הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 197, 2018-01-23 11:00

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת את דיון הוועדה בנושא תנאים פיזיים בבית ספר נתיבות משה בחיפה.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה הוא למעשה דיון מעקב והמשך לדיון קודם, שהתקיים בכלל בנושא של פיקוח במגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: שם אנחנו פגשנו את הסיפור של בית ספר נתיבות משה, סיפור שהגיע לשולחני עוד טרם הוועדה, ולא באמת הצלחנו להגיע לכדי פתרונות.

יפעת שאשא ביטון: הסיכום של הדיון היה שמשרד החינוך בעצם יציג בפני הוועדה תוך חודש פתרון לסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שסוכם עם מר זהבי במהלך הדיון, ובעקבות הסיכום שלנו איתו שתוך חודש הם יגידו כיצד פותרים את זה, בין אם זה בתוך המסגרת הקיימת, בין אם זה במסגרות אחרות, בין אם זה בקריית שמואל, נכון?

יפעת שאשא ביטון: ובין אם זה מסביב.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אנחנו אפילו לא הגדרנו בוועדה איפה אנחנו מבקשים שזה ייפתר, אלא שיינתן פתרון שיאפשר להורים להגיע.

יפעת שאשא ביטון: מאז דממת אלחוט, כל הניסיונות שלנו בעצם לקבל איזשהו מענה – לא קיבלנו שום התייחסות אליהם, למעט זה בחו"ל, ההוא צריך להגיע, אין כרגע מי שייתן תשובה.

יפעת שאשא ביטון: הנה אנחנו כאן בדיון וועדה.

<קריאה: קיבלנו ממשרד החינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו שמי שאחראי על הבינוי וזה לא נמצא.

יפעת שאשא ביטון: שורה תחתונה אנחנו כאן, הילדים עדיין לומדים בתת תנאים, משחקים בהפסקות בשירותי בית הספר, משהו בלתי סביר בעליל.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו שאנחנו לא יכולים לאפשר לו לקרות.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר כבר בתחילת הדיון, עיריית חיפה הוזמנה לכאן גם לדיון הזה, נעשו מאמצים להשיג אותם עד היום בבוקר כדי להבין שהם אכן מגיעים, והיום בבוקר, אחרי שכבר ממש דחקנו אותם לפינה, הם אמרו לנו שהם לא מגיעים.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל, הוועדה רואה את זה ממש בחומרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננקוט בשני הליכים: הליך תקנוני שתכף תפרט אותו שמרית, והליך לא פורמלי של פנייה ליושב ראש הכנסת, לראות איזה סנקציות אנחנו יכולים להפעיל אל מול הרשות על ביזוי של הכנסת, ועל זה שהם לא מגיעים כבר פעם שנייה באותו נושא לדיון הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שיהיה אפשר לשלול מהם עד שהם בעצם יבינו שכנסת ישראל מתכוונת ברצינות, כשהיא נוגעת בסוגיות כאלה, כל שכן כשמדובר בי ובוועדה לזכויות הילד וכל מה שקשור לילדים.

יפעת שאשא ביטון: את ההליך הפורמלי שמרית תפרט, אנחנו ננקוט בשני ההליכים הללו.

<שמרית גיטלין: אוקי, אז באמת הוועדה יכולה לקבל החלטה שהיא מחייבת, בין אם היא תמצא לנכון את ראש העיר או בין אם היא תמצא לנכון לחייב את עובדי העירייה להגיע לישיבת הוועדה, ולמסור לה מידע כפי שתדרוש.

<שמרית גיטלין: אחרי שתקבלו החלטה כזאת, ככל שהם לא יגיעו כפי שהוועדה דרשה, ניתן באישור יושב ראש הכנסת לפנות כנגד עובדי העירייה שלא יגיעו לבית הדין המשמעתי של עובדי הרשויות המקומיות.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נקבע דיון כזה ואנחנו נדרוש גם מהם להגיע ולתת תשובות, אבל אני רוצה - - -

<שמרית גיטלין: רגע, אז בעצם צריכה להיות כרגע החלטה, שאנחנו נקבל החלטה כזו, ואז אנחנו נוכל להמשיך בהליך המשמעתי.

<שמרית גיטלין: זאת אומרת, אם את רוצה כרגע לקבל החלטה של הוועדה עם חברי הכנסת, את מחייבת - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לקיים את הדיון הזה בכל מקרה.

<שמרית גיטלין: כן, אבל בלי קשר, אם את רוצה את צריכה – החלטה, ככל שהם לא יגיעו לדיון הבא שאת תקיימי- - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו ננקוט בהליך, מבחינתי כן.

<שמרית גיטלין: רגע, אז את מי את רוצה לזמן לישיבה הבאה?

יפעת שאשא ביטון: את ראש העיר או מי מטעמו בדרג הבכיר.

<שמרית גיטלין: כלומר, מנהל מחלקת חינוך?

יפעת שאשא ביטון: כן, מי שמוסמך מטעמו לתת מענה לסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: במקרה הזה, זה מנהל אגף חינוך וראש מנהל חינוך, שם יש ראש מנהל חינוך.

<קריאה: מחזיק תיק החינוך.

<שמרית גיטלין: אולי נעשה הצבעה?

יפעת שאשא ביטון: מי אתם – יש לכם סמכות להצביע?

יפעת שאשא ביטון: מקלב, אפשר הצבעה על ההחלטה הזו?

אורי מקלב: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: אז מי בעד?

אורי מקלב: עיריית חיפה.

יפעת שאשא ביטון: אז שניים בעד, נמנע אין ונגד אין.

<שמרית גיטלין: אוקי, אז הוועדה החליטה בעצם לחייב את ראש העיר ואת ראש מנהל החינוך - - -

אורי מקלב: הבעיה אי שאי אפשר לשלול את זכות הכניסה לכנסת לראש העיר - - -

יפעת שאשא ביטון: זה אנחנו נעשה בהליך לא פורמלי.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, זה מה שאני תיארתי בפנייה ליו"ר הכנסת, זה הליך בעצם שהוא לא בתקנון, אבל אנחנו נדרוש ממנו באמת לשלול את הזכויות שיש לו לגבי הגעה לכנסת, או כל דבר אחר שהוא בעצם נהנה מהכנסת, בשל הביזוי שקורה כאן.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, אני בכל זאת רוצה לקיים את הדיון ולפתוח עם משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מסבירה פה להורים, אנחנו לא פותחים מחדש את הנושא, אנחנו כבר מבינים את הבעיות, מבינים את המצוקות.

יפעת שאשא ביטון: ברור לכולנו שזאת מציאות שלא יכולה להימשך, גם לא עוד יום אחד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פונים למשרד החינוך, כי משרד החינוך צריך לתת לנו תשובה.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם הסיפור של המסגרת החינוכית הזו?

יפעת שאשא ביטון: אני רק אקשה ואומר כבר בהתחלה, ואני מבקשת באמת מחילה מראש על מה שאני הולכת לומר.

יפעת שאשא ביטון: אם היה מדובר בגן – אני באה גם מהרשות המקומית, גם מהשלטון המקומי, הייתי סגנית ראש עיר בקריית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: אם היה גן אחד שלא היה עומד בתקן, או לא היה מתנהל בו משהו כמו שצריך, או אם היה לי מוסד חינוכי אחד שלא מתנהל כמו שצריך, הייתם סוגרים לי אותו, או לפחות עושים הכל כדי שאני אביא אותו למצב שראוי שהוא יהיה.

יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו נמצאים בתוך הסאגה הזו כל כך הרבה זמן?

יפעת שאשא ביטון: מסתבר שאני בכלל לא הבאתי אותה – לא אני חידשתי פה, זה משהו שמתגלגל כבר הרבה מאוד שנים, עוד לפניי, ופתרון אין.

<שושנה איפרגן: אני רוצה לומר שבעצם- - -

<קריאה: שם?

<שושנה איפרגן: סליחה?

<קריאה: שם ותפקיד לפרוטוקול.

<שושנה איפרגן: שמי איפרגן שושנה, ואני משמשת כסגנית מנהל המחוז החרדי.

