הועדה המשותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולוועדת הכלכלה לדיון בהלס"י בנושא בניית תוכנית אב לאומית בתחום הזקנה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 4, 2018-01-23 10:00

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם, היום 23 בינואר 2018, השעה 10:07, אני פותחת ישיבת ועדה משותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת הכלכלה לדיון בהצעה לסדר היום בנושא בניית תכנית אב לאומית בתחום הזקנה.

טלי פלוסקוב: שלום לכל המכובדים.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שאנחנו ממתינים לאיש מאוד יקר, הרב יחיאל אקשטיין.

אלעזר שטרן: הרב פה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, אתה יכול לשבת איתנו.

טלי פלוסקוב: איש מאוד מכובד.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לעפרה רוס, מנכ"לית הרשות לזכויות ניצולי השואה, בוקר טוב לצוות הוועדה, בוקר טוב ליועץ לוועדה, פרופ' בריק, בוקר טוב לחברי הכנסת שהצטרפו אליי, חבר הכנסת דב חנין וחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: הישיבה שלנו היום היא מיוחדת, היא לא בסדרה של הדיונים שלנו שקשורים לתכנית האב, אבל החלטתי לקיים את זה היות שאנחנו מתקרבים ליום השואה הבינלאומי, יום שבו אנחנו זוכרים ומזכירים את אלה שנפלו ומוקירים את הגיבורים שלחמו והצליחו לשרוד את זוועות השואה.

טלי פלוסקוב: היום אני רוצה לשים פוקוס על קבוצה של אנשים שאנחנו בשפה פשוטה קוראים להם פליטי השואה, אבל הם ניצולי השואה, הם שייכים לקבוצה של ניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם שלפני שנכנסתי לתפקיד כחברת כנסת לא הכרתי את הנושא הזה, לא ידעתי כל כך על האנשים האלה, לא ידעתי עם מה הם התמודדו ועם מה הם מתמודדים היום, במיוחד כשגיליתי שהאנשים האלה מחולקים לשתי קבוצות, קבוצה אחת של אלה שעלו ארצה לפני 1953, שיש להם תנאים מסוג א', והקבוצה השנייה של אלה שעלו ארצה אחרי 1953, שסליחה שאני קוראת לקבוצה הזאת סוג ב', אבל הם ממש סוג ב' ואני אסביר לכם למה.

טלי פלוסקוב: לאחרונה אנחנו רואים לעתים מאוד קרובות שגם התקשורת מתגייסת לנושא של ניצולי השואה ואני שמחתי מאוד שיש מישהו או כמה אנשים שעוזרים לי להעלות את הנושא לסדר היום הציבורי ולהסביר לציבור שלנו מי הם ניצולי השואה שחיים מתחת לקו העוני במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: הכתבה שראינו בערוץ 2, ונמצאת איתנו מיכל פעילן, מחברת החדשות, שלום לך, מיכל, אני רוצה להודות לך על כך שהעלית את הנושא הזה על סדר היום ואני רוצה להראות לכם קטע קטן מהכתבה שראינו בערוץ 2.

טלי פלוסקוב: אנחנו גם תרגמנו את הקטע הזה לשפה הרוסית כדי שאנשים שלא מדברים עברית יבינו על מה מדובר שם, כי הרבה פעמים האנשים האלה רוצים לספר על מה שהם חווים, אבל בגלל שהם לא דוברים את השפה העברית הם לא יכולים לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: אז לפני שאנחנו רואים את הכתבה אני עכשיו אומרת לכם, האנשים האלה לא יכולים לצעוק מגרונם כי כבר אין להם כוח ואנחנו כאן כדי לצעוק את צעקתם בשמם, וזה מה שאני מתכוונת לעשות, רבותיי.

טלי פלוסקוב: אז בואו נשמע את הקטע הזה ונראה ואחר כך אני כמובן אתן לחברי הכנסת ולכל מי שירצה להתייחס.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: (הקרנת הכתבה).

טלי פלוסקוב: טוב, קשה.

טלי פלוסקוב: קשה לדבר אחרי מה שאנחנו רואים, הלב פשוט נחמץ.

טלי פלוסקוב: אתם יודעים מה?

טלי פלוסקוב: אני מאוד רציתי שגם מטילדה וגם מקס יגיעו היום לוועדה, אבל הם לא יכולים.

טלי פלוסקוב: הם לא יכולים כי הם פשוט לא מסוגלים, כי קשה להם, כי האנשים האלה בגיל מאוד מאוד מבוגר.

טלי פלוסקוב: קשה לי לדבר.

