ועדת המשנה לספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 10, 2018-01-30 09:34

עודד פורר: אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת המשנה לספורט של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עודד פורר: היום ה-30 בינואר 2018, י"ד בשבט תשע"ח.

עודד פורר: הנושא שלנו היום הוא: הישגיו הדלים של הספורט הישראלי במשחקים האולימפיים.

עודד פורר: אני יודע שהמון גבות הורמו אצל חלק מהאנשים שעוסקים בדבר, על הכותרת, אבל מה לעשות.

עודד פורר: לשיטתנו, ישראל לא ניצבת במקומות הראשונים בזוכי המדליות האולימפיות.

עודד פורר: אי אפשר להגיד שאנחנו המובילים באולימפיאדות.

עודד פורר: לאור העניין הזה וכשאנחנו בודקים מה שביקשנו לבדוק, ותיכף יהיה פה מחקר שיציגו לנו הממ"מ, כמה כסף משקיעה מדינת ישראל בכל הפרמטרים, לא רק דרך היחידה לספורט הישגי, אלא כמה מושקע בכלל בתחומים האלה של ספורט לעומת כמה הישגים.

עודד פורר: אם אני אשווה את זה למדינות בסדר גודל דומה, אז התוצאה היא תוצאה מאוד מעניינת שתיכף מרכז המחקר והמידע של הכנסת יציגו לנו.

עודד פורר: חשוב לי להבהיר ברמת הדיון גם מבחינת המסגרת שלו.

עודד פורר: כדי לקבל מדליה אולימפית זה לא רק מה עושים בשנתיים או בשלוש שלפני האולימפיאדה, זו השאלה איזו קרקע אנחנו מייצרים לספורט הישראלי שיכלו להצמיח מתוכו ספורטאים אולימפיים.

עודד פורר: לא סתם אנחנו משווים את זה למדינות בסדר גודל דומה, כי אם אני אקח מדינה שיש בה מיליון תושבים, אז מטבע הדברים סטטיסטית היא יכולה להוציא מספר מסוים של ספורטאים אולימפיים או של מדליות אולימפיות לעומת מדינה שיש בה 200 מיליון תושבים, לכן ההשוואה שאני ביקשתי ממרכז המחקר והמידע של הכנסת לעשות, היא השוואה שמדברת על מדינות בסדר גודל דומה או מבחינת מספר תושבים או מבחינת תקציבים.

עודד פורר: אחרי שנראה את התוצאות, ננסה לנתח פה ולהוציא אולי כמה מסקנות שיוכלו לשפר את עצמנו, אגב, לא לאולימפיאדה הקרובה.

עודד פורר: אם יישמו חלק מהדברים שנגיד פה, אז אנחנו נראה את התוצאות בעוד שתיים או שלוש אולימפיאדות.

עודד פורר: לדעתי זאת אחת הבעיות המרכזיות של הספורט הישראלי, שכל מי שמוביל את זה, הוא בא, מסתכל על הטווח הקצר בלבד בלי שום מבט לטווח הארוך.

עודד פורר: אגב, זה גם המשך של הדיון הקודם שלנו, מי שהיה בו, יודע, לגבי מעמד המאמן במדינת ישראל ואיך אנחנו משדרגים את המעמד הזה, כי בסוף מזה זה מתחיל.

עודד פורר: מרכז המחקר והמידע, מי נמצא איתנו?

<עדו אבגר: שלום, שמי עדו אבגר, אני כאמור ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<עדו אבגר: המסמך שעוד רגע יהיה לפניכם נכתב על ידי אסף וינינגר ותמיר אגמון.

<עדו אבגר: אסף לא היה יכול להגיע היום.

<עדו אבגר: הוא ביקש ממני להציג את עיקרי המסמך, אז אני מתנצל מראש שאולי אני לא בקיא בפרטי הפרטים, אבל אני אעשה כמיטב יכולתי.

<עדו אבגר: בכל מקרה, לחלק התקציבי תמיר אגמון נמצא פה ואם יהיו לכם שאלות, הוא יוכל לענות.

<עדו אבגר: התבקשנו לבחון שני נושאים כפי שחבר הכנסת פורר אמר, הישגים אולימפיים, בעצם זכיות במדליות אולימפיות במשחקי קיץ, אולימפיאדה רגילה, בישראל ובמדינות עם אוכלוסייה בגודל דומה, ואת התקציב הציבורי שמוקצה לספורט, שוב, בישראל ובמדינות נוספות.

<עדו אבגר: לגבי ההישגים - ב-50 השנים האחרונות זכו ספורטאים ישראלים בתשע מדליות אולימפיות ורוב המדינות שנבחרו, שהן כאמור, מדינות בגודל דומה מבחינת גודל האוכלוסייה, זכו ביותר מדליות מאשר ישראל.

<עדו אבגר: המדינות שחברות ב-OECD שנבחנו, כולן זכו ביותר מדליות.

<עדו אבגר: יש לכם טבלה מפורטת בעמוד 2 עם כל התוצאות, כולל חלוקה לפי סוג המדליה.

<עדו אבגר: לגבי התקציב הציבורי לספורט - ההוצאה הציבורית על ספורט בישראל בשנת 2016 הייתה 1.2 מיליארד שקל.

<עדו אבגר: יש קושי בהשוואת ההוצאה הציבורית על ספורט בין ישראל לבין מדינות נוספות והקושי הזה נובע מכך שהנתונים שזמינים לנו להשוואה לגבי מדינות אירופה, כוללים הוצאה על ספורט וגם על פעילויות פנאי, ביחד, ולא רק על ספורט, אז אם נבחן את ההוצאה בישראל על ספורט ועל פנאי, בשנת 2016 הייתה ההוצאה הזאת 4.7 מיליארד שקל, מה שאומר שבעצם ההוצאה על ספורט היא רק רבע מההוצאה הכוללת שלפיה אנחנו משווים.

<עדו אבגר: בכל זאת אם נסתכל על ההשוואה, ההשוואה בין ישראל למדינות האיחוד האירופי מעלה שישראל מדורגת גבוה יותר מהממוצע של 28 מדינות האיחוד, גם במשקל ההוצאה הציבורית לספורט כחלק מהתוצר, ספורט ופנאי כמובן, וגם בהוצאה הציבורית לתושב, שוב, על פנאי וספורט.

<עדו אבגר: אז מבחינת התקצוב ישראל לא נמצאת במקום חמור.

<עדו אבגר: אתם יכולים לראות את הפרטים המפורטים בעמוד 4 ובעמוד 5 במסמך.

<עדו אבגר: נותרת השאלה אם יש קשר בין ההשקעה הכספית בספורט לבין ההישגים האולימפיים.

<עדו אבגר: על השאלה הזאת בין השאר ניסו לענות במחקר השוואתי בינלאומי שנערך בהזמנת משרד התרבות והספורט, והמחקר הזה שעיקריו מוצגים במסמך בעצם בחן את ההשפעה של מדיניות ספורט, בין השאר נושא התקצוב על ההישגים לא רק באולימפיאדה, בתחרויות בינלאומיות מרכזיות כולל אליפות העולם, אליפות יבשת וכו'.

<עדו אבגר: המחקר העלה כי התמיכה הכספית, ואנחנו מדברים פה במונחים מוחלטים, לא בתקצוב לנפש, בספורט הישגי, היא הגורם שמסביר בצורה הטובה ביותר את ההצלחה של מדינות בתחרויות ספורט.

<עדו אבגר: זאת מסקנה אחת, אולי לא מפתיעה אבל חשובה.

<עדו אבגר: אופן התקצוב בישראל, בין השאר העובדה שחלק גדול מהתמיכה מועבר דרך הרשויות המקומיות ושחלק גם כן גדול מהתמיכה מועבר דרך איגודים ומועדוני ספורט, לא מאפשר לדעת כמה בדיוק מוציאים על ספורט הישגי, להבדיל מספורט עממי, אבל עורכי המחקר הצליחו לקבוע שההוצאה בישראל נמוכה למדי בהשוואה למדינות שההשקעה בספורט הישגי בהן היא מבוססת יותר.

עודד פורר: למשל איפה אתה רואה את זה?

<עדו אבגר: זה הפרק השלישי.

<עדו אבגר: אני מקווה שכשיגיע הנציג של משרד הספורט, אולי הוא גם יוכל להתייחס לזה יותר בפירוט, כי זה מחקר שנערך עבורם.

<קריאה: מי עשה את המחקר?

<עדו אבגר: זה מחקר שנקרא "ספליס".

<עדו אבגר: דה בושר עשתה את זה.

<קריאה: כן, פרופ' דה בושר.

<עדו אבגר: בדיוק, דה בושר.

<עדו אבגר: בקיצור, הם אומרים שההשקעה בישראל בספורט הישגי היא נמוכה יחסית למדינות אחרות, שוב, עם מגבלות מתודולוגיות שיש על הקביעה הזאת.

<עדו אבגר: דבר נוסף שהם עשו, הם בעצם יצרו איזשהו מודל סטטיסטי שבוחן, אם אלה התפוקות שאתה משקיע בספורט הישגי, מה התוצאה הצפויה, ומהבחינה הזאת עורכי המחקר מצאו שיחס התפוקה-תשומה בישראל הוא לא יעיל, משמע, ההישגים בפועל נמוכים מההישגים שהיו מצופים לאור ההשקעה שכן מתקיימת בישראל, ומכך הם מגיעים למסקנה ועם זה אני אסיים, שהיות שהמצב הזה הוא לא מתרחש רק בישראל, הוא מתרחש גם במדינות נוספות בגודל דומה, המסקנה של עורכי המחקר היא שכפי הנראה נדרשת איזושהי השקעה כספית מינימלית בשביל להגיע לתוצאות בלי קשר לגודל של המדינה.

<עדו אבגר: קודם כל צריך להביא איזשהו סכום ראשוני בשביל בכלל להתחיל להשתתף במשחק הזה.

<עדו אבגר: תודה רבה.