<שושנה איפרגן: צר לי שנציג מנהל הפיתוח לא נמצא כאן, אבל מאחר והוא לא נמצא והתשובה נמצאת בידי, אז אני מוצאת לנכון - - -

יפעת שאשא ביטון: למה, אגב, הוא לא נמצא כאן?

<שושנה איפרגן: יש שם תורים מטורפים בחוץ, אנחנו עמדנו למעלה משעה.

<שושנה איפרגן: אני מניחה ש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, בסדר, פשוט הוא אמר שהוא יגיע.

<שושנה איפרגן: אני מניחה שהם בדרך, אבל אני בכל אופן אתייחס לזה.

<שושנה איפרגן: לגבי תקינות והמבנה הפיזי, זה נושא שנמצא באחריות הרשות המקומית והבעלות.

<שושנה איפרגן: אבל מה?

<שושנה איפרגן: אנחנו אחראיים על בטיחותם של הילדים.

<שושנה איפרגן: הקב"ט של המחוז החרדי יצא ועשה שם מבדק.

<שושנה איפרגן: יש הרבה מאוד ליקויים, וניתן על פי הנוהל לבעלות לתקן אותם, להתייחס אליהם תוך חודש.

<שושנה איפרגן: בימים אלה הם אמורים – התקופה שניתנה להם מסתיימת, ואם לא נקבל - - -

יפעת שאשא ביטון: שניתנה לבית הספר או לרשות?

<שושנה איפרגן: הבעלות.

<שושנה איפרגן: הרשות, לצערי הרב, לא משתפת אתנו פעולה, למרות שמשרד החינוך הקצה לזה לפנים משורת הדין, לרשות תקציב לשיפוץ המבנה מידית, אבל אף אחד לא הרים את הכפפה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, משרד החינוך – אם אנחנו נשאל את עיריית חיפה, או שאני מניחה שיש לכם אסמכתאות לזה, כי זה לא שיחות שבעל פה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך הקצה תקציב לעיריית חיפה כדי שתוכל לשפץ בעצם את המבנה, ועיריית חיפה לא משתפת פעולה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי נכון?

<שושנה איפרגן: אמרת נכון.

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

<שושנה איפרגן: אבל יחד עם זאת, אנחנו אחראיים על בטיחותם של הילדים.

<שושנה איפרגן: הביקור של קב"ט מחוז חרדי במקום, העלה ממצאים דיי מדאיגים לגבי מרחב הלמידה של הילדים.

<שושנה איפרגן: לעניות דעתו המקצועית, גם הנושא של ההיבט ה – שמשרד הבריאות צריך לתת כאן איזושהי התייחסות.

<שושנה איפרגן: אנחנו העברנו את הממצאים.

<שושנה איפרגן: בימים אלה אמורה להתקבל – תם בעצם הזמן שאפשר לבעלות להתייחס.

<שושנה איפרגן: במידה והיא לא תתייחס, אנחנו נצטרך לשקול איך מוצאים פתרון, איך מפזרים את הילדים אם צריך, עד לכדי שלילת רישיון.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אנחנו – רגע, סליחה, אני מיד אתן לך, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: את אומרת הבעלות, שזה אומר מי שמפעיל, לצורך העניין, את בית הספר, שצריך לתת מענה לנושאים התברואתיים – תברואתי זה דבר אחד, אני רגע שמה בצד - - -

<שושנה איפרגן: גם בטיחותי.

יפעת שאשא ביטון: הנושא הבטיחותי, הבעלות לא יכולה לבנות פתאום - - -

<שושנה איפרגן: למבנה אמרתי, האחריות היא של הבעלות, אלא אם כן היא תמצא מבנה חלופי, או של הרשות, על מנת שהיא תקצה ותשתמש באותו כסף שמשרד החינוך מאפשר לה לשפץ את המבנה.

יפעת שאשא ביטון: והבעלות לא יכולה להשתמש בכסף שמשרד החינוך מקצה?

<שושנה איפרגן: אני מנועה מלומר דברים שהם לא בתחום אחריותי, אלא של מנהל הפיתוח.

<שושנה איפרגן: אני מוכנה לבדוק את זה ולהחזיר מידית תשובה.

יפעת שאשא ביטון: כי אם מגיע אליהם כסף, לצורך העניין, אם מגיע כסף למוסד החינוכי הזה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת באמת שאלות סתם.

יפעת שאשא ביטון: אתם אומרים שמשרד החינוך מבין את הצורך, מוכן לתקצב את השיפוץ, את ההרחבה או את כל מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: הכסף עובר דרך הרשות המקומית, אבל הרשות המקומית לא משתפת אתנו פעולה.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שיש ילדים שלא מקבלים את הזכות שלהם, שניתנה להם בצדק, זאת אומרת, בזכות, ממשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לייצר מצב של העברה ישירה של הכספים אל הבעלות כדי שהם יוכלו לעשות את מה שצריך?

<שושנה איפרגן: אנחנו נבדוק ונחזיר מידית תשובה.

<דנה פולק: סליחה, אני ממנהל הפיתוח.

יפעת שאשא ביטון: אה, את ממנהל הפיתוח?

יפעת שאשא ביטון: ברוכה הבאה.

<דנה פולק: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: את דנה בעצם?

<דנה פולק: נכון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, דנה.

<דנה פולק: אז בעניין העברת ההרשאות התקציביות, אנחנו יכולים להעביר רק לרשות מקומית.

<דנה פולק: זאת אומרת, לבעלויות אנחנו לא יכולים להעביר.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שבית הספר עכשיו נמצא כ - תרנגולת בסכנת סגירה, בגלל שהרשות המקומית לא מוכנה לסייע.

יפעת שאשא ביטון: היא לא צריכה לתת כסף מעצמה, נכון?

יפעת שאשא ביטון: או שאני טועה?

יפעת שאשא ביטון: תתקני אותי.

<דנה פולק: היא לא צריכה.

יפעת שאשא ביטון: היא לא צריכה לתת כסף מעצמה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, משרד החינוך מוכן לתת את הכסף, הרשות המקומית אומרת: לא רוצה, ובית הספר משלם את המחיר.

<דנה פולק: אבל יש כמה תהליכים.

<דנה פולק: זאת אומרת, אם אנחנו מדברים על בינוי, שיפוץ, כל הכספים האלה – זאת אומרת, אנחנו עובדים רק מול רשויות מקומיות.

<דנה פולק: זאת אומרת שכרגע, ובמקום, במבנה שהם נמצאים, גם המבנה הוא לא של הרשות.

<דנה פולק: אז יש איזשהו קושי להעביר תקציבים לבניין שהוא לא של - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

יפעת שאשא ביטון: איזה פתרונות אחרים יש?

יפעת שאשא ביטון: ואם ייבנה משהו בשטח של הרשות או - - -

<דנה פולק: אז אנחנו – עיריית חיפה הגישה בקשה למנהל הפיתוח כדי לבנות ולשפץ את המבנה.

<דנה פולק: אנחנו הכרנו בצורך, ועכשיו הנושא בידיים של הרשות.

<דנה פולק: היא צריכה לקדם איזשהו תהליך של שיפוץ, של - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, זה חשוב מה שאת אומרת.

יפעת שאשא ביטון: העירייה הגישה בקשה לשפץ?

<דנה פולק: כן.

יפעת שאשא ביטון: מתי?

<דנה פולק: לשפץ ולבנות.

יפעת שאשא ביטון: מתי?

<דנה פולק: בשנה שעברה, לתקציב 2018.

<קריאה: את המבנה הקיים.

<קריאה: אם יורשה לי רגע - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך גם לדבר, רק תנו לי להבין - - -

<קריאה: הדיון הולך לכיוון שהוא לא נכון.

<קריאה: לשפץ את המבנה הקיים, זה לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: תן לי רגע בבקשה אבל להבין בכלל את הפרוצדורה.

יפעת שאשא ביטון: גם אם עוברים למבנה אחר, אני רוצה רק להבין את הפרוצדורה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: כדי שאני גם אדע לבקש דברים שהם במקום ולדעת אם התהליך הוא בסדר או לא בסדר, אני קודם כל צריכה להבין.

<דנה פולק: מבחינת מנהל הפיתוח, הרשות פונה אלינו כשיש איזושהי מצוקה למוסדות או חוסר בכיתות.