טלי פלוסקוב: הם לא מסוגלים לצעוק ואנחנו כאן כדי לצעוק.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שכולם יבינו את מצבם של האנשים האלה, אני רוצה שכולם יבינו שהאנשים האלה, הזוועות שהם עברו בזמן מלחמת העולם השנייה, אנחנו, היהודים במדינת ישראל, חייבים לעשות את הכול כדי שהיום, כשהם מסיימים את חייהם הם יחיו בכבוד.

טלי פלוסקוב: חייבים.

טלי פלוסקוב: לשם כך אנחנו כאן, רבותיי.

טלי פלוסקוב: אני אומרת לכם, אני וחברים שלי, ויש פה חברים טובים שדואגים לניצולי השואה, ואני ראיתי, גם לאלעזר שטרן היה קשה לראות את התמונות האלה, בדיוק כמוני, אנחנו חייבים לעשות את הכול כדי לתת להם את הכבוד בשנים שעוד נותרו להם.

טלי פלוסקוב: הקבוצה הזו הולכת ופוחתת, אנחנו שומעים מספרים נוראיים, 1,000 איש בחודש הולכים לעולמם.

טלי פלוסקוב: אז כל הכסף שנשאר בקופה, אני לא מדברת על התוספות שאנחנו חייבים לתת, חייב להתחלק בין האנשים שהיום בחיים.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם, אני מבקרת אצל האנשים האלה המון, אני כל שבוע במקום אחר נפגשת עם האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אני נכנסת אליהם לבתים ואני רואה על מה הם מדברים, אני רואה את מצבם.

טלי פלוסקוב: אתם יודעים מה?

טלי פלוסקוב: אני גם רואה מה יש להם במקררים והרבה פעמים, סליחה, אני אומרת עכשיו משהו קשה, אני לא באה בידיים ריקות כי אני יודעת מה המצב שאני אראה בבית שלהם.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שכל החברה, כולל ממשלת ישראל, חייבים להתאחד למען האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אני לא אומרת את זה בגלל שאנחנו לקראת יום השואה.

טלי פלוסקוב: מי שמכיר אותי יודע ששנתיים בלי הפסקה אני מדברת על האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: לכן אני כל כך מעריכה את העזרה שהיום הגיעה מהתקשורת, כי נראה לי שנצליח ביחד להגיע לאותם אנשים שצריכים בסוף לקבל החלטות ולהחליט על סדר העדיפויות במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: ואני חייבת להגיד לכם, יש רגעים שאני מרגישה אופוזיציה מתוך קואליציה, אבל אני אעשה את זה ולא רק אני.

טלי פלוסקוב: טוב, אני כמובן אתן עכשיו לחברי הכנסת להגיד כמה מילים כי, כמו שאתם מבינים, זה יום עמוס, ואנחנו, גם אני, מתרוצצים בין הוועדות - - -

<מיכל פעילן: אפשר לומר כמה מילים?

טלי פלוסקוב: בוודאי, אני אתן לך גם, אני רק רוצה, לפני שנתחיל לחלק ולדבר על הדברים להגיד בכל אופן שבשלוש השנים האחרונות, ובטח עפרה רוס, כשהיא תציג לנו את המצגת של הרשות לזכויות ניצולי השואה, תעלה את הסוגיה הזאת, התקציב בשלוש השנים האחרונות עלה במיליארד וחצי.

טלי פלוסקוב: התקציב כל הזמן עולה, רק אנחנו צריכים להבין למה הוא לא מגיע לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: זו השאלה, עפרה, שאני אשאל אותך וניאלץ פה לתת תשובות.

טלי פלוסקוב: אז לפני חברי הכנסת אני אתן עכשיו למיכל פעילן, כי אני השתמשתי בחומר שלך, להגיד כמה מילים ואחר כך נתחיל סבב שלהם.

טלי פלוסקוב: רק לפרוטוקול, כל מי שמדבר, בבקשה להגיד את שמכם ונציג של איזה ארגון או אדם אתם ומי שרוצה לדבר, בבקשה להירשם אצל מנהלת הוועדה, כי יהיה לי קשה להגיב לידיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, מיכל.

<מיכל פעילן: שמי מיכל פעילן, אני כתבת בחברת החדשות, ראיתם חלק קטן מהכתבה שעשינו.

<מיכל פעילן: כבר יותר מחצי שנה שיחד עם הקרן לידידות אנחנו נפגשים עם ניצולי שואה שכפי שאמרתם הפכו לניצולים סוג ב', כי הם עלו אחרי 1953.

<מיכל פעילן: פגשתי באמת המון ניצולים ולא האמנתי למצב שלהם.

<מיכל פעילן: בכתבה שלנו הבאנו סיפורים רק של שלושה ניצולים, אבל כפי שאתם יודעים, מדובר ביותר מ-80,000 ניצולים שכרגע מופלים על ידי המדינה ולא מקבלים קצבה חודשית.