עודד פורר: כשאני קיבלתי את המחקר הזה, מצד אחד הוא לא מפתיע, מצד שני אתה רואה בו מספרים שהם קצת מטרידים מהבחינה של איפה אנחנו עומדים ביחס למדינות דומות, אז אם אתה מסתכל, ואני דווקא אפנה אתכם אולי לטבלה הראשונה, אם מדינה כמו הונגריה עם פחות מעשרה מיליון תושבים, בין 1964 ל-2016 הביאה 291 מדליות, אז אנחנו מבינים שיש פה איזשהו פער, אז אני לא אלך אולי למדינות מהגוש המזרחי לשעבר, שאפשר להגיד שעד שנות ה-90' הן עוד היו, חלק, אבל גם מדינה כמו נורבגיה שקטנה ממדינת ישראל במספר התושבים באופן משמעותי, עם 63 מדליות, מדינה כמו אירלנד עם 5 מיליון תושבים, עם 22 מדליות, פורטוגל עם 17 ואנחנו נמצאים הרחק מאחור, אנחנו מדברים על פער שהוא מאות אחוזים מבחינת מספר המדליות שהצליחה ישראל להשיג ושהיא גם מצליחה.

עודד פורר: גם אם אני מסתכל, מאז שהשגנו את המדליה הראשונה שלנו ועד היום, זה לא שחזרנו מאיזושהי אולימפיאדה עשר מדליות, אז אנחנו מצליחים בין אפס לשניים.

עודד פורר: זה בערך הממוצע.

עודד פורר: מה שברור לחלוטין, אם עכשיו ילד מסתכל ואומר, אני רוצה להיות ספורטאי אולימפי, אין לו הרבה דוגמאות במדינת ישראל.

עודד פורר: לא אתייחס לדיון אחר על איך אנחנו מתייחסים כן למדליסטים האולימפיים שלנו, עשר ו-20 שנה אחרי שהם לקחו מדליה ואיפה הם נמצאים, זה דיון אחר למרות שהוא קשור זה בזה.

עודד פורר: כשאתה רוצה לקחת ילד ולהפוך אותו לספורטאי אולימפי, אתה צריך שיהיה לו איזה מודל, איזה מישהו שהוא מסתכל ואומר, אני רוצה להיות כזה.

עודד פורר: במדינות מסוימות חבר'ה שזכו במדליה הופכים להיות אייקון שהמדינה אומרת, עליהם אני שומרת כאייקונים כדי שהם ישמרו.

עודד פורר: זה סיפור אחר, הוא חלק מהעניין.

עודד פורר: הסיפור השני הוא כמובן ההשקעה בגילאים הצעירים ברמת הבנייה של בסיס שממנו יכולים לצמוח ספורטאים הישגיים.

עודד פורר: הסיפור השלישי הוא באמת ההכנה ההישגית מעבר לזה.

עודד פורר: לצערי משרד הספורט לא הגיע בזמן, אבל ניתן לפחות למי שכן כאן, להתייחס, ואולי אני אתחיל עם הוועד האולימפי.

עודד פורר: גילי.

<גיל לוסטיג: תודה על קיום הדיון.

<גיל לוסטיג: אני מצר על זה שלא קיבלנו את המחקר הזה לפני כן, כשיכולנו קצת ללמוד עליו, אבל ברשותכם כמה נתונים נוספים שיוסיפו לכולנו להיות קצת יותר חכמים ובקיאים בנושא הזה של משחקים אולימפיים, השגת מדליות וכדומה.

<גיל לוסטיג: זה טוב ויפה לקחת את הסיפור הזה של 50 שנה ולהשוות את המדליות, אבל צריך להבין שב-1984 בעצם הוקמה היחידה לספורט הישגי לאחר שהוחלט שמספיק עם ההשתתפות בספורט, אלא צריך גם להצליח בספורט.

<גיל לוסטיג: הגיע תומאס למפרט, מומחה יהודי ממוצא פולני שעבד בגרמניה, הגיע לארץ ושינה בעצם את כל התפיסה שמדברת על ספורט הישגי, שמה שהיום הם לחם חוקם של כל מי שעוסק בספורט, של הגשת תוכניות, הצבת יעדים, מטרות, בדיקת ביצוע מול תכנון, תיעוד מלא, מעקב, מחקרים וכל מה שקשור לזה.

<גיל לוסטיג: בעבר זה היו מילים גסות, מילים שלא היו קיימות בלקסיקון.

<גיל לוסטיג: הכול היה באלתורים כאלה ואחרים.

<גיל לוסטיג: לשמחתנו הרבה, מהקמת היחידה, שזה היה השינוי הדרמטי, אני חושב, הכי גדול שהיה, התחילו לדבר ולהגיד שאם אנחנו מצטיינים בהרבה מאוד תחומים, אין שום סיבה שלא נצטיין בספורט.

<גיל לוסטיג: בבדיקה שעשתה היחידה לספורט הישגי מהשוואת ההישגים לפי מחזורים אולימפיים, אז אנחנו רואים שספורטאי ישראל לא זכו עד מחזור ברצלונה 92' במדליה באליפויות עולם, אליפויות אירופה, אף מדליה אחת, ומ-92' שבעצם נפרצה תקרת הזכוכית, התחלנו בעלייה מאוד משמעותית בזכייה במדליות, שבמחזורים האולימפיים האחרונים זה יותר מ-30 מדליות במחזור אולימפי באליפויות עולם, אליפויות אירופה ומשחקים אולימפיים, שזו עלייה מאוד דרמטית, אבל צריך לקחת בחשבון כמה נתונים.

<גיל לוסטיג: אחד, במשחקים אולימפיים משתתפים 206 מדינות.

<גיל לוסטיג: אגב, זה יותר ממספר המדינות שמוכרות באו"ם, ומתוך ה-206 מדינות, 60% מהן חוזרות ללא מדליה בכלל, גם מדינות הרבה יותר גדולות מאיתנו במספר התושבים.

עודד פורר: כמו?

<גיל לוסטיג: כמו הודו.

<גיל לוסטיג: אם תבדוק את הודו למשל, שזו המדינה מספר 2 בעולם, ותבדוק את הודו במספר המדליות שלה, תראה שהמספר שלה הוא יותר נמוך משלנו.

<גיל לוסטיג: יש דוגמאות רבות.

<גיל לוסטיג: גם פורטוגל.

<גיל לוסטיג: אם היינו שואלים כל ילד ברחוב היום אם פורטוגל היא מעצמה יותר גדולה מישראל, כולם היו אומרים, בוודאי, פורטוגל היא מעצמת ספורט.

<גיל לוסטיג: פורטוגל במשחקים האולימפיים האלה, בריאו – אפס מדליות.

<גיל לוסטיג: צריך לזכור את הנתונים האלה, ש-60% מהמדינות חוזרות ללא מדליות.

<גיל לוסטיג: אגב, במשחקים האולימפיים האלה, זה היה המספר הרב ביותר של מדינות שזכו במדליות.

<גיל לוסטיג: 87 מדינות חזרו עם מדליות, שה-87 האלה, יש כאלה שזה הספורט העולמי היום שקונים ספורטאים.

<גיל לוסטיג: פשוט קונים, במיוחד המדינות האמירויות, כל אלה שיש להם הרבה כסף, קונים פשוט את הספורטאים שלהם.

<גיל לוסטיג: בקטאר זכו בסגנות אליפות עולם בכדוריד.

<גיל לוסטיג: מה לקטאר ולכדוריד?

<גיל לוסטיג: אין.

<גיל לוסטיג: כל השחקנים שם, אולי חוץ מאחד או שניים, פשוט הביאו אותם ממדינות יוגוסלביה לשעבר.

<גיל לוסטיג: זה נתון ראשון שאני חייב שהחברים - - -

עודד פורר: גם אנחנו קנינו חלק מהזוכים שלנו באמצעות העלייה שהגיעה לכאן, שאגב, אני חושב שפה אנחנו מפספסים בגדול.

<גיל לוסטיג: חס וחלילה, עלייה זו הקליטה הכי טובה.

<גיל לוסטיג: יש לנו גם נציגים ממשרד הקליטה.

<גיל לוסטיג: זה שיתוף פעולה מבורך.

<גיל לוסטיג: אגב, התרומה העיקרית שלהם היא לא בספורטאים, היא במאמנים ובאנשי המקצוע שלהם.

<גיל לוסטיג: שם התרומה העיקרית שלהם.

עודד פורר: השאלה אם אנחנו מנצלים את זה.

<גיל לוסטיג: אתה בטח מכיר את זה מקרוב, היית שם.

עודד פורר: אתן דוגמא.

עודד פורר: יש מאמן לסייף.

עודד פורר: סייף הוא ענף אולימפי, נכון?

<גיל לוסטיג: בוודאי.

עודד פורר: יש מאמן סייף, הוא גר במעלות.

עודד פורר: זה מאמן שאימן והוציא תחת הידיים שלו מישראל עשרות מדליסטים בכל הענפים הבינלאומיים, רק מה, יש תופעה מעניינת: אחת, שכשהספורטאי צומח, חלקם עוזבים את הארץ.

עודד פורר: חלק מהם גם מתחרים תחת מדינות אחרות או שהם מוצאים את עצמם עם זה שעדיף לו ללכת ולקחת מלגת לימודים באוניברסיטה יוקרתית בארצות הברית או במדינות כאלה, עוזב את הארץ, הוא קיבל את הבסיס ואת ההכשרה שלו פה, אבל את הבנפיט הוא מרוויח בחו"ל.

עודד פורר: זאת גם כן נקודה שצריך להתייחס אליה.

<גיל לוסטיג: בהחלט.

עודד פורר: כמה כאלה אנחנו מפספסים בדרך.

<גיל לוסטיג: אתה מדבר על יעקב פרדמן.

<גיל לוסטיג: אם תרצה, נתייחס גם לזה.

<גיל לוסטיג: אני רוצה קודם את הנתונים, כי אני חושב שחשוב מאוד בנושא הזה להבין מה קורה בעולם בנושא האולימפי.

<גיל לוסטיג: אני אתן לכם דוגמא.

<גיל לוסטיג: ב-92' זו הייתה הפעם האחרונה שברית המועצות הופיעה בשם חבר העמים.

<גיל לוסטיג: זאת הייתה הפעם האחרונה שהיא הופיעה ככזו.