<דנה פולק: היא פנתה בנושא של המוסד הזה.

<דנה פולק: אנחנו הכרנו בצורך גם לשפץ וגם להוסיף בנייה.

יפעת שאשא ביטון: במבנה – במקום הקיים?

<דנה פולק: במקום הקיים, בהנחה שהם יעמדו בכל הקריטריונים והנהלים ויגישו את כל מה שנדרש.

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

<דנה פולק: עכשיו, לחלופין, אם הרשות בוחרת – אנחנו לא קובעים לה איפה לעשות את זה.

<דנה פולק: אם הרשות תבחר לבנות עבורם מבנה חדש במגרש אחר - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אין לאף אחד פה בעיה זה.

<דנה פולק: מבחינתנו, אנחנו לא אמרנו: רק כאן אנחנו מאפשרים לכם.

<דנה פולק: אנחנו מאפשרים לכם לתת פתרון - - -

יפעת שאשא ביטון: למסגרת הזו.

<דנה פולק: למסגרת הזו- - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: לא משנה רגע במבנה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אז העירייה פנתה, משרד החינוך אישר, הכיר בצורך ואישר, ומשם לא קורה כלום.

משה גפני: אם אני יכול, גברתי יושבת הראש, אני פשוט הולך לוועדה, אני מחכה בסבלנות.

משה גפני: אני יכול?

יפעת שאשא ביטון: כן, בטח.

משה גפני: הסיפור פה הוא סיפור אחר לגמרי.

משה גפני: כמובן שאני מאוד משבח אותך על העקביות בטיפול בעניין הזה.

משה גפני: זה באמת נוגע לזכויות הילד, זה 17 שנים שילדים וילדות סובלים באופן החמור ביותר שיכול להיות.

משה גפני: אני לא מבין איך קורה דבר כזה והמדינה שותקת.

משה גפני: יש שם מאות ילדים ש - - -

יפעת שאשא ביטון: המדינה לא שותקת, אנחנו פה - - -

משה גפני: לא, המדינה אני מתכוון הרשויות שצריכות לטפל בעניין הזה.

משה גפני: מה שאת עושה, את עושה את הפיקוח על הממשלה.

משה גפני: הפיקוח שלך הוא צודק ונכון.

משה גפני: מדובר על התנכלות שפשוט אי אפשר לתאר אותה.

משה גפני: עומד ראש העיר – אני הייתי אצל עמרם מצנע כשהיה ראש העיר הקודם.

משה גפני: הוא הקצה שטח, הוא הלך לבנות – התחלף השלטון והגיע ראש עיר חדש, והוא הודיע באופן חד משמעי שהוא לא ייתן שם לעשות דבר וחצי דבר.

משה גפני: היו שלבים – אני הייתי שם הרבה מאוד פעמים.

משה גפני: את רואה איך שילדים נפגעים.

משה גפני: זה לא שיפוץ של משרד החינוך, זה או שמעבירים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אני ראיתי סרטונים.

יפעת שאשא ביטון: הם לומדים בתנאים לא תנאים - - -

משה גפני: כן, אני הייתי שם הרבה מאוד פעמים.

משה גפני: אם אפשר, אני פשוט לא יכול – אני חייב ללכת.

משה גפני: מדובר על דבר שהמדינה הייתה צריכה לרעוש ולגעוש, זה לא היה יכול להיות יותר מ-3 חודשים שהעניין הזה נפתר, לא יכול להיות דבר כזה.

משה גפני: אין מציאות כזו במדינת ישראל, לא במגזר היהודי, לא במגזר הערבי, לא בשום מקום שמחזיקים ככה ילדים 17 שנים.

יפעת שאשא ביטון: תתפלא.

משה גפני: 17 שנים.

משה גפני: אני לא מכיר 17 שנים.

משה גפני: עכשיו אני – 18 שנים.

משה גפני: אני מאוד מכבד את אנשי משרד החינוך, גברת איפרגן ואחרים שנמצאים ונמצאות פה.

משה גפני: זה בסדר גמור, זה לא אצלם.

משה גפני: הם מנסים להתחמק מהעניין, בגלל שזו באמת בעיה, שהבעיה היא – אין לי מילים בשפה העברית כדי להגדיר את האכזריות הזו.

משה גפני: הרי עומדים מול ילדים, מול מי עומדים?

משה גפני: עומדים מולי?

משה גפני: עומדים מולם.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר: זו לא בעיה שלהם, אז זו בעיה של מי?

משה גפני: זה העירייה, על מה יש פה לדבר בכלל?

משה גפני: היה שר החינוך אצלו, אצל ראש העיר, ולכאורה נאמר לנו שהיה סיכום.

משה גפני: מתברר שהסיכום הוא פנייה למשרד החינוך כדי לא לעשות כלום.

משה גפני: הרי יושבת פה הנציגה של מנהל הפיתוח, ואומרת: אנחנו מסכימים.

משה גפני: מה שהעירייה תבקש היא תקבל.

משה גפני: העירייה לא מבקשת כלום, היא הגישה את הבקשה בגלל שזה מה שסיכמו עם נפתלי בנט, זה היה הסיכום, תגיש בקשה.

משה גפני: להשתיק את ההורים, לפגוע בתלמידים, והם שניהם אחראים לזה, גם שר החינוך וגם ראש העיר.

משה גפני: מה זה פה?

משה גפני: אנחנו נמצאים פה באיזו מדינה שיכולים לפגוע ככה בילדים?

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

משה גפני: בושה, אנחנו כמו מדינת עולם שלישית.

משה גפני: שר החינוך אשם וראש העיר אשם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לחדד משהו, כי אני מוכרחה לומר שבתפיסה שלי יש פה עוד מעורבויות של גורמים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להבין, אין שום מסגרת כזו בכל הרדיוס שלכם?

<קריאה: חד משמעית לא.

יפעת שאשא ביטון: כי גם הורים יכולים לבחור, לצורך העניין, ללכת לבתי ספר שהם כמו שצריך מבחינת המבנה התברואתי.

יפעת שאשא ביטון: אין מסגרת כזו?

<גדי כהן: יש עשרות משפחות בשכונה, שמה שהן עושות זה לשלוח את הילדים – ויש לי שכן, ילד בכיתה א', קטנצ'יק, יוצא שעה לפני הלימודים מהבית וחוזר שעה-שעה וחצי אחרי הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: לאן?

<גדי כהן: לחיפה, לעכו ולקריית אתא.

משה גפני: יושבת הראש, תודה רבה.

משה גפני: חבל שאני לא יכול להיות פה כל הדיון.

<גדי כהן: אנחנו עומדים במצב של ברירה או הסעה, שאין כל חדש במרחקים ותנאים לא תנאים, או להשאיר את הילדים במוסד הזה.

<גדי כהן: אין אופציה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: מה זה בתנאים לא תנאים?

יפעת שאשא ביטון: לא, אתם נמצאים בתנאים כן תנאים.

<גדי כהן: לא – נכון, תנאים לא תנאים בבית ספר, או לשלוח אותם בהסעות, וזו הברירה שלנו, או זה או זה.

<גדי כהן: זה מרחב הקריות.

<גדי כהן: את תושבת הצפון, גם אנחנו תושבי הצפון.

<גדי כהן: דרך אגב, אנחנו עשינו את כל הדרך פה, קבוצה של הורים, בפעם המי יודע כמה לכנסת ישראל, אצלך כבר פעם שנייה.

<גדי כהן: באמת אנחנו יודעים שגם את מגיעה מקריית שמונה - - -

יפעת שאשא ביטון: אל תעשה איתי תחרות במרחק, אני מנצחת אותך, אז חבל.

<גדי כהן: לא, יש לי משפחה מחצור וגם אבא שלי מחצור הגלילית.

יפעת שאשא ביטון: בכל מקרה אני רוצה להבין.

יפעת שאשא ביטון: אתם נמצאים בקריית שמואל, בחיפה יש מענה של מסגרת כזאת?

<גדי כהן: מרחק נסיעה של שעה ומשהו.

יפעת שאשא ביטון: לא בקריות, בחיפה?

<גדי כהן: מרחק של שעה נסיעה.

<קריאה: חברת הכנסת, אנחנו מדברים בסדר גודל של 500 תלמידים.