<מיכל פעילן: הם צריכים לחיות ממענק שנתי בלבד של פחות מ-4,000 שקלים בגלל שנעשתה איזה שהיא חלוקה שרירותית בגלל הסכם השילומים אחרי 1953.

<מיכל פעילן: היו ניסיונות לאורך השנים לתקן את זה ועכשיו אפילו נוצר מעין מצב מעוות שאותם ניצולים שאנחנו פוגשים צריכים, אני לא רוצה להגיד לשקר, אבל להגיד שהם היו במחנה או במשהו כזה כדי שכאילו המדינה כן תיתן להם קצבה.

<מיכל פעילן: עכשיו, אלה אנשים שעברו מסע, אני לא צריכה לספר לאנשים שיושבים פה בחדר, שאיבדו משפחה, שנרצחה להם המשפחה, שהתחבאו, שברחו, שנלחמו, אבל זה לא מספיק היום למדינה.

<מיכל פעילן: כמו שאת אומרת, כמעט כולם שם מעל גיל 80, 85, אלה השנים האחרונות שלהם ואני לא יכולה לישון בשקט כשאני יודעת שהמדינה שלי והנבחרים שלה נותנים לדבר הזה להתרחש.

<מיכל פעילן: בכתבה הזו, מה שלא הראו, יש ועדת שרים מיוחדת שקמה על ידי משרד ראש הממשלה, שאמורה לדון בנושא של ניצולי השואה, בין השאר גם בנושא של ניצולים שעלו אחרי 53'.

<מיכל פעילן: אנחנו פנינו לכולם עכשיו, במיוחד כשיש דיונים על התקציב בוועדות, לראות שלא שוכחים את האנשים האלה ומכולם קיבלנו תשובה שהם נורא עסוקים בתקציב, שזה אבסורד, כי העיסוק בתקציב צריך להיות בדיוק בעניין הזה ואני מקווה שמפה תישמע הצעקה ובאמת בעזרת הכוח שלכם, של האנשים שיכולים להשפיע, אנחנו מביאים את הקול של התקשורת, אבל ידינו בסופו של דבר כבולות, ושהשינוי הזה יקרה ובמהרה.

<מיכל פעילן: ולהגיד מילה אחת באמת על הקרן לידידות שעושה עבודה נפלאה.

<מיכל פעילן: המון אנשים נרתמו בזכות הכתבה הזאת לעזור לאותם אנשים, אבל, כאמור, זה לא צריך להיות תרומות ואנשים טובים בדרך, אלא זה צריך לבוא בחקיקה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, באמת תודה רבה לך, מיכל, על העבודה הנפלאה שעשית בנושא הזה, והצוות כמובן.

טלי פלוסקוב: אני אתן לכמה חברי כנסת להתייחס, ככה זה נהוג, ואחר כך אני אתן גם לכמה ניצולים לדבר, נראה איך אנחנו נתקדם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: תודה, טלי, תודה גם על הזימון.

אלעזר שטרן: אני מזכיר שטלי, דב ואני מובילים את השדולה לניצולי שואה, אבל הפעם זו ועדה מטעם ועדות הכנסת ולכן טלי, תודה רבה לך על הרגישות, וכמו שאת ציינת באמת, את באמת רגישה מאוד לעניין הזה כל הזמן ואני מקווה שאנחנו מצליחים לקדם, לא מספיק.

אלעזר שטרן: למיכל ולצוות שלך, לא נעים להגיד, אתם יכולים לעשות ועשית הרבה יותר מאשר אנחנו יכולים לעשות מכאן הרבה פעמים, זה כוחה של התקשורת, וטוב שהיא מתעסקת אולי גם בדברים שיש להם פחות רייטינג, אבל אני חושב שהם לא מטפלים בניצולי השואה, אלא הם מטפלים בדורות העתיד שלנו.

אלעזר שטרן: זה מה שהנוער שלנו צריך לראות, זאת הרגישות שצריך לפתח אצלו, לטובת כולנו, לא לטובת הניצולים.

אלעזר שטרן: והתודות האחרונות, הרב אקשטיין.

אלעזר שטרן: אתם רואים את הרב אקשטיין מהקרן לידידות כאן.

אלעזר שטרן: אני עד לטלפונים בלי קשר לכינוס השדולה, על מה אפשר לעשות וזה יפה.

אלעזר שטרן: יש פה מסביב לשולחן, אני לא רוצה לחלק פה, אבל אנשים באמת וגופים, ארגונים, שבהתנדבות ולא בהתנדבות, מעבר לניצולים, שהם חיים את הנושא הזה כל יום, ותודה.