<גיל לוסטיג: מאז שברית המועצות פורקה, יוגוסלביה פורקה לשבע מדינות: צ'כוסלובקיה, צ'כיה וסלובקיה, כל מדינה כזאת זו מעצמה.

<גיל לוסטיג: אם פעם ג'ודאי ישראלי או אילנה קרטיש, ספורטאית עם ארבע מדליות באליפויות אירופה בהיאבקות, הייתה - - -

עודד פורר: אולי היא תחזור בפעם הבאה עם מדליה אולימפית.

<גיל לוסטיג: אנחנו מקווים.

<גיל לוסטיג: אם אילנה הייתה צריכה להתמודד מול אחת מברית המועצות, אז היא הייתה באמת מצוינת, אבל היא הייתה אחת.

<גיל לוסטיג: היום יש לה בילורוסיה, אוקראינה, ליטא, לטביה וכדומה, כל אחת זו מעצמת ספורט, הרבה יותר גדולה מאיתנו, עם ניסיון יותר רב, ידע יותר רב, יותר כישרונות.

<גיל לוסטיג: מהפכה.

<גיל לוסטיג: פעם מדינת ישראל בכדורסל הגיעה למקום שני כשהיא הצליחה לנצח ניצחון היסטורי את - - -

עודד פורר: פעם גם בליגת העל שיחקו ישראלים.

עודד פורר: גם מכבי תל אביב פעם הייתה קבוצה ישראלית.

<גיל לוסטיג: זה דיון אחר.

עודד פורר: פעם אהדתי אותם כקבוצה ישראלית.

עודד פורר: היום כבר לא.

<גיל לוסטיג: הרבה יותר קשה לזכות היום במדליות בכל תחרות בינלאומית בגלל שהתחרות שם היא עם הרבה יותר מדינות, בטח כשאנחנו מתמודדים באירופה, שרוב המדליות מושגות משם, ואת הנתונים האלה צריכים לקחת בחשבון.

<גיל לוסטיג: אני מסכים לחלוטין, בתחילת דבריך שאמרת, הנקודה הבעייתית ביותר היא המשאבים שלנו לעומת מדינות אחרות.

<גיל לוסטיג: בסייף זה ברור שצריך, ואני תיכף אגע אפילו איפה.

<גיל לוסטיג: אתה גם נגעת בזה.

<גיל לוסטיג: אי אפשר להשוות למספר התושבים באוכלוסייה, כי זה לא רלוונטי.

<גיל לוסטיג: מה שצריך לבדוק זה כמה ספורטאים פעילים יש במדינת ישראל.

<גיל לוסטיג: במדינת ישראל יש 120,000 ספורטאים פעילים.

<גיל לוסטיג: זה אומר, ספורטאים שעשו ארבע תחרויות בשנה והם מעל גיל 13.

<גיל לוסטיג: באיגודים מסוימים זה אפילו קצת יותר נמוך.

<גיל לוסטיג: רובם זה כדורגל וכדורסל.

<גיל לוסטיג: מתוך אלה אנחנו מוציאים את הספורטאים.

<גיל לוסטיג: אני אומר לכם שוב, אולי זה נשמע חוסר צניעות, אבל בעניין הזה היחידה לספורט השיגי עושה ניסים ונפלאות.

<גיל לוסטיג: ממש מבנה אנכי, אין לנו מבנה פירמידיאלי בכלל, נורמלי.

<גיל לוסטיג: אנחנו ממבנה אנכי - - -

עודד פורר: על זה דיברתי בהתחלה.

<גיל לוסטיג: נכון.

<גיל לוסטיג: אמרתי, אתה אמרת את זה.

<גיל לוסטיג: הנתונים שלנו הם כאלה שאנחנו צריכים לבחור מכלום את הספורטאים שלנו.

<גיל לוסטיג: עיר קטנה בגרמניה, יש לה יותר ספורטאים פעילים מאשר לנו.

<גיל לוסטיג: כשאנחנו מדברים על נשים, המצב הזה הוא עוד אבסורדי הרבה יותר, רק 20% נשים.

<גיל לוסטיג: היחידה לספורט הישגי עובדת לפי קריטריונים ולפי שוויון הזדמנויות.

<גיל לוסטיג: כשמגיעים למשחקים האולימפיים, יש יותר נשים מאשר גברים.

<גיל לוסטיג: במשחקים האולימפיים האחרונים גם הספורטאיות שלנו הגיעו לתוצאות יותר טובות מהגברים.

<גיל לוסטיג: דרך אגב, פרופ' דה בושר, זה אחד הדברים שהיא ציינה שם לטובה, שהיחידה לספורט הישגי במה שיש לה, עושה את המקסימום.

<גיל לוסטיג: אין ספק שמה שאמרת הוא משמעותי.

<גיל לוסטיג: אם היית אומר לי לזקק את הנושא, אז אני אומר, הוא בשני פרמטרים ואת שניהם הזכרת: אחד, זה בעתודה ההישגית שלנו.

<גיל לוסטיג: אין צל של ספק שמי שמגיע ליחידה לספורט הישגי הוא מסודר.

<גיל לוסטיג: הוא מסודר מבחינת תוכניות העבודה שלו, הוא מסודר מבחינת המחנות.

<גיל לוסטיג: מינהל הספורט, אני יכול להגיד לזכותם, לנושא הזה עושים את הכול כדי שהספורטאים שמגיעים לטופ הזה, הם כבר יהלומים, הם מקבלים את הכול.

<גיל לוסטיג: הבעיה שלנו היא שכבה אחת מתחת.

<גיל לוסטיג: יש תוכנית מגירה שאמרנו, זה לא הרבה כסף, זה 10-12 מיליון שקל בשנה, אנחנו יכולים לעשות מהפיכה בנושא הזה.

<גיל לוסטיג: הצעירים שלנו מקופחים ולא נעים לי להגיד, בעיקר בפריפריה.

<גיל לוסטיג: הספורט הופך להיות ספורט לעשירים.

<גיל לוסטיג: אם אנחנו רוצים להשתוות למדינות אחרות בעולם, הדבר הראשון שהספורטאים האלה צריכים זה ניסיון בינלאומי, וניסיון בינלאומי, בגלל שאנחנו בישראל ואנחנו מתחרים באירופה, עולה הרבה כסף, ובגדול, לצעירים האלה שעדיין לא עשו את קפיצת המדרגה, אין את המשאבים האלה לנסוע, ושם נוצר פער מאוד גדול וחייבים סוף סוף לטפל, ובשביל זה אני מברך על הדיון, לטפל בגילאים הצעירים האלה ולהוסיף משאבים מסומנים נקודתית לספורטאים האלה.

<גיל לוסטיג: ספורטאי בגיל קדטים צריך לעשות ארבע-חמש תחרויות בשנה, בינלאומיות.

<גיל לוסטיג: ספורטאי בגיל נוער צריך לקבל שש-שמונה וספורטאי עתודה צריך לקבל שמונה-עשר תחרויות בשנה.

<גיל לוסטיג: רק העשירים יכולים לעשות את זה.

<גיל לוסטיג: אני אומר את זה בכאב, כאזרח.

<גיל לוסטיג: הדבר השני שציינת אותו זה יכולת המאמנים שלנו.

<גיל לוסטיג: אני אומר את זה בכאב.

<גיל לוסטיג: רמת המאמנים שלנו, בטח בגילאים הצעירים היא לא ברמה מספקת ולכן אנחנו צריכים לעשות מאמץ מאוד גדול גם על ידי הבאת מאמנים מחו"ל, ואנחנו עושים את זה ברמות הגבוהות.

<גיל לוסטיג: קיימתם דיון פה על הנושא של מעמד המאמן, שהמאמנים, יהיו להם תנאים.

<גיל לוסטיג: אלה שתי הנקודות המרכזיות.

<גיל לוסטיג: אם אתה שואל אותי איך צריך לעשות את זה, זה צריך לצאת ממשרד הספורט.

<גיל לוסטיג: משרד הספורט צריך להוביל את זה, אבל זה צריך לצאת.

<גיל לוסטיג: צריכה להיות תוכנית מדינית סדורה.

<גיל לוסטיג: כל המשרדים צריכים להיות מאוחדים.

<גיל לוסטיג: משרד הקליטה, הזכרת אותו קודם.

<גיל לוסטיג: משרד הרווחה, ככל שיהיו לנו יותר ספורטאים בגילאים הצעירים, הם יהיו פחות נזקקים לשירותי הרווחה.

<גיל לוסטיג: משרד הבריאות, ככל שיעסקו בגילאים צעירים, תופעות ההשמנה והפעילות הזאת, הם בגיל מבוגר יצטרכו פחות את שירותי הבריאות.

<גיל לוסטיג: משרד החינוך כמובן.

<גיל לוסטיג: חבר'ה, אני כבר לא מדבר על זה שמורים לחינוך גופני מזמן הבינו שהם השגרירים הראשונים והמתווכחים הראשונים לספורט.

<גיל לוסטיג: אין כניסה למערכת הספורט למערכת החינוך חוץ מהתאחדות בתי ספר, וכך הלאה.

<גיל לוסטיג: הנגב והגליל, כדי לטפל באותה בעיה של הפריפריה, וכל משרד אחר שיכול לתרום לנושא הזה.

<גיל לוסטיג: צריכה להיות תוכנית מדינית איך אנחנו מגדילים את בסיס הפירמידה.

<גיל לוסטיג: בעתודה ההישגית נותנים משאבים לחבר'ה הצעירים האלה כדי שבאמת יגיעו אלינו.

עודד פורר: אתה יודע בשליפה לתת לי דוגמאות לבסיס פירמידה במדינות אחרות כמו שנתתי לדוגמא, למשל בשבדיה מה הוא בסיס הפירמידה?

עודד פורר: כמה ספורטאים פעילים?

<גיל לוסטיג: אני יכול להגיד לך שביפן, סתם אני נותן לך את יפן בגלל הג'ודו, יש מיליון ג'ודאים רשומים.

<קריאה: כמה אוכלוסיית הנוער?

<גיל לוסטיג: 3,000.

עודד פורר: כמה אוכלוסיית יפן?

עודד פורר: זאת השאלה גם.

<גיל לוסטיג: יפן לדעתי 60 מיליון, משהו כזה.