<קריאה: לפזר 500 תלמידים בבתי ספר קיימים ש - - -

יפעת שאשא ביטון: את זה אמרה נציגת משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה שואלת, אני רוצה שבסוף אנחנו נזקק את הבעיה ונבין.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת: אוקי, אז ההורים יכולים לבחור מסגרת אחרת, אבל אין מסגרת אחרת, וזה מה שחשוב לי שייאמר כאן.

יפעת שאשא ביטון: זה לא שיש לנו חלופות, אלא אנחנו צריכים באמת לוודא שהמסגרת הזו תקום, בין אם במקום הקיים שלה ובין אם במקום אחר, על מנת לאפשר לילדים האלה ללמוד במסגרת.

אורי מקלב: אין עוד מסגרת מדויקת כמו המסגרת הזו, בשילוב הזה שיש במסגרת הזו.

אורי מקלב: לכן גם הבעלות פתחה את בית הספר, בהתאמה לילדים.

אורי מקלב: אבל גם בחיפה עצמה יש מצוקות.

אורי מקלב: קודם כל, זה אותו ראש עיר וצריך להבין את זה.

אורי מקלב: יש מצוקות שגם אי אפשר להעביר בית ספר שלם, כיתות שלמות נוספות, גם שם ילד בודד פה ילד שם, הוא יכול להשתלב.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, אני רק רציתי לדייק את זה כדי שיהיה ברור שאנחנו לא נתפסים עכשיו למקום מסוים עם מנהל מסוים ועם בעלות מסוימת, אלא שיש כאן בעיה אמתית כי אין לנו חלופות בתוך המרחב הזה לחינוך עם אופי כזה, נכון?

אורי מקלב: מדויק.

<קריאה: זה גם קומפלקס שנותן מענה מגן ועד הישיבה.

<דפנה ארביב: אפשר לומר מילה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<דפנה ארביב: שמי דפנה, אני מוועד ההורים.

<דפנה ארביב: השבוע התקיים כנס בקריית שמואל מטעם רשת מרחביה, ועוד רשת של בתי ספר שמעוניינים לפתוח בית ספר בקריה.

<דפנה ארביב: הם התחילו ברישום, ולהם יש כבר מבנה.

<דפנה ארביב: אז אני שואלת פה האם - - -

יפעת שאשא ביטון: וזה עם אותו אופי של חינוך?

יפעת שאשא ביטון: אז אולי תעברו כולכם - - -

<דפנה ארביב: לא, זה על הציונות הדתית.

<דפנה ארביב: אבל אני אומרת, להם כן יש כבר מענה ומבנה בתוך הקריה.

<דפנה ארביב: אני קיבלתי פה את טופס הקישור שלהם להרשמה.

<דפנה ארביב: חלק מההורים שלנו גם כן השתתפו שם רק בשביל לשמוע מה הם אומרים.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי, אוקי.

אורי מקלב: את צריכה גם לפתוח, גברתי היושבת ראש, גם כן לפתוח את הדיון לא רק בנושא של שיפוצים, שאני לא בטוח שזה הדבר הישים בשטח, יכול להיות שמדברים על אלטרנטיבות אחרות.

אורי מקלב: הרי גם אם ישפצו, יצטרכו למצוא מענה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו פתוחים לאלטרנטיבות אחרות.

אורי מקלב: לכן אני אומר, האמירה הזו של משרד החינוך, שאני חושב שהיא – אני לא יודע אם להסכים שאנחנו נפזר את הילדים, ואין מענה, נפזר את הילדים.

אורי מקלב: זה הרי לא - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, הילדים לא יכולים להיות במציאות שהם נמצאים בה.

יפעת שאשא ביטון: אומר לנו משרד החינוך ביושר, בכנות, ואפילו באומץ, אחר כך למי שירצה אני אומר למה באומץ, כי זה לא פשוט כל הדיון הזה, זה לא שיש לנו אלטרנטיבות לילדים האלה, זאת האלטרנטיבה היחידה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, איך שאנחנו לא מסתכלים על זה, הכל מכוון אותנו למציאות פתרון למסגרת הזו, בין אם במבנה הפיזי שהם נמצאים שם היום, ובין אם במקום אחר, אבל זה ברור לכולם שצריך להינתן כאן מענה.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף שעולה כאן, זה שהכל נמצא כרגע בידיים של הרשות.

יפעת שאשא ביטון: אין פה בעיה של כסף, אין פה בעיה של רצון או הסכמה, יש פה בעיה של רשות מקומית שלא מוכנה לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אתה יכול להגדיר את זה איך שאתה רוצה, אני מתייחסת לרשות.

<קריאה: זו הבעיה היחידה.

יפעת שאשא ביטון: את הפוליטיקה תעשו אתם שם, מבחינתי יש קושי, זה לא מעניין אותי באיזה מצב.

אורי מקלב: במסגרת רשות הדיבור, גם כן- - -

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת מקלב, אתה חלק מהדיון.

אורי מקלב: זה לא רק קריאת ביניים.

אורי מקלב: בסופו של דבר, משרד החינוך הוא לא אחראי רק על בריאות הילד ועל שלומו של הילד.

אורי מקלב: דבר ראשון, הוא אחראי באמת על הלימודים של הילדים.

אורי מקלב: אתם צריכים לתת מענה.

אורי מקלב: זה שהדיון פה נמצא ומתקיים בוועדה לזכויות הילד, זה לא דבר טבעי, זה לא דבר שאנחנו צריכים להתרגל אליו.

אורי מקלב: זה דבר – הוועדה לזכויות הילד לא מתנהלת – היא לא וועדת החינוך.

אורי מקלב: היא באה כאן מהפן הזה של פגיעה ממשית, יום יומית, בילדים.

אורי מקלב: פגיעה פיזית, פגיעות פיזיות בילדים.

אורי מקלב: זה משחקים בתוך השירותים, וזה פגיעות בחצר בית הספר, פגיעות יום יומיות, פיזיות, בילדים.

אורי מקלב: לכן הוועדה ברשות יושבת הראש נזעקה לעניין הזה, וממשיכה את הדיון.

אורי מקלב: הדיון אבל האמתי, הבסיסי, זה שהיה צריך להיות זה בכלל הפתרון החינוכי.

אורי מקלב: משרד החינוך לא יכול רק להתעלם שהרשות לא יכולה, לא מסכימה, ואני עשיתי את שלי.

יפעת שאשא ביטון: מה אתה מציע, חבר הכנסת מקלב?

אורי מקלב: למשרד החינוך יש ממשקים גדולים מאוד עם כל רשות מקומית, ואת כחברת מועצה- - -

יפעת שאשא ביטון: שיפעילו סנקציות.

אורי מקלב: יש ממשקים, ועדיין לעיר גדולה כמו חיפה, בבינוי, בשיפוצים, בנושאים חינוכיים, באתגרים חינוכיים, בפעולות משותפות, משרד החינוך – את צריכה להפעיל את הסנקציה של לא לתת לראש עיריית חיפה להיכנס לפה.

אורי מקלב: משרד החינוך לא יכול לתת או סנקציות במסגרת הפעילות המשותפת שיש בעיריית חיפה.

אורי מקלב: הרי מה שקורה פה, זה לעיני כל, זה שימוש ציני, אכזרי ופוליטי על גב הילדים, לא רק בהורים, לא רק באידיאולוגיה החינוכית.

אורי מקלב: בסופו של דבר, זה שימוש – זה הגיע לרמה – לפעמים יש עם בעלויות, יכולים להתכתש, יכולים לחדד דברים.

אורי מקלב: כאן, זה ההתכתשות כבר הגיעה, בגלל הזמן הרב – לא בין הבעלויות בנושא העקרוני או הפוליטי, זה הגיע עד הרמה, עד להזנחה, עד לפגיעה ממשית בילדים.

אורי מקלב: כאן הסיפור צריך להיות אחרת, כאן אתם צריכים להיאבק.

אורי מקלב: את אומרת ככה: הרסו את הבית, ומעכשיו אני עסוק בפיזור הילדים.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לשקם את הבית.

אורי מקלב: לפני שאנחנו עסוקים בפיזור הילדים, אנחנו צריכים לשקם את הבית, ויש לנו את הכוחות, יש לנו את היכולות.

