנחנו דורשים שיצומצם הפער באיכות הטיפול וכן בשירותים בפריפריה.

לאה פדידה: הוועדה תפנה לשר הבריאות ולסגן השר – בעצם סגן שר הבריאות – בדרישה לפעול באופן מיידי כן לתקצב נוירולוג, כן לאשר תקינה על מנת שנתבשר בישיבה הקרובה, שתהיה לנו ישיבת מעקב, שבבית החולים זיו אנחנו יכולים לפתוח מרכז שנותן מענה בצפון וככה נעשה.

לאה פדידה: הבנתי מכם שצריך לפעול באופן מיידי ליצירת תמריצים על מנת לקדם אנשים שירצו ללכת להיות נוירולוגים, או גם בשפה שלכם – מבחני תמיכה.

לאה פדידה: אגב, אנחנו גם נשמח לקבל את כל החומר.

לאה פדידה: אנחנו נוציא סיכום כתוב.

לאה פדידה: אנחנו נכתוב מכתבי פניות לכל הגופים וגם נעקוב.

לאה פדידה: אנחנו נשב, נדבר איתם, נדבר במליאה ובאמת נדרוש.

לאה פדידה: אנחנו נבקש בעצם לפעול להגדלת סל הטיפולים, להגברה גם לקופת החולים כללית.

לאה פדידה: אנחנו נענים לקריאה של העמותה, שבעצם דורשת שגם מעבר לבתי החולים יוכרו מרכזים רפואיים, על מנת שיוכלו להיות בפיזור גדול.

לאה פדידה: תקנון ומינוי, שינוי מעמד של מרפאה נוספת למכון ופתיחת דיאלוג עם משרד הבריאות על מנת להכין תכנית אחת סדורה ומסודרת.

לאה פדידה: איך אנחנו בשנת 2018, כשהרפואה מתקדמת, ואתם יודעים, המשפט הזה – מתוך השיחה הרבה משפטים חרוטים בליבי – פעם לא היה לנו מה לעשות נגד המחלה והיום יש לנו, אבל אתם קושרים את הידיים והרגליים שלנו, כי אין לנו תקינה ואין תקציב ואין מרכזים.

לאה פדידה: הרי זה עצוב.

לאה פדידה: הרי ייחלנו ליום שמדינת ישראל תהיה עם קידמה ותוכל לאפשר רפואה ותוכל לתת את הבשורה ואת המזור לרפואה וזה בעצם עוול.

לאה פדידה: זה עוול חוזר ונשנה.

לאה פדידה: זה עוול שאני שומעת כאן שרופא אומר שיש תרופה מסוימת, שאנשי הצפון אפילו לא יוכלו לשמוע עליה וזה עצוב.

לאה פדידה: הרי המחלה לא שואלת – אדוני, איפה אתה גר?

לאה פדידה: אוקיי, באתי, החלטתי לבוא אליך, לבקר אותך.

לאה פדידה: אז אני באמת מודה לכם.

לאה פדידה: אני פונה אליכם – מזכירה לי מנהלת הוועדה את המגזר ואת השפה – אין בעיני הבדל.

לאה פדידה: אם תהיה מרפאה טובה בצפון, אם תהיה מרפאה טובה בדרום – יכולים אנחנו.

לאה פדידה: רופאה אחת לנו, אבל כן לתת דגש לשפות.

לאה פדידה: נגישות השפה היא מחסום לעתים ולכן אנחנו גם צריכים לגשר על המחסום.

לאה פדידה: אני רוצה להגיד לכם שזה מעמד מיוחד היום, כי זאת הישיבה האחרונה של הוועדה הזאת, שנקראת צדק חלוקתי.

לאה פדידה: אתמול במליאת הכנסת החליטו לסגור את ועדת צדק חלוקתי, שכל תפקידה היה לדאוג לשוויון בין פריפריה למרכז.

לאה פדידה: לצערי הרב, אמנם ברוב זעום ממש, אבל הצליחו להשיג רוב לסגירת הוועדה.

לאה פדידה: אני מודה לכם שבאתם.

לאה פדידה: אל תניחו לא לי, לא לאף חבר כנסת, כי אנחנו רוצים שותפים ולנצל את הזמן שלנו בתוך מליאת הכנסת להיות לכם לפה, להיות לכם לאוזן ולנסות להוביל את המיטב.

לאה פדידה: אנחנו נעדכן אתכם בכל קריאה שקראנו למשרד הבריאות.

לאה פדידה: אנחנו נעדכן אתכם גם במה עשינו.

לאה פדידה: השדולה של הפרקינסון נשארת, אנחנו קיימים.

לאה פדידה: מי שירצה יקבל בשמחה גם את מספר הטלפון שלי.

לאה פדידה: אני מודה לכם שבאתם ומי ייתן ורק נדע טוב, אמן.

<קריאה: הבטחת להציג את הבחור הצעיר הזה.

לאה פדידה: הוא תיכף יציג את עצמו.

<מלכה רוטמן: אני רוצה להגיד משהו.

לאה פדידה: עד הדקה של הצלצול.

לאה פדידה: כן יקירה.

<מלכה רוטמן: יש נקודה שלא עלתה פה והיא בתי החולים לפי אזורים.

<מלכה רוטמן: אני מלי ואני ממושב הבונים, אנחנו בפריפריה.

<מלכה רוטמן: אז מעבר לזה שאין לי את הטיפול, אבל אולי אני לא רואה את הגולן ולא את הדרום, אבל אני בכל זאת פריפריה.

<מלכה רוטמן: כשהרופא שלי, הנוירולוג או רופא המשפחה מפנה אותי לקבלת טיפול בהלל יפה, שזה בית החולים הקרוב אלי, אומרים לי לא, זה לא שייך לקופת חולים.

<מלכה רוטמן: את צריכה ללכת לאיכילוב או לרמב"ם, שלא מוכנים לקבל אותי וזה נקודה שאני חושבת שצריכה לעלות.

לאה פדידה: אז אני מציעה לך ואני מקווה, מקווה – זאת הצעת החוק שלי ויש בה שני סעיפים.

לאה פדידה: אחד על מרחק סביר והשני לא להתנות את החברות של קופת חולים במרחק הסביר - - -

<מלכה רוטמן: בדיוק.

לאה פדידה: אם יש מרפאה של מישהו אחר, אבל הלוואי.

לאה פדידה: תודה רבה לכם.