עודד פורר: אם מישהו ידע לבדוק מדינות כמו שבדיה וניו זילנד ואירלנד, להגיד את המספרים.

<גיל לוסטיג: עשינו פעם השוואה לדנמרק.

<גיל לוסטיג: 90% מהילדים במועדוני ספורט.

<גיל לוסטיג: אם תרצו כמובן לענות לשאלות, אני אשמח.

עודד פורר: אריק קפלן.

<אריק קפלן: אריק קפלן.

<אריק קפלן: אני מייצג את התאחדות "אילת", הספורט שאינו אולימפי במדינת ישראל.

<אריק קפלן: תיכף אני אגיד איך זה מתקשר.

<אריק קפלן: קודם כול, אני מצטרף די לסיפא של גילי.

<אריק קפלן: כפי שאתה אמרת, הבעיה מתחילה בכלל בבתי הספר, במשרד החינוך.

<אריק קפלן: זה הבסיס.

<אריק קפלן: ברגע ששם אין ספורט כמו שצריך, ולדעתי משרד החינוך היה צריך לשבת פה גם בדיון, המפקח על החינוך הגופני.

עודד פורר: אתם הזמנתם את משרד החינוך?

<יהודית גידלי: משרד החינוך מקבל הכול.

עודד פורר: גם לדיון הקודם הם לא הגיעו.

<יהודית גידלי: נכון, אתה צודק.

<יהודית גידלי: הם גם אמרו שזה לא שייך אליהם.

<אריק קפלן: זה בדיוק העניין.

עודד פורר: הוועדה מזמנת נציג של משרד החינוך.

עודד פורר: יש מספיק עובדים במשרד החינוך.

עודד פורר: אני מניח שאפשר למצוא אחד מהם שיוכל להגיע לפה ולתת התייחסות על העמדה של משרד החינוך.

עודד פורר: אני אבקש גם שזה יכנס לסיכום.

עודד פורר: לדעתי זה נכנס גם בסיכום הקודם שלנו.

<יהודית גידלי: אכן נכנס לסיכום הקודם.

עודד פורר: אני מבקש שזה יכנס לסיכום ואני גם אבקש מיו"ר הוועדה להוציא מכתב לשר החינוך על זה שפעמיים, שני דיונים של ועדת המשנה לספורט, שעוסקים בנושאים חינוכיים, משרד החינוך בחר להתעלם ולא לשלוח נציג.

עודד פורר: אם הוא רוצה שאני אוציא ואחתום, אני אוציא ואחתום, אין לי בעיה.

<יהודית גידלי: אני אוציא לך אחרי הישיבה.

<אריק קפלן: זה בדיוק מתקשר לעניין שמשרד החינוך, ואני לא מדבר דווקא על המפמ"ר שבאופן אישי אני יודע שיש ניסיונות איתו כן לקדם דברים.

<אריק קפלן: לדעתי זו מדיניות של משרד כמשרד, שהספורט כספורט זה משהו שולי.

<אריק קפלן: ההתייחסות היא בהתאם ואין תמיכה.

<אריק קפלן: אם אנחנו לא נצליח ללמד את זה שמורה לספורט יראה ילד מוכשר, ידאג להפנות אותו למקום כלשהו, לא נגיע לספורטאים האלה.

<אריק קפלן: לא לגילי אצלו ביחידה ולא ביחידה אצלנו יש אפשרות לאתר ילד בבית ספר.

<אריק קפלן: זה תפקיד של המורה.

<אריק קפלן: המורים רואים אותם והם צריכים להעביר אותם אלינו ומשם להתחיל להתקדם, ופה התקלה הראשונה בעצם ואם נצליח לטפל בה, אני מאמין שאנחנו נצליח משמעותית להגדיל את מספר הספורטאים ואת ההישגים בכלל בספורט הישראלי.

<אריק קפלן: זה הדבר הראשון.

<אריק קפלן: דבר שני זה נושא המועדונים.

<אריק קפלן: המושג של מועדון במדינת ישראל כמעט לא קיים.

<אריק קפלן: יש חוג, וזה מתקשר גם לנושא של רשויות מקומיות שלפעמים מתקצבות חוגים אבל הן לא בודקות אפילו אם הילדים שמשתייכים לאיגוד, אם זה מאמן עם תעודה כלשהי, עם הכשרה כלשהי.

<אריק קפלן: הרבה פעמים באים לאיזה מקלט, מתאמנים, אם זה ג'יוג'יטסו או אם זה ג'ודו.

<אריק קפלן: הם לא מתחרים בשום מקום באיגוד אחרי זה, בשום תחרות.

<אריק קפלן: הכסף פה נמצא בדף לצורך העניין, כי הרשות מתקצבת, אבל זה לא מגיע לספורט ההישגי אחרי זה ונשאר אותו ילד שמגיע פעם בשבוע לג'ודו או הג'יוג'יטסו, מתאמן וחוזר הביתה ואף אחד לא יודע ממנו, לכן גם כן צריכים לעשות איזה שיתוף פעולה עם השלטון המקומי.

עודד פורר: יש פה נציג של שלטון מקומי?

<יהודית גידלי: הוזמן, כן.

<אריק קפלן: אם הם רוצים לתקצב, לתת אישור חוג למרכז כלשהו, מרכז קהילתי, שיוודאו שהם עובדים עם האיגוד הרלוונטי במדינת ישראל.

<אריק קפלן: יש איגוד אחד רשמי לכל ענף.

<אריק קפלן: איזשהו שיתוף פעולה, שיהיה תנאי.

<אריק קפלן: אם אנחנו בונים את המגדל הזה, אנחנו נצליח להתקדם.

<אריק קפלן: זה דבר לדעתי די חובה.

<אריק קפלן: דבר אחרון.

<אריק קפלן: הספורט כפי שידוע, מחולק לספורט אולימפי וספורט - - -.

<אריק קפלן: בשנה האחרונה שונתה השיטה והחל מטוקיו 2020 עיר מארחת רשאית לבחור מספר ענפים שיצטרפו אליה ויהיו אולימפיים, זאת אומרת, ענף לא אולימפי הולך לארבע שנים להיות ענף אולימפי.

<אריק קפלן: יכול להיות שימשיך הלאה.

<אריק קפלן: לצורך העניין, בטוקיו נבחרו הטיפוס והסקייטבורד והקרטה, גלישת גלים וטיפוס על קירות.

<אריק קפלן: זה ענפים שלא היו.

עודד פורר: סומו זה ענף אולימפי?

עודד פורר: שואלת מנהלת הוועדה.

<אריק קפלן: לא.

<יהודית גידלי: אמרתי, זה מתאים ליפן.

<אריק קפלן: אבל הם לא בחרו.

<אריק קפלן: בכל מקרה, היום הספורט הלא אולימפי כמעט לא מקבל כלום.

<אריק קפלן: לצורך העניין, איך אפשר יהיה לבוא לגילי בטענות אחרי זה, למה אין לנו מדליות בקרטה או בטיפוס או בדברים כאלה שהספורט הלא אולימפי שהוא לא היה אצלו עד היום אלא היה אצלנו, לא קיבל כמעט כלום, ואחרי זה יבואו אליו בטענות ב-2020.

<אריק קפלן: חייבים לתקצב את כלל הספורט, לא רק את הספורט האולימפי, כי מעבר לזה שיש את ההישגים עצמם, לצורך הדיון הזה, זה מהווה בסיס גם לספורט האולימפי, וזה צריך לקחת בחשבון.

עודד פורר: אילנה, את רוצה לומר משהו?

<אילנה קרטיש: כן.

<אילנה קרטיש: אני באה מספורט לא כל כך מפותח.

<אילנה קרטיש: אני דווקא מסכימה עם - - -

עודד פורר: בדיוק דיברנו על זה, יואל, שביפן יש מיליון ג'ודאים רשומים ובישראל רק 3,000.

<אילנה קרטיש: אני אתן דוגמא.

<אילנה קרטיש: מישהו שבא מענף הספורט שלי, לדוגמא, ארצות הברית.

<אילנה קרטיש: אצלם כבר בחלק ממסגרת בית הספר יש שיעורי היאבקות.

<אילנה קרטיש: כבר מגיל קטן הם מתרגלים.

<אילנה קרטיש: הם כבר צוברים את הפער הגדול בהשוואה לספורטאי רגיל שמתחיל בגילאי 15-16, מאוחר יותר את ענף הספורט, מה שבעצם כבר בגיל 17 אצלם יש אלוף עולם בבוגרים, אצלנו רק בגילאים האלה מתחילים להתחרות, אז פה בעצם רואים את הפער.

<אילנה קרטיש: אם יש אפשרות לעשות מקצוע בחירה בבתי ספר, חלק ממסגרת שיאפשר להיפתח לעוד ענפי ספורט, אני לא מדברת רק על היאבקות, על ג'ודו, אנחנו יכולים להפוך להיות מעצמה באיזשהו שלב.

עודד פורר: אוקי, תודה.

עודד פורר: ליאוניד שולמן.

<ליאוניד שולמן: שמעתי מה שגילי אמר.

<ליאוניד שולמן: אני לא חושב שיש במדינה איש מקצוע יותר מגילי, שמאז שעליתי לארץ ראיתי אותו באמצע של פעילות ספורטיבית הישגית.

עודד פורר: מתי אתה עלית, ליאוניד?

<ליאוניד שולמן: בשנת 90'.

<ליאוניד שולמן: גם דיברו שצריך לאחד את כל המשרדים לצורך העלאת המודעות של הספורט ופרסום.

<ליאוניד שולמן: אני חושב שאחת מהבעיות זה באמת הילדים בבתי הספר שמשחקים בסמרטפונים ובכל מיני משחקי גאדג'ט.

<ליאוניד שולמן: לא מודעים מספיק להישגים של הספורטאים הצעירים בני 17-18 בענפים שונים.

<ליאוניד שולמן: אני חושב שזה לא מקודם מספיק.

<ליאוניד שולמן: - - - דרך להצלחה של הספורטאים הצעירים שימשוך אותם לבוא ולנסות ללכת אחרי הספורטאים האלה שהצליחו.

<ליאוניד שולמן: גם גילי נגע במעמד של המאמן.