אורי מקלב: אז לא אתם האשמים, אני לא אומר, אני לא מכוון אליכם.

אורי מקלב: אבל המצב שנוצר, אתם חייבים לקחת, להיקרא לדגל ולעשות את הפעולות הנדרשות כדי לתת את הפתרון.

אורי מקלב: אם אנחנו יודעים שעיריית חיפה מתנכלת לרשות, ואני אומר, לריבון במקרה הזה, ואנחנו גם הרגולטור, אנחנו אמורים לתת את היד, ואולי להוביל את המאבק בעניין הזה.

אורי מקלב: ההורים תש כוחם, תש כוח הסבל.

אורי מקלב: הילדים כאן מצפים והם חסרי אונים.

אורי מקלב: מי שהיום יכול לעשות את זה, זה אתם, לא בתור אלה שעשו את המהלך הזה, אבל בתור כאלה שיכולים לעזור ולהוביל את המאבק ואת הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתחבר באמת לדברים של חבר הכנסת מקלב.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אין לכם שום כלים מנהליים?

יפעת שאשא ביטון: איזשהן סנקציות שאתם יכולים להפעיל אל מול הרשות המקומית?

יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית בעצם גוררת את הרגליים מטיפול במקרה הזה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יודע שיש פה ילדים שנמצאים בתת תנאים.

יפעת שאשא ביטון: מילא – זה לא מילא, זה גם הנושא התברואתי, זה גם הנושא הבטיחותי והפיזי והכל, אבל זה גם הנושא החינוכי.

יפעת שאשא ביטון: הרי ברור לנו שבתנאים כאלה, את יודעת, גם את מלאכת החינוך אנחנו לא יכולים לבצע בצורה אופטימלית.

יפעת שאשא ביטון: אין שום כלי שאתם יכולים להפעיל כאן אל מול הרשות?

<שושנה איפרגן: בטח לא במגרש שלנו.

<שושנה איפרגן: אני מניחה שאם נעביר את זה - - -

<קריאה: חקיקה, אולי.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך חקיקה.

יפעת שאשא ביטון: תנו למשרד החינוך בבקשה לענות.

<שושנה איפרגן: נראה לי שאנחנו נצטרך להביא את זה לרמה של הנהלת משרד, בהחלט כן.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח אם אתם תפנו את זה למנכ"ל, ותשאלו אותו באילו כלים מנהליים הוא יכול להשתמש על מנת להאיץ בעיריית חיפה למצוא פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שההוגנות מצדנו במקרה הזה, תבוא לידי ביטוי גם מול המנכ"ל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אומרים לו איזה פתרון, אנחנו לא אומרים לו איפה לבנות את זה, אלא שהוא ימצא את הפתרון למסגרת הזו בגבולות שנראים לו, בין אם זה במבנה הפיזי - - -

<קריאה: לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אל תגיד לי לא, אני אומרת מה שאני חושבת.

יפעת שאשא ביטון: בין אם זה במבנה הזה ובין אם זה בהקצאה של קרקע אחרת לבנייה, או כל פתרון אחר שהוא ימצא.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שהילדים האלה לא יכולים להישאר.

<קריאה: אבל זו פנייה של הוועדה, גברתי יושבת הראש.

<קריאה: פנייה של הוועדה במסקנות של הוועדה, פנייה של הוועדה למנכ"ל, לשר החינוך, באמת - - -

יפעת שאשא ביטון: יהיה, אל תדאג.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה גם שהנציגים הנכבדים שהגיעו לכאן ולקחו על עצמם לטפל בסיפור הזה, שגם הם יעשו את שלהם, וזה לא יהיה רק מכתב שינחת על שולחנו של המנכ"ל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מנהל בית הספר.

<דוד רינדר: אני לא מנהל בית הספר, אני מפקח על בית הספר.

<דוד רינדר: אני רוצה לחדד את הנושא הזה של שיפוץ המבנה.

<דוד רינדר: זה דבר שהוא בדיעבד שבדיעבד, זה לא דבר שהוא מלכתחילה.

<דוד רינדר: המבנה לא מותאם לבית הספר מלכתחילה, זה בית ספר שבנו אותו, לא יודע, לאיזשהו צורך.

<דוד רינדר: הקימו שם את בית הספר, בהתחלה זה ענה לצרכים.

<דוד רינדר: גם אם ישפצו, המבנה צר ולא מתאים לבית ספר.

יפעת שאשא ביטון: אז שימצאו פתרון אחר.

<דוד רינדר: נכון.

<דוד רינדר: דבר אחר, אנחנו נפגשנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל פה אתם צריכים לבוא, ה"נו נו נו" פה הוא עליכם.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, אתה המפקח מטעם משרד החינוך, נכון?

<דוד רינדר: מטעם החינוך העצמאי.

יפעת שאשא ביטון: מטעם החינוך העצמאי.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה פה ה"נו נו" הוא שלכם: אם בית הספר קיבל סמל במבנה שהוא מלכתחילה לא הותאם לטובת בית הספר, אז מה?

יפעת שאשא ביטון: אז בניתם משהו שהוא הכלאה, ועכשיו אתם מנסים ליצור לגיטימציה?

יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליחה להבין את זה.

אורי מקלב: אדוני המפקח, אני מציע שמנכ"ל - - -

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת את המציאות שלכם, אני מתייחסת פה לדברים שאמר האדון, ואני מתייחסת אליו ברצינות רבה.

אורי מקלב: אתם וועד ההורים.

אורי מקלב: המנכ"ל נכנס פה – כדאי לתת לכם, המנכ"ל לא בכל הישיבות מגיע, והוא מצא - - -

יפעת שאשא ביטון: ידברו, חבר הכנסת מקלב, הם יוכלו לדבר.

אורי מקלב: אני אומר שהוא פינה את הזמן שלו כדי להגיע לוועדה, מנכ"ל הרשת, מנכ"ל הבעלות - - -

יפעת שאשא ביטון: גם אני פיניתי את הזמן שלי.

אורי מקלב: לא בעניין הזה.

אורי מקלב: לכן אני אומר, במקום לדבר עם המפקח, נציגות ההורים, אני באמת מציע שהמנכ"ל, שהוא מתכלל וגם מרכז את כל הפעילות במשך הרבה זמן, וודאי יודע את התשובות הנכונות.

אורי מקלב: יש כאן גם חבר עיריית חיפה, מיועד לסגן ראש עיריית חיפה, מיכאל אלפר - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, אתה סומך עליי שאני יודעת לנהל את הדיון, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אל תדאג, כולם ידברו, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: כולם ידברו.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה להתייחס לסוגיה הזו, ועוד פעם לבוא למי שאחראי גם על הנושא של הפיקוח וגם שעכשיו זה משרד החינוך או החינוך העצמאי, כי מבחינתי כולם נמצאים בתוך הקלחת הזו.

יפעת שאשא ביטון: אתם בעצם ידעתם שמתחיל לקום פה בית ספר, לפני 18 שנים, בתוך מקום שלא מיועד להיות בית ספר, ולא חשבתם שזה יגיע למציאות שאנחנו נמצאים בה היום?

יפעת שאשא ביטון: באמת אני שואלת, איפה גם האחריות האישית של כל אחד מהצדדים?

<אליעזר סורוצקין: האם אני יכול לענות?

<אליעזר סורוצקין: אני המנכ"ל של הרשת, אני יכול לענות?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: הוא מפקח מטעמכם?

<אליעזר סורוצקין: כן, אבל אני לא חושב שהוא אמור לענות על השאלה, תשאלי אותי כמנכ"ל.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת מי עונה לי על השאלות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תדבר.

יפעת שאשא ביטון: איזה רשת אתם, אגב?

<אליעזר סורוצקין: אנחנו רשת החינוך העצמאי ואני מנכ"ל הרשת של החינוך העצמאי.

<אליעזר סורוצקין: בית הספר הזה הוא - - -

יפעת שאשא ביטון: יש שם לרשת הזו?

<אליעזר סורוצקין: החינוך העצמאי.

יפעת שאשא ביטון: ככה זה נקרא?