<ליאוניד שולמן: זה באמת נושא מאוד חשוב כי לא יהיו מדליות באולימפיאדות אם לא יהיה מעמד רציני של מאמן, כי הרבה ספורטאים שלי שחשבתי שאולי הם ימשיכו במה שאני עושה, הם אומרים, לא רוצים לעבוד קשה כמו שאתה עובד.

<ליאוניד שולמן: אנחנו בחרנו לעבוד במפעל באיזשהו מקצוע אחר, אבל לא קשה כמו שהם ראו איך שאני עבדתי.

<ליאוניד שולמן: מעמד של מאמן, אני חושב שזה אחד מהמפתחות החשובים להכין ספורטאים.

<ליאוניד שולמן: בטח שזה טווח ארוך.

<ליאוניד שולמן: זה ייקח לא פחות מעשר שנים.

<ליאוניד שולמן: זה לא מהיום למחר, אבל זה נושא חשוב שצריכים לדון בו.

<ליאוניד שולמן: אני מיולי אדלשטיין לפני 25 שנים שמעתי איך הוא אמר, אנחנו נעבוד בשביל מעמד של המאמן.

<ליאוניד שולמן: הייתי עולה חדש ובאתי לפה.

עודד פורר: כמה מתאבקים רשומים באיגוד, ילדים?

<ליאוניד שולמן: אני חושב שבסביבות 500 פלוס.

<ליאוניד שולמן: הכמות לא תמיד קובעת.

<ליאוניד שולמן: הפירמידה שגילי כל הזמן אומר שהיא לא קיימת עד הסוף, שלמה, יש ספורט השיגי שהוא מסובסד מצוין.

<ליאוניד שולמן: יש אולי הרבה "פרחי ספורט".

<ליאוניד שולמן: אין באמצע.

<ליאוניד שולמן: למשל בברית המועצות היו דרגות עד לאומן ספורט.

<ליאוניד שולמן: אומן ספורט בינלאומי למשל, זה לא כסף, זה המעמד הזה של להיות אומן ספורט של ברית המועצות.

<ליאוניד שולמן: למשל באוקראינה, רוסיה, זה היה חשוב לילדים.

<ליאוניד שולמן: אפילו לא להתפרנס, אבל להגיע למעמד שכולם יודעים שהוא מקצוען באחד מענפי הספורט.

<ליאוניד שולמן: לדוגמא, אחד מהספורטאים שלי שעכשיו מתלבט אם לפרוש או לא, הוא כמה פעמים עשה מבחן פסיכומטרי.

<ליאוניד שולמן: היו חסרים לו 20 נקודות.

<ליאוניד שולמן: הוא רוצה ללמוד כלכלה.

<ליאוניד שולמן: אני חושב שבן אדם שמגיע לנבחרת ישראל או לאיזשהו מעמד בארץ, אני גם דיברתי על זה בזמנו עם אורי שפר, צריך לחשוב על אומן ספורט של ישראל או אומן ספורט בינלאומי שיהיו לו בונוסים להתקבל לאוניברסיטה.

עודד פורר: יש מלגות לספורטאים באוניברסיטאות?

<ליאוניד שולמן: זה רק מי שהיה באולימפיאדה עד כמה שידוע לי.

עודד פורר: איזה מלגות יש?

<גיל לוסטיג: כל ספורטאי אולימפי זכאי למלגת לימודים של 30,000 שקל לשלוש שנים.

<ליאוניד שולמן: אבל יש הרבה בשכבה הזאת של הפירמידה הזאת שאין להם זכות כזאת שיהיה להם סבסוד.

<ליאוניד שולמן: גם חשוב שבתנאי קבלה, אם ספורטאי הגיע לאיזושהי רמה מסוימת של נבחרת ישראל וייצג את המדינה באליפויות אירופה או העולם, יהיה לו בונוס בזמן שהוא ילך לעבור את המבחן הפסיכומטרי, שלפעמים חסר קצת נקודות, אז הוא אומר, אני צריך ללכת עוד פעם ללמוד, לעבוד וכו'.

<ליאוניד שולמן: אני חושב לעזור לספורטאים.

<ליאוניד שולמן: זה ייתן לספורטאים שלנו, חברי הנבחרת, אחר כך להסתדר בחיים בעתיד.

<ליאוניד שולמן: אני חושב שזו נקודה המשך של הספורטאים שפורשים או שעדיין נשארים כדי להיות יריבי קרב לדור יותר צעיר, אבל הם מקבלים איזושהי עזרה בלימודים באוניברסיטה.

<ליאוניד שולמן: זה גם חשוב.

<ליאוניד שולמן: מה שקשור, כמו שגילי אמר, ספורט לעשירים.

<ליאוניד שולמן: אני גם מסכים עם גילי.

<ליאוניד שולמן: יש הרבה חוגים של רווחה שאין שם בכלל סיכוי לילד להגיע להישגים, אבל הם חינם אולי, חוגים פעמיים בשבוע.

<ליאוניד שולמן: אני חושב שברווחה צריכה להיות איזושהי מדיניות להמציא נושא של ואוצ'רים לילדים ממשפחות נזקקות, שהרווחה תחליט עליהם והכסף הזה יעבור לאותם מועדונים שהילדים יבחרו להתאמן, במועדונים שמביאים הישגים.

<ליאוניד שולמן: אותו ילד ממשפחה מרובת ילדים או ממצב סוציו אקונומי קשה, הוא ידע, אם הוא בוחר איזשהו מועדון, לא חשוב, כדורגל, היאבקות, אגרוף, אז אותו כסף מהרווחה שמשקיעים לחוגי רווחה פעמיים בשבוע ואין שם שום סיכוי להגיע להישגים, ילך לאותו מועדון לפי איזשהו דיווח או בקרה.

<ליאוניד שולמן: אני לא אומר סתם להעביר כסף, אבל אני חושב שזה נושא למחשבה, איך לאחד את המשאבים גם של הרווחה, גם של משרד החינוך, גם של מינהל הספורט, לאותה מטרה, להפנות ילדים מוכשרים למועדונים שמביאים הישגים, שהם מועדונים שהם מכירים אותם.

<ליאוניד שולמן: לפעמים ילד בא ושואל כמה זה עולה והולך לאיזשהו חוג אחר.

<ליאוניד שולמן: אם תהיה איזושהי קרן בשביל זה, בשביל כל הערים ברמה ארצית או ברמה של עיריות, זה מאוד חשוב שהורים ידעו שיש קרן לילדים ספורטאים במצבים מסוים.

<ליאוניד שולמן: עוד פעם אני אומר, זו לא בעיה כמו שיש בצרפת איזושהי פנימיית ספורט והולכים אליה ילדים, או בברזיל משכונות מצוקה ושמים שם מאמן מקצועי ומהם צומחים ספורטאים אולימפיים.

<ליאוניד שולמן: אני גם שמעתי מפרופסורית מבלגיה שעשתה דוקטורט, ואני גם חושב שצריך להשקיע גם בפריפריה.

<ליאוניד שולמן: בווינגייט אתה לא יכול לרכז את כל הספורט.

<ליאוניד שולמן: צריך גם בצפון, גם בדרום לחזק מועדונים.

<ליאוניד שולמן: אין נבחרת חזקה אם אין מועדונים חזקים.

<ליאוניד שולמן: מה זה מושג מועדון?

<ליאוניד שולמן: צריכים מקבלי ההחלטות לקבל, אבל אם לא יהיו מועדונים חזקים, לא יצאו ספורטאים לנבחרת.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: דניאל אורן, מנהל היחידה לספורט הישגי.

<דניאל אורן: בוקר טוב.

<דניאל אורן: אני מכיר את הטבלאות האלה, אבל אנחנו צריכים מאוד להיזהר בסטטיסטיקות.

<דניאל אורן: קודם כול לשמחתנו, הגידול באוכלוסייה בישראל, אנחנו מדינה שגדלה גם ב-50 שנה האחרונות, הרבה יותר מהרבה מדינות אירופאיות.

<דניאל אורן: שניים, צריכים לזכור שיש לנו בעיה, לצערנו, ששני מגזרים, גם המגזר החרדי-דתי וגם המגזר הערבי, פחות פעילים מבחינת הספורט, לא מדבר על הספורטאים הערבים בכדורגל.

<דניאל אורן: בענפים אישיים כמעט שאנחנו לא רואים אותם.

עודד פורר: למה מהמגזר הערבי אין השקעה כזו כדי שיהיו לך גם ספורטאים בתחומים כמו ג'ודו, כמו היאבקות, כמו טניס?

<ליאוניד שולמן: זו גם מודעות בטלוויזיה.

עודד פורר: יש פה מישהו מהמועצה להסדר הימורים בספורט?

<מאיר ברדוגו: כן.

עודד פורר: מבחינת השקעה במתקני ספורט במגזר הערבי, יש שם?

<מאיר ברדוגו: בהחלט.

<מאיר ברדוגו: חשוב להדגיש, אנחנו לא מחליטים איפה להשקיע.

עודד פורר: מה זה לא מחליטים?

עודד פורר: ההשקעה צריכה להיות הרי בסוף, שוויונית, זאת אומרת, אתה לא יכול לבחור להשקיע רק במגזר אחד.

<מאיר ברדוגו: אז קטעת אותי.

<מאיר ברדוגו: מי שמחליט על איפה וכמה ואיך, זו המועצה הלאומית לספורט ולא המועצה להסדר ההימורים.

<מאיר ברדוגו: אנחנו - - - שבעצם מעביר את הכסף.

<מאיר ברדוגו: אנחנו "מייצרים" את הכסף ומשקיעים את הכסף.

<מאיר ברדוגו: אנחנו לא מקבלים את ההחלטות.

<מאיר ברדוגו: ההחלטות מתקבלות על ידי המועצה הלאומית לספורט ועל ידי משרד הספורט, אבל בהחלט אני יכול לומר לך שמתקבלות החלטות כאלה ויש השקעה מאוד מאסיבית בפריפריה ומגזר הערבי.

<מאיר ברדוגו: אגב, בשנים האחרונות משרד הספורט חרט על דגלו, אפשר לומר, השקעה בפריפריה, ואם אפשר לראות את תקופת הקמת מתקני הספורט, הם בדגש על הפריפריה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: סליחה, דניאל.