<אליעזר סורוצקין: הרשת הזו היא רשת של 280 בתי ספר, מתוכם 7 בתי ספר ברשות שבתחומי - - -

יפעת שאשא ביטון: שמך בישראל?

<אליעזר סורוצקין: הרב אליעזר סורוצקין.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, כבוד הרב.

<אליעזר סורוצקין: לגבי הנושא של בית הספר.

<אליעזר סורוצקין: בית הספר הזה שהוקם לפני 18 שנים הוא הוקם כבית ספר עם שתי כיתות.

<אליעזר סורוצקין: הוא בית ספר צומח, הוא לא קם בבית ספר וזהו.

<אליעזר סורוצקין: המבנה, בזמנו, זה היה מבנה ציבורי, שבתיאום עם עיריית חיפה, החליטו שבאופן זמני- - -

יפעת שאשא ביטון: הוא לא קם כמדרשה?

<אליעזר סורוצקין: לא, לא.

<אליעזר סורוצקין: הוא קם כבית ספר, בית ספר צומח עם שתי כיתות א'.

<אליעזר סורוצקין: ככה קם בית הספר הזה בהיסטוריה.

<אליעזר סורוצקין: באותה תקופה המבנה היה ראוי ויכול היה לאכלס את המקום, הייתה חצר מאוד נחמדה.

<אליעזר סורוצקין: סוכם שבית הספר הזה יהיה זמני במקור.

<אליעזר סורוצקין: בית הספר גדל כי בית הספר הוא טוב.

<אליעזר סורוצקין: החינוך שניתן בו הוא טוב.

<אליעזר סורוצקין: לא בגלל דווקא שזה חינוך עצמאי, אפשר לשאול את ההורים.

<אליעזר סורוצקין: החינוך הוא טוב, החינוך הוא איכותי.

<אליעזר סורוצקין: אנחנו כבר הרבה שנים מתריעים שהמקום לא ראוי להמשך לימודים.

<אליעזר סורוצקין: מי שאמור לתת לנו, אני רוצה רק לסבר את האוזן.

<אליעזר סורוצקין: מי שאמור לתת לנו את היכולת להפעיל בית ספר – המערכת בנויה בצורה כזו: אנחנו החינוך העצמאי, הבעלות, אנחנו הבעלות על כל המערכת החינוכית.

<אליעזר סורוצקין: בעבר גם תוקצבנו באופן ישיר לכיתות.

<אליעזר סורוצקין: הרשות הייתה נותנת לנו הקצאות קרקע, אנחנו היינו מקבלים – את הפול של הכיתות והיינו מחליטים לנתב.

<אליעזר סורוצקין: אין שאלה שאם זה היה בידיים שלנו היום, המקום הראשון שהיה מקבל כיתות זה נתיבות משה בחיפה בגלל המצוקה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא מה שחשבתם בעבר, ונתתם לזה להמשיך להתפתח.

<אליעזר סורוצקין: לא, אני מדבר על משהו מאוד היסטורי.

<אליעזר סורוצקין: בתחילת שנות ה2000 - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את זה, אבל עדיין אני אומרת – לא משנה, אני מבינה מה אתה רוצה להסביר, ואני ככה או ככה – היום אנחנו נמצאים במציאות שאנחנו חייבים לדאוג לילדים, אבל אני כן רוצה להגיד לך שאני לא מנקה את ידייך מהסיפור הזה, כי אם הייתה לך אפשרות ואתה קיבלת הקצאה של כיתות, ואתה בחרת לא לשים את זה בתוך בית הספר הזה - - -

<אליעזר סורוצקין: לא קיבלתי, למה את חושבת - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאתה אומר.

<אליעזר סורוצקין: רגע, אני לא קיבלתי הקצאה של כיתות, לא קיבלתי הקצאה של כיתות - - -

אורי מקלב: לא לגלגל את האשמה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מגלגלת, מקלב, אני רק אומרת שידיו של אף אחד פה לא נקיות בסיפור הזה.

<אליעזר סורוצקין: אנחנו קיבלנו הקצאה של כיתות ולא ידענו איפה לשים אותן, לא ידענו איפה לשים אותן.

<אליעזר סורוצקין: אני, אם אין לי קרקע, אני לא יכול לשים כיתות.

<אליעזר סורוצקין: אגב, אני חייב לומר לשבחו של משרד החינוך, שלפני שנה הגיע תמיר בן משה, כולל מנהל המחוז החרדי מר איציק זהבי, וניסו לפתור, והלכו לשבת עם ראש העיר.

<אליעזר סורוצקין: אמר משרד החינוך: אנחנו ניתן כיתות בצורה מידית, לצערנו אין לנו איפה לשים את הכיתות האלה, אין לנו פיסת קרקע, זה הנתון.

<אליעזר סורוצקין: אנחנו רק רוצים שמפה תצא קריאה שעיריית חיפה – לא צריכים את הבינוי שלהם.

<אליעזר סורוצקין: משרד החינוך בא ואמר:

<אליעזר סורוצקין: אנחנו נעשה העדפה מידית לבית הספר הזה, שהילדים האלה לא יהיו באותו מקום.

<אליעזר סורוצקין: אין לנו איפה לשים את ה – אף אחד לא נותן לנו פיסת קרקע.

<אליעזר סורוצקין: המצב הוא נורא ואיום, כולם רוצים.

<אליעזר סורוצקין: אנחנו לא ישנים בלילה בגלל הדבר הזה.

אורי מקלב: מר סורוצקין, נתנו לכם והפרו הסכמים בעבר.

אורי מקלב: הדברים שעברו הקצאות, גברתי יושבת הראש, היסטוריה מאוד לא הגונה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, קראתי את הכל.

יפעת שאשא ביטון: דפנה גם שלחה לי מצגת מאוד מפורטת ומדויקת.

אורי מקלב: הם הפרו סיכומים.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה.

<דפנה ארביב: אני מחזיקה פה מכתב מעיריית חיפה, מנהלת תיאום, תכנון ובקרה, שהיא פונה למהנדס העיר שהם נערכים לקרקע שהקצו לבית הספר.

<דפנה ארביב: זה לא ש – זאת אומרת, זה בשנתיים הראשונות שהוקם בית הספר, הם כבר כן הקצו.

<דפנה ארביב: רשום פה את השטח, את הגוש, הכל.

<דפנה ארביב: רשום שהם נערכים לזה ומעבירים את זה.

<דפנה ארביב: מה שקרה, שיונה יהב עלה וביטל את ההקצאה באופן חד צדדי.

<דפנה ארביב: אז בית הספר לא יכול להיסגר אחרי שלוש שנים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אין – אני מכירה, תאמינו לי, בחשיבות של כל מי שידו בדבר, הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מנקה מהסיפור הזה אף אחד.

<אליעזר סורוצקין: אני רוצה אולי רק ברשותך להשלים.

<אליעזר סורוצקין: אני אומר באמת, אם נצליח לצאת מפה עם איזושהי קריאה – כולם רוצים לפתור – אני אומר את זה, אנחנו לא ישנים בלילה.

<אליעזר סורוצקין: אתה צריך לראות איך הילדים לומדים שם.

<אליעזר סורוצקין: רק קרקע שייתנו לנו, קרקע ראויה.

<אליעזר סורוצקין: אנחנו דיי גמישים שם באזור.

<אליעזר סורוצקין: קרקע מתאימה.

<אליעזר סורוצקין: משרד החינוך – אנחנו נבנה את זה במהירות, מעל הכל, שעיריית חיפה תיתן לנו קרקע, זה הכל, לא יותר מזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק שם מלא לפרוטוקול.

<מיכאל אלפר: מיכאל אלפר, אני חבר המועצה בעיר חיפה.

<מיכאל אלפר: אני מלווה את הנושא של בית הספר קרוב לעשר שנים, מאז שנכנסתי לתפקיד.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, רק לפרוטוקול בגלל הפתיחה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אתה אמנם חבר מועצה, אבל אתה לא נשלחת מטעם הרשות לייצג אותם?

<מיכאל אלפר: לא, אני מייצג את בית הספר מול הרשות, לצערי.

<מיכאל אלפר: בית הספר, כמו שאמרו כאן, הוקם בשנת 2000.

<מיכאל אלפר: בשנת 2002 ראש העיר דאז, מר עמרם מצנע, הקצה קרקע לבית הספר.

<מיכאל אלפר: המסמך הזה שאת מחזיקה ביד מציין את הגוש והחלקה של אותו קרקע, בת שמונה דונם, בהתחשב בעובדה שזה שמונה כיתות בנים, שמונה כיתות בנות, 16 כיתות.

<מיכאל אלפר: הייתה התנהלות מול מנהל הפיתוח במשרד החינוך לאשר את הבינוי.

<מיכאל אלפר: ב-2003 מצנע הלך לכנסת, יהב נבחר להיות ראש עיר, והוא כותב מכתב לגפני, חבר הכנסת גפני שהיה פעיל מאוד בנושא הזה, בשנת 2004, והוא מבקש לבטל את ההקצאה.

<מיכאל אלפר: הוא מתחייב במסגרת אותו מכתב להעמיד לבית הספר קרקע אחרת.

<מיכאל אלפר: הוא טוען שהקרקע הזו גדולה מידיי, והוא צריך אותה לבית ספר ממלכתי דתי שקיים בקריה.

<מיכאל אלפר: אני נכנסתי לתפקיד ב-2008, כשאין ספור התדיינויות ופגישות שהתקיימו בעבר בין חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת מקלב עם ראש עיריית חיפה, יהב, בשביל לתת מענה לבית הספר.

<מיכאל אלפר: הנושא הזה היה הנושא הראשון שטיפלנו בו במסגרת התפקיד שלי.

<מיכאל אלפר: הייתה התחייבות, בפגישה שהתקיימה אצל ראש העיר כשבית הספר הזה נבנה, בית הספר החדש הממלכתי הדתי שייבנה על הקרקע שלקחה מנתיבות משה.

<מיכאל אלפר: את המבנה שהם יפנו, הוא ילך לטובת תלמידי נתיבות משה.

<מיכאל אלפר: זה פתרון שעשו בדיעבד, זה מבנה ישן.

<מיכאל אלפר: זה לא היה אמור להיות ככה, אבל הסכמנו לזה.

יפעת שאשא ביטון: מה קרה עם המבנה?

<מיכאל אלפר: באותה תקופה, עד שהמבנה החדש ייבנה, סוכם על הקצאת קרקע להצבת מבנים - - -

יפעת שאשא ביטון: מה קרה למבנה ההוא?

יפעת שאשא ביטון: למה לא עברתם לבית הספר ההוא?

<מיכאל אלפר: בלילה שהמבנה החדש היה מוכן לכניסת התלמידים, והתלמידים התחילו את הלימודים במבנה החדש, המבנה הישן, מה שעיריית חיפה עשתה, לקחה את בית הספר בנות, פיצלה אותו לשני המבנים ויצרה כאילו צפיפות מלאכותית.

יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי.

<מיכאל אלפר: היא יצרה מצג שווא ששני המבנים תפוסים.

יפעת שאשא ביטון: בית ספר בנות של מי?

יפעת שאשא ביטון: בית ספר שלכם, של החינוך העצמאי?

<מיכאל אלפר: לא, יש בית ספר ממלכתי דתי בקריית שמואל של בנים, בית ספר ממלכתי דתי של בנות, ובית ספר נתיבות משה בנים ובנות.

יפעת שאשא ביטון: אז הם לקחו בעצם את ה – רגע, כל הסיפור וכל הפוליטיקה, תאמינו לי, הם רק מפריעים לי להבין.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה - - -

<מיכאל אלפר: לא, הם מייצרים את הרצף, שאת מבקשת לדעת שלא הייתה מציאות שבה הזניחו את הנושא 5-10 שנים, והרשת הוציאה רישיון והחזיקה את בית הספר בלי שהיא יודעת שיש בקצה - - -

יפעת שאשא ביטון: מיכאל, בוא תן לי רגע, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אם אני רוצה לשאול סימן שלא הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: אם לא הבנתי, לא נוכל להתקדם.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שבעצם אמרו לכם שבית הספר הממלכתי דתי שנבנה על אותו שטח שהוקצה לכם, עובר לבית הספר החדש, ואתם תקבלו את המבנה שהם שהו בו קודם.

<מיכאל אלפר: נכון.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שהם קיבלו את בית הספר החדש, אתה אומר שהם לקחו בית ספר לבנות והכניסו אותו לשם?

<מיכאל אלפר: בית ספר בנות סמוך, ופיצלו אותו לשני מבנים.

<מיכאל אלפר: זה נמצא מעבר לכביש - - -

יפעת שאשא ביטון: את אותו בית ספר פיצלו לשניים?

<קריאה: יש לי פה את התמונות, זה בית הספר הישן שלהם - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקי, זה לא מעניין אותי המבנים.

יפעת שאשא ביטון: מעניין אותי ברציונל.

יפעת שאשא ביטון: לקחו בית ספר של בנות ופיצלו לשניים.

<מיכאל אלפר: מספר התלמידים מאפשר את בית הספר במבנה אחד.

<מיכאל אלפר: היה תמיר בן משה, כמו שהזכיר קודם הרב סורוצקין, מתוך מטרה למצוא פתרון.

<מיכאל אלפר: הצגנו בפניו מספר חלופות.

<מיכאל אלפר: אחת החלופות הייתה פשוט להחזיר את הבנות למבנה המקורי שלהן, ולתת לנתיבות משה את המבנה שהם יפנו, כמו אותו סיכום ישן שהיה.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, לא קרה ב-2008.

יפעת שאשא ביטון: מה קרה בהמשך?

<מיכאל אלפר: זה הפתרון המידי שאפשר לתת מחר בבוקר.

<מיכאל אלפר: משרד החינוך צריך לרצות בפתרון הזה, וזה פתרון שמשרד החינוך כן יכול לקבל החלטה כזאת

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך מכיר את הסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך מכיר את זה שיש בית ספר שפוצל, שיש בית ספר היום שמתנהל בשני מבנים אחרים שאפשר לאחד?

<קריאה: 14 דונם.

<קריאה: 300 תלמידים ב-14 דונם.

<יוסף גולדרינג: אני הייתי בסיור עם - - -

יפעת שאשא ביטון: מי כבודו?

<יוסף גולדרינג: אני מפקח של משרד החינוך, יוסל גולדרינג.

<יוסף גולדרינג: הייתי בסיור יחד עם תמיר בן משה בשני בתי הספר.

<יוסף גולדרינג: בסיור ההוא באמת נחשפנו לנושא הזה של פיצול של שני בתי הספר.

<קריאה: אני לא בטוח, אגב, שיש לו רישיון.

יפעת שאשא ביטון: הפיצול של בית ספר אחד לשני מבנים שונים.

<יוסף גולדרינג: להערכתנו, פיצלו אותו בגלל שרצו לתפוס את שני המבנים.

<יוסף גולדרינג: יש כמות של ילדות שיכולים לרכז אותן במבנה אחד.

יפעת שאשא ביטון: תודה על התרגום.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שבעצם שני ה – יש היום בית ספר עם סמל אחד שיושב בשני מבנים שונים?

יפעת שאשא ביטון: אפשר לאחד אותם?

<יוסף גולדרינג: אני מפקח במשרד החינוך למחוז החרדי.

<יוסף גולדרינג: אנחנו ביקרנו יחד עם תמיר בן משה בבתי ספר שאינם בפיקוח שלי, הם ממלכתיים דתיים, כך שאני לא יודע להגיד לך בדיוק את מעמד ואת הנתונים של בית הספר ההוא, ובכל זאת ראינו שם מרווח.

<יוסף גולדרינג: שני בתי ספר שמשרתים בעצם את אותה אוכלוסייה, והם מפוצלים לשני בתי ספר.

יפעת שאשא ביטון: שני מבנים.

<קריאה: עם אותה כמות של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: תדייקו במינוחים, כי זה אם זה מפוצל לשני בתי ספר, אז כל אחד - - -

<קריאה: שני מבנים, סמל מוסד אחד.

<קריאה: כמו שאמרנו, פוליטיקה.

<מיכאל אלפר: זה פתרון שהוא בטווח הקצר, בשביל לתת מענה למחר בבוקר.

<מיכאל אלפר: זה פתרון שלא כרוך במשאבים תקציביים, זה פתרון שפשוט עושה סדר.