<דניאל אורן: דבר שני, כמו שגם גילי ציין, אחת הנקודות החשובות זה לא השוואת גודל האוכלוסייה של המדינה למספר המדליות, אלא מספר הפעילים.

<דניאל אורן: אנחנו במספר פעילים מאוד קטן.

<דניאל אורן: יש פה דוגמא של איסלנד שזו מדינה מדהימה של חצי מיליון.

<דניאל אורן: יש להם נבחרת במונדיאל.

<דניאל אורן: הם הגיעו לזה בזכות זה שהם עשו פעולה מאוד רצינית בתחום של הצעירים.

<דניאל אורן: אין מזג אוויר טוב באיסלנד, אז רוב הפעילויות נעשות באולמות.

<דניאל אורן: הביאו לשם את המאמנים הכי טובים ודאגו שהשכבה הזאת של הצעירים תהיה מטופחת בצורה הטובה ביותר.

<דניאל אורן: אני זוכר שהיו פה חבר'ה מהוועד האולימפי היפני שמפה הם נסעו לאיסלנד ללמוד את השיטה האיסלנדית, איך מצליחים בכדורגל להגיע להישגים כאלה עם מדינה של חצי מיליון.

<דניאל אורן: בואו לא נשכח שאיסלנד היא גם מעצמה בכדוריד.

<דניאל אורן: אני מדבר על משחקי כדור שצריכים להביא שם הרבה מאוד ספורטאים, לא רק ספורטאי אחד או שניים.

<דניאל אורן: הדבר הזה, להשוות מדליות לגודל אוכלוסייה, זו בעיה.

<דניאל אורן: לגבי הנושא הכספי, ואני מכיר את המחקר של דה בושר, דה בושר דיברה שקשה מאוד בישראל לדעת את ההבדל, הכסף שהולך להישגים והכסף שהולך לעממי.

<דניאל אורן: ציינתם פה גם שבישראל מקבלים יותר כסף בנושא של ספורט לא הישגי.

<דניאל אורן: אני חושב שאין לנו מספיק כסף בספורט ההישגי.

<דניאל אורן: אני לא מדבר בתחום של ה'שפיץ', אותם ספורטאים שהם בסגל האולימפי, אלא השכבה התחתונה, הנוער.

<דניאל אורן: ההשקעה צריכה להיות בצעירים.

<דניאל אורן: רק אם תהיה השקעה טובה, עם מאמנים, עם תקציב כמו שצריך בצעירים, נוכל לראות הישגים.

<דניאל אורן: המדינות שעשו הישגים השקיעו בנוער.

<דניאל אורן: אני חזרתי היום בלילה, באתי משדה התעופה ישר לפה.

<דניאל אורן: ברצלונה, קבוצה, אנחנו כולנו רואים את הבוגרת שלה, אבל איפה שנעשית העבודה זה במחלקות נוער, באקדמיה שלהם.

<דניאל אורן: שם הם משקיעים את הכסף והם קוצרים את הפירות בבוגרים.

<דניאל אורן: אנחנו מהפירמידה כמו שגילי ציין, הכול כך לא רחבה, האנכית הזאת, אנחנו מקבלים מעט מאוד ספורטאים למעלה ואני אומר לכם שלפעמים זה גם נס שאנחנו מביאים מדליות מאותה כמות קטנה של ספורטאים שיש לנו.

<דניאל אורן: נקודה חשובה שגם העלה אריק.

<דניאל אורן: אנחנו בשונה מאירופה, ו"שדה הקרב" שלנו הוא אירופה, אנחנו מתחרים שם.

<דניאל אורן: שם אנחנו עושים את הכול - - - לכל מיני ענפים.

<דניאל אורן: אירופה, המועדון הוא הבסיס לכול, ה'קלאב' מה שקוראים.

<דניאל אורן: פה בישראל לא בענפים האישיים ואפילו לא בענפים הקבוצתיים, תעזבו רגע, כדורגל, כדורסל, אין לנו מועדונים.

<דניאל אורן: המועדונים בשוקת שבורה.

<דניאל אורן: הם בתקציבים מאוד דלים ואם שם לא יהיה תקציב ושם לא יעבדו כמו שצריך, מאיפה יבואו הספורטאים?

<דניאל אורן: תודה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: יואל.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב ראש, אני מברך על הדיון.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבדיון הזה כמובן שאנחנו לא נשנה את הספורט הישראלי אבל טוב שהדיון מתקיים וטוב שמשמיעים כאן את הדברים שאנחנו מפספסים בהם.

יואל רזבוזוב: כמובן שאנחנו מדברים כאן על תקצוב.

יואל רזבוזוב: אני באמת מסכים, בסוף הפירמידה צריכה לבוא מנוער, לא יודע גילאים, יש פה אנשים יותר מומחים ממני, גילאי 13,14 עד 18.

יואל רזבוזוב: דווקא שם אנחנו מפספסים כי החבר'ה הצעירים, ברגע שמתחיל להיות מעמסה על ההורים, כי כמו שאמרת, אירופה, אנחנו רחוקים מאירופה.

יואל רזבוזוב: אנחנו מתחרים באירופה, אבל באירופה הם עולים בבריסל על הרכב, נוסעים לתחרות.

יואל רזבוזוב: תחרות זה גרושים, מה שאנחנו כל טיסה, זה הטיסה ועוד מחנה האימון, 1,000-1,500 דולר, יורו, לא משנה מה, למאמן, למועדון, להורים.

יואל רזבוזוב: ההורים צריכים לממן את זה ואז בסוף אנחנו מאבדים, כי להורים אין כסף להוציא, למועדונים אין כסף, לאיגודים אין מספיק כסף.

יואל רזבוזוב: אני כבר לא מדבר על הוועד האולימפי.

יואל רזבוזוב: אני חושב ששם אנחנו צריכים להתמקד ובאמת שם אנחנו צריכים לתת.

יואל רזבוזוב: בסוף אי אפשר לתקן שום דבר בלי להשקיע.

יואל רזבוזוב: ברגע שזה לא יהיה בסדר העדיפויות הלאומי, ברגע שזאת לא תהיה החלטת ממשלה שזה הכיוון שאנחנו הולכים, ואנחנו רוצים לפתח את הספורט בארץ.

יואל רזבוזוב: הרי הספורט, יש לו כמה כיוונים.

יואל רזבוזוב: יש את הספורט ההישגי, זה ה'שפיץ', זה האנשים שאנחנו מתגאים בהם, זאת ההסברה שלנו ואיך שאנחנו נראים בעולם.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה מאוד חשוב.

יואל רזבוזוב: ראש הממשלה שלנו לא מעט התגאה בקרב של אורי ששון ואיך זה היה בתקשורת העולמית, נגד המצרי, או בכל ספורטאי אחר שמביא לנו תוצאות, אבל גם לספורט יש אורח חיים בריא, שהיום יש רק בדיון בוועדת החינוך על האוכל בצהרונים וכו'.

יואל רזבוזוב: יש לנו את עניין ההכנה לצה"ל.

יואל רזבוזוב: יש כל כך הרבה אספקטים לספורט, אז אם המדינה מחליטה שהולכים על זה, בסוף אני אומר שברמת המדינה, ואנחנו רואים כאן בכנסת את הכספים שעוברים מיום ליום מעל השולחן, מתחת לשולחן, הסכמים קואליציוניים וכו'.

יואל רזבוזוב: הספורט יחסית זאת השקעה מאוד קטנה שבעתיד תחסוך הרבה כסף.

יואל רזבוזוב: אנחנו משקיעים המון כסף בכל מיני תוכניות, ב'עיר ללא אלימות' ורשות למלחמה בסמים ואלכוהול ורווחה, ומשרד הבריאות, כמה כסף, מיליארדים מוציאים על סוכרת.

יואל רזבוזוב: פשוט תכנון נכון וצריכים להיות יעדים.

יואל רזבוזוב: אם הממשלה תחליט על כך שזה היעד, ולהראות להם את כל המחקרים ואת כל הסקרים, אני חושב שאפשר כאן להגיע גם לתוצאות וגם לילדים בריאים יותר.

יואל רזבוזוב: בסוף אנחנו מדברים כאן על הילדים שלנו.

יואל רזבוזוב: בסוף אם זה הפער בין ילדים בריאים ל'שפיץ', אלה שמביאים לנו את המדליות האולימפיות, זו הדרך שצריכה להיות.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, אני שמח שאנחנו כאן נמצאים בדיון.

יואל רזבוזוב: הזכרתי את זה לא פעם אחת.

יואל רזבוזוב: פוליטיקאים אוהבים לברך את הספורטאים, להצטלם איתם, אבל כשזה מגיע לתקציב, בסוף יש דברים יותר חשובים.

יואל רזבוזוב: אומרים לי, ספורט זה תחביב.

יואל רזבוזוב: ככה המדינה מתייחסת.

<גיל לוסטיג: יותר מזה.

<גיל לוסטיג: הנה עכשיו זה בחוק ההסדרים.

<גיל לוסטיג: לא מקיימים דיון רציני על הספורט.

עודד פורר: אני חייב שנייה לומר משהו בהקשר הזה, ויואל, אתה לא היית בתחילת הדיון.

עודד פורר: במחקר שהציג הממ"מ לגבי משקל ההוצאה הציבורית לספורט ופנאי בישראל לעומת רמת התוצר, אנחנו נמצאים מעל הממוצע האירופאי.

עודד פורר: אני חושב שהטענה הזו שאין כסף בספורט הייתה נכונה אולי לפני 20 שנה.

עודד פורר: מדינת ישראל היום משקיעה סכומים לא מבוטלים בספורט.

יואל רזבוזוב: איך זה מתבטא?

יואל רזבוזוב: אני צריך לקרוא את המחקר.

עודד פורר: השאלה היא בסוף איך משקיעים את הכסף ומה עושים עם הכסף ולאן הכסף הולך ולאן הוא מנותב, האם הוא מנותב על מלחמות היהודים, תסלחו לי, ומה שנקרא, כל גורם מנסה לחטוף משהו, אגב, כמו שאולי מגיע פה בחוק ההסדרים.

עודד פורר: אני מכיר את הסיפור שמגיע עם הטוטו בחוק ההסדרים.

עודד פורר: אני עוד לא יודע לאן הם הולכים לקחת את זה ואנחנו ננהל על זה פה דיון.

עודד פורר: אני מניח שזה יגיע לוועדת החינוך, אם זה יפוצל מהחוק.

עודד פורר: זה יגיע לוועדת החינוך ויהיה על זה דיון לא פשוט בהקשר הזה, אבל בסוף זו שאלה של מדיניות, השקעה ויעדים.

עודד פורר: עכשיו אני אתן לך זמן להתייחס, דודו, כי מעניין אותי לדעת איך משקיעים כדי שבסיס הפירמידה יהיה בסיס מספיק של ספורטאים רשומים.

עודד פורר: אין פה איזה סודות מסחריים.

עודד פורר: אנחנו יודעים שבכל העולם מצליחים באמצעות מועדונים ושיש לילד לאן ללכת והמועדון הוא הבית השני שלו.

עודד פורר: כשאני גדלתי, בשבילי מכבי רחובות כדורסל זה היה הבית השני שלי.

עודד פורר: אני ארבע פעמים בשבוע הייתי שם.

עודד פורר: זה מה שהיה.

עודד פורר: הייתי מסיים בית ספר, לשם הייתי הולך, חוזר בערב.

עודד פורר: אני גם רואה את הבנות שלי.

עודד פורר: היום יש חוגים, אז עושים חוג, באים פעם בשבוע, באים פעמיים בשבוע.

עודד פורר: השאלה היא איך אנחנו מחזירים את המצב הזה, כי בספורט ההישגי ברור לחלוטין שמדינת ישראל שיתנה פאזה לפני 25-30 שנה.

עודד פורר: היחידה לספורט הישגי משקיעים בזה, אבל כדי שיגיע מישהו לתוך המסדרון הזה של הספורט ההישגי, הוא צריך להיות בסלון לפני שהוא נכנס לשם.

יואל רזבוזוב: היושב ראש, אני אתייחס בנקודה.

יואל רזבוזוב: יכול להיות שיש נתון שבאמת משקיעים הרבה כסף.

יואל רזבוזוב: השאלה איך משקיעים, בשלטון המקומי - - -

עודד פורר: אני מסכים.

עודד פורר: זאת השאלה.

יואל רזבוזוב: אני הייתי גם מחזיק ליגת ספורט, ואני ראיתי את התקציבים בנתניה, אז בסוף מועדון היאבקות מקבל 10,000 שקל והם צריכים לממן הסעות לתחרות.

יואל רזבוזוב: לדוגמא, בבאר שבע, עולה להם הרבה יותר.

יואל רזבוזוב: בסוף ההורים מוציאים מהכיס.

יואל רזבוזוב: אני צריך לשים את הבת שלי בהתעמלות, אני משלם 300-400 שקל בחודש רק על חוג, שזה חוג בווינגייט, חוג רציני כביכול, במתקן טוב.

יואל רזבוזוב: הרי בסוף יכול להיות שכסף מופנה.

יואל רזבוזוב: יש את ה-600 מיליון ₪ של הטוטו שמופנה לספורט, כולל 150 מיליון של משרד הספורט.

יואל רזבוזוב: יש את השלטון המקומי שכל עירייה שמה, אבל בסוף למועדונים, למקומות, למאמנים, אני לא רואה שזה מגיע.

עודד פורר: אני מסכים איתך.

עודד פורר: זו בדיוק השאלה.

יואל רזבוזוב: כנראה שזה לא מעט כסף.

עודד פורר: על זה אנחנו דנים פה, מה עושים, איך אפשר לתקן בתוך הקיים כדי שאנחנו נראה תוצאות אחרות.

עודד פורר: דודו, בבקשה.

<דודו מלכא: ברמת המקרו, ממעוף הציפור, כל מה שתואר כאן זו התמונה האמיתית, אבל אני חושב שבתמונה האמיתית הזו גם משרד הספורט וגם אלה שיושבים כאן לידי וגם ממולי מודעים לכמה מהלכים ודברים שאנחנו עשינו.

<דודו מלכא: אין ספק שזה היה מצב אידיאלי אם היו לנו כמו בדנמרק, 90% מהאוכלוסייה עוסקים בספורט.

<דודו מלכא: אין ספק שאם היה לנו עוד מיליארד שקל, אז היינו מטפחים את המועדונים וגם אם היה חמש פעמים בשבוע חינוך גופני, זה היה פנטסטי, אבל באנלוגיה אני אומר, גם אם היה שלום, זה היה טוב.

עודד פורר: האם יש שלום בין משרד הספורט למשרד החינוך ויושבים ביחד ודנים בתוכנית משותפת שהיא כוללת את בתי הספר?

<דודו מלכא: אני אגיע לזה.

<דודו מלכא: אני נתתי רק את הנושא הזה של האנלוגיה הזאת, שהמצב האוטופי היה אם היינו מצליחים, אבל, וגם על הרקע שדני וגילי ציינו, שמבחינת ההישגים קשה יותר להגיע להישגים.

<דודו מלכא: הרבה יותר קשה מפעם ולכן עשינו כמה פעולות והפעולות נעשו יחד עם היחידה לספורט הישגי, יחד עם הוועד האולימפי.

<דודו מלכא: עד לפני מספר שנים היה סכום צבוע שהוא זעום ביותר, של 10 מיליון שקל להכנות אולימפיות.

<דודו מלכא: כשיואל היה, זה מה שהיה, אז הוא בקושי קיבל כמה מחנות.

<דודו מלכא: אני רק רוצה להזכיר ליואל שבתקופה שלו התקציב של הג'ודו היה 800,000 שקל.

<דודו מלכא: היום התקציב הוא 15 מיליון שקל.

<דודו מלכא: התקציב של ה-10 מיליון שאני אמרתי קודם, נסק ל-64 מיליון שקל צבוע לספורט הישגי, כשאני עוד לא מחשיב עוד סכומים של משרד הקליטה ועוד כל מיני סכומים מסביב שאפשר לדבר על עוד כמה עשרות מיליונים.

<דודו מלכא: אני לא אומר שזה מספיק.

<דודו מלכא: בכדי שאנחנו נהיה מאוד ממוקדים, התקבלה החלטה לפני ארבע שנים או יותר אפילו, על ענפים מועדפים.

<דודו מלכא: גם הייתה ביקורת על זה, מה פתאום עשרה ענפים, מספיק חמישה ענפים מועדפים.

<דודו מלכא: לא רק שהביקורת הייתה חריפה, הגדלנו את מספר הענפים המועדפים מעשרה ל-15 בכדי שהאיגוד שיושב פה ממול, היאבקות, יקבל עוד כמיליון שקל שיוכל לעשות עוד פעולות כאלה ואחרות.

<דודו מלכא: סטטיסטית, מתוך 47 קייקיסטים בזמנו של קולגנוב, הייתה מדליה.

<דודו מלכא: מתוך 300 שייטים, מדליית זהב ושני מדליות ארד.

<דודו מלכא: קודם כול מבחינה סטטיסטית, הכמות היא לא ערובה לאיכות.

<דודו מלכא: אני לא אומר שזה לא היה טוב יותר אם היה לנו אלפי או מאות אלפים של ספורטאים.

<דודו מלכא: הלוואי שזה היה, אבל בגלל שזה המצב ובגלל שאנחנו יודעים שמחר לא יהיה חמש פעמים בשבוע חינוך גופני ובגלל שאנחנו יודעים שהמצב של המועדונים - - -

עודד פורר: למה לא יהיה?

<דודו מלכא: אמרתי, אוטופיה, מצוין.

עודד פורר: זה לא בשמיים.

<דודו מלכא: אפשר.

עודד פורר: האמן לי, מבזבזים בבתי הספר היסודיים זמן על שיעורים שמעבירים את הזמן ועל מורים שנותנים כדורסל או כדורגל לילדים ואומרים להם, לכו תשחקו שם, וזה שיעור ספורט.

<דודו מלכא: אני עשיתי חישוב.

<דודו מלכא: אם רוצים להגיע למצב שאתה עכשיו מדבר על החינוך הגופני, צריך עוד מיליארד שקל.

<דודו מלכא: אותו דבר גם במועדונים.

<דודו מלכא: אמרתי פעם למישהו, תקשיב, צריך מיליארד שקל בשביל ליישם את התוכנית שכל מועדון, יהיה לו כסף לכל הדברים, אבל הוא אמר לי, לא, זה לא בדיוק.

<דודו מלכא: אמרתי לו, כמה אתה חושב?

<דודו מלכא: אמר לי, 800 מיליון.

<דודו מלכא: אמרתי, אני מתפשר על ה-800.

<דודו מלכא: אני רוצה רגע לחזור לנקודה הזאת.

<דודו מלכא: כרגע בתנאים הקיימים אנחנו מחדדים את המצוינות.

<דודו מלכא: יש מושג שהכנסנו אותו, הוא משתרש קודם כול בכל 15 הענפים המועדפים, רובם זה אולימפיים, אחד לא אולימפי.

<דודו מלכא: יהיו עוד כמה ענפים לא אולימפיים שיצטרפו בעתיד וגם כן ספורט הנכים.

<דודו מלכא: בכל אלה יש מושג שנקרא "אנך מצוינות".

<דודו מלכא: מה זה אנך מצוינות?

<דודו מלכא: זה לקחת ילד בגיל 12.

<דודו מלכא: תדבר עם פונטי והוא יספר לך שהיום הילדים האלה, חלקם לא משלמים לאקדמיה שהיו צריכים לשלם 30,000 שקל בשנה.

<דודו מלכא: גם נוסעים חמש-שש פעמים בשנה לחו"ל כבר בגיל צעיר.

עודד פורר: כמה כאלה יש?

<דודו מלכא: בג'ודו רק בנבחרת, אני מדבר על בנים בגיל מנוער ומעלה, קרוב ל-80, ובבנות קרוב ל-50, כשאני עוד לא מדבר על עוד אוכלוסייה די גדולה שנמצאת מתחת.