יפעת שאשא ביטון: מי אחראי על בית הספר שם?

יפעת שאשא ביטון: מי זה הפיקוח?

<יוסף גולדרינג: אני מפקח משרד החינוך של ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה על החרדים, אבל אתה אמרת שאתה לא יכול לתת לי תשובות לגבי בתי הספר האחרים.

יפעת שאשא ביטון: מי שם המפקח?

יפעת שאשא ביטון: למי אנחנו צריכים לפנות כדי לקבל התייחסות?

<יוסף גולדרינג: אני מניח שהם במחוז חיפה, ויש שם פיקוח יסודי של מחוז חיפה.

<קריאה: זה ממלכתי דתי?

<יוסף גולדרינג: או מנהלי, הפיקוח הוא כללי על המחוז.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש לראות מי אחראי לזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש התייחסות לבית הספר שפוצל לשני מבנים, בית הספר לבנות.

<קריאה: אהרן הרואה בנות.

<קריאה: שתבינו שם רק הבנות, לבנים הם נתנו עוד שטח של שמונה דונם.

<קריאה: זה אותו שמונה דונם שנבנה על ה - - -

<דפנה ארביב: את אומרת שיש להם 600 תלמידים, עם 20 ו - - -

יפעת שאשא ביטון: דפנה, עם כל הכבוד לכם, ויש כבוד אתם יודעים, תנו לי לקבל את זה מהגורמים המקצועיים, בסדר?

<מיכאל אלפר: פתרון לטווח הארוך יותר זה מגרש של 5.2 דונם שנמצא בסמיכות לבית הספר, שהייעוד שלו הוא בית ספר.

<מיכאל אלפר: צריך להקצות אותו ומשרד החינוך יבצע את הבינוי.

יפעת שאשא ביטון: אבל את ההקצאה צריך - - -

<מיכאל אלפר: עיריית חיפה צריכה לבצע, נכון.

<מיכאל אלפר: יש התחייבות של יהב מ-2004, מ-2006 לבצע הקצאה.

<מיכאל אלפר: הוגשה בקשה להקצאה.

<מיכאל אלפר: על פי כל אמות מידה של - - -

יפעת שאשא ביטון: עבורכם?

<מיכאל אלפר: הוגשה בקשה עבור בית הספר.

<מיכאל אלפר: עיריית חיפה לא דנה בבקשה הזו במסגרת וועדת הקצאות - - -

יפעת שאשא ביטון: אה, לא, אתה אמרת יהב הגיש.

<מיכאל אלפר: אמרתי שיהב התחייב במכתב ב-2004 וב-2006, לתת חלופה לאותו מגרש שאותו הוא לקח.

<דפנה ארביב: זה מופיע במכתב הזה.

<מיכאל אלפר: זה מופיע בכל ההתכתבויות שיש.

יפעת שאשא ביטון: את זה אני הבנתי, הוא אמר משהו כנראה בטעות.

<מיכאל אלפר: על פי כל נוהל, יש נוהל הקצאות מסודר במשרד הפנים.

<מיכאל אלפר: הם זכאים, הם חייבים לקבל, הם עדיפים לכל פעילות אחרת שעיריית חיפה יכולה לבחור לבצע במגרש הזה.

<מיכאל אלפר: יש בשכונה מרכז ספורט מקורה, לא מקורה, כדורסל, כדורגל, מרכז קהילתי אחד ועוד אחד.

<מיכאל אלפר: לא יכול להיות שבית ספר - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב, אני כמו שאמרתי, אני באה בהוגנות ואני לא אומרת להם איפה לשים את זה.

יפעת שאשא ביטון: תמצאו פתרון.

<גיא אטיאס: אפשר להגיד?

<גיא אטיאס: הפתרון שהם מגלגלים - - -

יפעת שאשא ביטון: מי אדוני?

<גיא אטיאס: אני גיא אטיאס, אני מוועד ההורים.

<גיא אטיאס: הפתרון שהם הציעו, כביכול, הם מדברים על זה שהם הציעו לשפץ את המבנה, ואנחנו אלה שגורמים לכך שזה לא יהיה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר דיברנו על הנושא של השיפוץ, ודיברה פה גם מי שאחראית על הנושא של הבינוי והפיתוח במשרד החינוך, ואמרה, לא רק לשפץ אלא גם להרחיב את המבנה.

יפעת שאשא ביטון: כרגע הוא בכלל לא רוצה לעשות כלום, אז הוא לא לוקח את הכסף, היינו שם.

<מיכאל אלפר: אני רוצה להתייחס, הנושא נבדק מבחינה תכנונית על ידי - - -

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לשמוע ככה ואין פרוטוקול כשאתם מדברים ככה.

<מיכאל אלפר: המבנה יושב על מגרש שלא מאפשר תוספת בנייה.

<מיכאל אלפר: הנושא נבדק על ידי אדריכל, איש מקצוע, שבדק את זה גם מטעם עיריית חיפה.

<מיכאל אלפר: התשובה שהעירייה קיבלה היא שאין אפשרות להוסיף מטר אחד למבנה הנוכחי, מעבר לעובדה שהוא בקווי בניין כמעט אפס, ואין חצרות - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל אם אין אפשרות להרחיב והם יודעים את זה, אז הם ממילא לא יוכלו להרחיב שם ויצטרכו למצוא פתרון אחר.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, איך שאתה לא מסתכל על זה, עיריית חיפה צריכה לתת פתרון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה מישהו נוסף שמבקש להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם סוגרת את הדיון ומסכמת אותו.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, כפי שפתחתי בדבריי, אנחנו נפנה לעיריית חיפה ואנחנו נפעיל את האמצעים שיש לנו על מנת לחייב אותם כן להגיע לדיון, וביחד איתם למצוא את הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: יש פה תמימות דעים לגבי הנושא של משרד החינוך שמוכן לשתף פעולה ואף הקצה את מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: איך שאנחנו לא מסתכלים על זה, אנחנו מגיעים לכך שהאחריות כרגע נמצאת לפתחה של עיריית חיפה, שלא משתפת פעולה ולא מוצאת פתרון לאותם ילדים שאין להם שום אלטרנטיבה אחרת באותו מרחב.

<קריאה: אפשר לשאול אותם למה הם עושים את זה?

יפעת שאשא ביטון: אני לא שואלת כלום, אני מסכמת עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי ככה בא להם.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו משנה לך למה הם עושים את זה?

יפעת שאשא ביטון: ואם הם עושים את זה בגלל פוליטיקה או עושים את זה כי בא להם, או עושים את זה כי לדעתם אתם לא צריכים להיות שם, אתם צריכים להיות בבית ספר דתי ממלכתי.

יפעת שאשא ביטון: זה ייתן לך תשובה מספקת?

יפעת שאשא ביטון: לא, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אותי לא מעניין למה הם עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אותי מעניין למה הילדים שלך לומדים בסביבה שהיא לא מתאימה ללימודים, זה מה שמעניין אותי.

יפעת שאשא ביטון: למה הילדים נמצאים בסביבה פיזית לא ראויה, זה מה שמעניין אותי.

יפעת שאשא ביטון: מי שצריך לתת לזה את הפתרון ואת המענה זו עיריית חיפה.

יפעת שאשא ביטון: למה הם עושים או לא עושים, זה לא מעניין, זה לא רלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: מעניין שיימצא לכם פתרון, זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: איך שאנחנו לא מסתכלים על זה, בסופו של דבר האחריות היא לפתחה של עיריית חיפה, שצריכה לתת מענה לילדים האלה שאין להם שום מסגרת מתאימה בעצם באותה סביבה גאוגרפית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתכנס כאן שוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדרוש דיון, נדרוש שעיריית חיפה תגיע ואנחנו נתכנס כאן שוב כדי לראות איך אנחנו בעצם מקדמים פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שבסיכום גם ייכתב שאנחנו פונים למנכ"ל משרד החינוך שיפעיל גם הוא את האמצעים המנהליים שיש ברשותו, על מנת להביא את עיריית חיפה למציאת פתרון לאותם ילדים שנמצאים היום בסביבה בלתי ראויה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יודגש הנושא הזה של סביבה בלתי ראויה גם בסיכום.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.