<דודו מלכא: אנחנו יודעים שאם מזהים את המצוינים, לתת להם את המקסימום, והמקסימום זה אומר שהם יכולים היום בסכומים שיש לנו היום לתת לאיגודים, ולמקד את הסכומים האלה בהישגיות, הם יכולים לקבל את הטוב ביותר.

<דודו מלכא: אני עוד פעם אומר, לא אומר שזה מספיק.

<דודו מלכא: עכשיו אני ארצה לדבר על הנושא של הכמות.

<דודו מלכא: לשמחתנו אמנם חוק ההסדרים, כל מה שעכשיו אמרתם, אני מקווה שזה יגיע לידי מימוש ויצא לפועל בתוך כל ההסכמים.

<דודו מלכא: אני יודע לומר לכם שהאריכו את הפרויקט של ה"פרחים" בעוד חמש שנים.

<דודו מלכא: גם אם יהיו השגות ל"פרחים", אבל ה"פרחים" בדיוק עונה על מה שפה נאמר.

<דודו מלכא: יש היום 18,000 ילדים ואני אומר עוד פעם, זה לא מספיק, בכיתות ה'-ו'.

<דודו מלכא: אם ניקח בחשבון ש-120,000 ילד יש בכל מחזור, זאת אומרת שזה בסך הכול 20,000 מתוך 240, שזה לא מספיק.

<דודו מלכא: אם היינו יכולים להגדיל את זה, אז היינו מגדילים, אבל היום אנחנו מתקציבים ב-37 מיליון שקל שילד באזור של פריפריה יכול לעשות פעמיים בשבוע ספורט גם אם לא יהיה איזה ספורטאי אולימפי.

<דודו מלכא: מספיק שהוא יעשה ספורט, שאנחנו יודעים שבגיל הצעיר הוא יעשה פעמיים בשבוע.

<דודו מלכא: 70% מהאוכלוסייה הזאת, אני מדבר מ-18, היא נמצאת בפריפריה.

<דודו מלכא: בתוך זה רוב המגזר הערבי.

<דודו מלכא: רוב המגזר הערבי יושב שם בתוך ה-70%.

<דודו מלכא: בנוג'ידאת יש למעלה מ-20 קבוצות של "פרחי ספורט", שזה ישוב קטן יחסית.

<דודו מלכא: עכשיו אני ארצה לומר בנושא של התוכניות של משרד החינוך.

<דודו מלכא: זה משלים את הנושא של הצבא, אבל בואו נתחיל לדבר על משרד החינוך.

<דודו מלכא: בהחלט יש מקום, ואנחנו מתכננים לקיים איתם דיונים, עם משרד החינוך, שבדיונים האלה לפחות - - -

עודד פורר: עם מי במשרד החינוך?

<דודו מלכא: ברמת מנכ"ל, עם אבוהב.

יואל רזבוזוב: ישבתי עם המנכ"ל לפני חודש.

<דודו מלכא: יש שתי תוכניות שהולכות להירקם, אחת שאנחנו יוזמים אותה ואחת שהיא כבר התקדמה מאוד ותיכף אני אספר עליה.

<דודו מלכא: הראשונה היא שאנחנו רוצים לדבר עם משרד החינוך ולזהות ספורטאים צעירים בגיל צעיר, בגיל 10-11.

<דודו מלכא: זה היה הרעיון של התאחדות הכדורגל, אני מקווה שנוכל להוציא אותו לפועל.

<דודו מלכא: הם רוצים להקים 30 מרכזי מצוינות שבשעה 7:30 או 7:00 ילד יגיע לאימון, ארבע פעמים בשבוע, על ידי מיטב המאמנים.

<דודו מלכא: אם צריך להביא מאמנים מחו"ל, יביאו גם מאמנים מחו"ל.

<דודו מלכא: אותם ילדים שהוקצו בתוך המקומות האלה, הם ידעו שאותו בית ספר, אותו משרד החינוך ייתן אישור שהילד יכול לאחר בימים האלה ולא יקרה לו כלום אם הוא יקבל מנת מצוינות כזאת של מיומנויות, במיוחד במיומנות.

<דודו מלכא: ככל שנעלה עם הגיל, כמובן הולכים ומצמצמים את הפירמידה, אבל זה אומר להתעסק עם המצוינים בגיל צעיר.

<דודו מלכא: הדבר השני שכבר הגיע להבנות יחד עם ערן שני שהוא רח"ט תומכ"א בצבא.

<דודו מלכא: הוא הגיע להבנות עם משרד החינוך, עם המנכ"ל, שהספורטאים המצטיינים, במקום שיהיו גננים, עובדי רס"ר וכדומה, ברובם, יעבדו או ישובצו לבתי ספר הן בהדרכה, הן - - -

עודד פורר: מורים חיילים.

<דודו מלכא: דוגמא אישית.

<דודו מלכא: לא בדיוק מורים חיילים אלא לשלב אותם בתוך החינוך הגופני.

<דודו מלכא: אני מקווה מאוד שזה יצא לפועל ממש בזמן הקרוב.

<דודו מלכא: גם הצבא, אם אנחנו כבר מדברים, אנחנו רוצים לסמן מתוך ה-700 חיילים כ-150 עד 200 חיילים שנקרא להם "סופר מצטיינים".

<דודו מלכא: זה כבר נמצא ברמת התקדמות מאוד גבוהה, שהם יעשו פחות צבא, יותר ספורט, כיוון שאלה יהיו העתיד למשחקים האולימפיים.

<דודו מלכא: אני רוצה רק לסכם במשפט אחד.

<דודו מלכא: אני לא אומר שאנחנו נמצאים במצב הטוב ביותר.

<דודו מלכא: אנחנו עדיין לא, אבל לפחות בתנאים הקיימים אנחנו בנושא של מצוינות מנסים לעשות את המקסימום בכדי להביא לכך שלא נפספס ספורטאים כמו אילנה ואחרים.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: יואל, משפט, ואז אני אסכם.

יואל רזבוזוב: דודו, נגעת כאן ב"פרחי הספורט".

יואל רזבוזוב: אני מציע ליושב ראש לקיים דיון.

יואל רזבוזוב: התוכנית מאוד חשובה.

יואל רזבוזוב: עוד מהקדנציה הקודמת נלחמנו ואני שומע מכאן לכאן סיפורים, נפתחות קבוצות, לא נפתחות קבוצות.

יואל רזבוזוב: חלק מתלוננים, לא מקבלים כסף, כן מקבלים.

יואל רזבוזוב: לאיפה הולך?

יואל רזבוזוב: הרי בסוף אנחנו מדברים על הרבה מאוד כסף וכמה מהכספים האלה מנוצלים, כמה לא מנוצלים, כמה חוזר לקופת המדינה, האם אין קומבינות.

יואל רזבוזוב: צריך לבדוק, כי חבל, מדובר על הרבה כסף.

יואל רזבוזוב: פרויקט טוב, הרעיון טוב, רק צריך לראות איך הוא ממומש.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשמח שיציעו לנו.

עודד פורר: תודה.

<דודו מלכא: אני רק רוצה לתת לך נתון, יואל.

<דודו מלכא: זה טוב שאתה מעלה את זה.

<דודו מלכא: יש כ-55 מיליון שהולך ל"פרחים", מתוך זה 6 מיליון הולך לכיתות, מוסיפים להם שעה שבועית, לכ-2,000 כיתות, זה 60,000 ילדים ועוד 37 מיליון הולך למה שאמרתי קודם, פעמיים בשבוע שהם מקבלים.

<דודו מלכא: היתר הולך לכל מיני דברים נוספים, להפעיל את המערכת וכן הלאה.

<דודו מלכא: בנוסף, זו פעם ראשונה השנה, ואני, כפי שאמרתי לכם, כיוון שבסיכום עם האוצר זה הולך להיות בעוד חמש שנים, 32 מיליון שקל מחולקים לאגודות ספורט שהשביחו את האימון שלהם, הכניסו פיזיותרפיסטים, מאמן כושר, יחס של יותר מאמנים לספורטאי וכן הלאה.

<דודו מלכא: 51 אגודות כדורגל קיבלו השנה תוספת של 200,000 שקל, שזה חמצן פנטסטי ואני מקווה שזה ימשיך ככה.

עודד פורר: אני רוצה לסכם.

עודד פורר: תודה לכל מי שהגיע.

עודד פורר: ראשית, אני רוצה לסכם בעניין הזה על משרד החינוך.

עודד פורר: הוועדה רואה בחומרה את העובדה שמשרד החינוך מתעלם באופן מופגן מנושא הספורט וטוען שהנושא אינו קשור בו.

עודד פורר: אני אבקש להוציא מכתב ספציפי רק על העניין הזה של ההתעלמות של משרד החינוך, דווקא בגלל החשיבות שהוועדה רואה לשילוב בין מערכת החינוך לבין הספורט ויצירת העתודה.

עודד פורר: הוועדה שמעה וקיבלה את הסקירה של הממ"מ בעניין ההשקעה בספורט לעומת ההישגים, ולמדה שאחת הבעיות המרכזיות היא דווקא ביצירת העתודה הספורטאית לתוך המערכת ולא בהכרח בהשקעה התקציבית הקיימת בתוך המערכת.

עודד פורר: לאור זאת אני רוצה לסכם שהוועדה קוראת לשרת הספורט ליזום החלטת ממשלה משותפת של משרד הספורט, הפנים כממונה על הרשויות המקומיות ומשרד החינוך, לשימוש במשאבים קיימים לטובת יצירת עתודה ספורטיבית במדינת ישראל דרך מערכת החינוך ושיעורי הספורט, תוך חיבור הנושא גם למעמד המאמן כפי שהתבטא בדיון שקיימנו בנושא, שזה מתן תקנים למורים לספורט כחלק מהמערכת הזאת.

עודד פורר: זה מה שלדעתי יכול לעשות את השינוי בעיקר לאור הנתונים שהוצגו פה על ההשקעה ב'שפיץ' של הפירמידה.

עודד פורר: הגיעה השעה לעסוק בבסיס של הפירמידה.

עודד פורר: בנוסף, אבקש לתאם באחד הדיונים שלנו דיון על נושא "פרחי הספורט" כפי שעלה פה.

עודד פורר: חברים, תודה רבה, הישיבה נעולה.