אלעזר שטרן: טלי, בואי נגיד את האמת, כן, זה עלה, יש לנו שני שרי אוצר, יאיר לפיד וכחלון, שבאמת עשו סוגים של הקפצות, אבל באותו זמן הם גם הקפיצו את מספר הניצולים, שינו את ההגדרות ולכן פר ניצול התקציב ירד, וחשוב מאוד להגיד את זה.

אלעזר שטרן: ממשלת ישראל צריכה להחליט, אם היא רוצה להכניס מתחת להגדרה הזאת, וזה בסדר, הניצולים שהיו במנוסה, ואת תיארת אותם פה, אנחנו כבר אחרי זה מזמן.

אלעזר שטרן: הכניסו עכשיו את צפון אפריקה ועירק ואין שום דבר, אין לי, להיפך, אלה הקריטריונים, זה בסדר גמור, אבל זה לא יכול להיות שאומרים שהתקציב עלה במיליארד כשהקפצנו את מספר הניצולים בפי שלושה.

אלעזר שטרן: בואו נגיד את האמת, אנחנו, שיושבים מסביב לשולחן הזה, אנחנו כל פעם צריכים שיזכירו לנו מחדש מה ההבדלים בין 53' לבין בה.

אלעזר שטרן: אה.

אלעזר שטרן: גה, לבין קרן סעיף 2 ומה כל אחד מקבל.

אלעזר שטרן: זאת מציאות שלא יכולה להיות.

אלעזר שטרן: ובאמת מה אנחנו רוצים?

אלעזר שטרן: שניצולת שואה בת 80 תנהל משא ומתן מול ממשלת גרמניה?

אלעזר שטרן: או בת 85?

אלעזר שטרן: או בת יותר מזה?

אלעזר שטרן: או שתלך לניו יורק או לנציגים בארץ של ועידת התביעות?

אלעזר שטרן: זה התפקיד שלהם או זה התפקיד של ממשלת ישראל?

אלעזר שטרן: יכול להיות שזה לא היה נכון ב-54' וב-55', שלחו את הניצולים לעורכי דין.

אלעזר שטרן: האם זה הגיוני שניצולים בזמן הזה צריכים לנהל משא ומתן באופן ישיר או באמצעות עורכי דין מול ממשלת גרמניה?

אלעזר שטרן: זה לא דבר חדש שאני אומר את זה כאן פעם ראשונה, ההפרשים הולכים וגדלים כל הזמן, ואני לא רוצה כרגע להיכנס, ניכנס לזה, או כאן יותר מאוחר, או באמצעות הצעות חוק או בדיונים האלה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהמציאות הזו של ההתבגרות, היא צריכה להביא את מדינת ישראל, שיודעת לעשות כל כך הרבה דברים, ואני מזכיר שזאת ועדה שמתעסקת באנשים מבוגרים, ניצולי השואה כולם כבר אנשים מאוד מבוגרים, ואני מסיים בזה, אם יש לי קריאה אחת שהיא צריכה לצאת מהוועדה הזאת זה שיבוא ראש ממשלה, יבוא שר האוצר, יגידו לעפרה רוס, שעושה עבודה מצוינת, 'עפרה, כל ניצולי השואה שלנו, לכולם תיתני את מה שצריך, תגידי לנו כמה צריך להוסיף ואנחנו עם זה נסתדר'.

אלעזר שטרן: אין לנו עוד הרבה זמן, תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן, אני גם אתן לדב חנין לדבר ואחר כך אנחנו נתחיל סבב.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, טלי, תודה על כינוס הוועדה הזו.

דב חנין: זה דיון מאוד מיוחד בוועדה מאוד מיוחדת.

דב חנין: הוועדה הזאת היא ועדה מיוחדת מכיוון שהיא מתעסקת באסטרטגיה, במבט לטווח ארוך ובפתרונות לטווח ארוך והדיון הזה הוא דיון מיוחד בוועדה הזו מכיוון שהוא דיון שונה.

דב חנין: כאן אנחנו, גברתי יושבת הראש, באמת במרוץ נגד הזמן, אנחנו צריכים לתת פתרונות היום, מחר ומחרתיים כי בעוד שנה או בעוד שנתיים, כשתהיה לנו תכנית אסטרטגית, אולי לחלק מהאנשים שאנחנו רוצים לתת מענה זה יהיה כבר מאוחר מדי.

דב חנין: אנחנו ביום מיוחד היום, יום השואה הבינלאומי הוא יום מיוחד, יש הרבה משמעויות ליום הזה, אבל בדיון הזה אנחנו מתמקדים בחובה שלנו, כחברה הישראלית, לשורדי השואה שנמצאים וחיים איתנו, והחובה הזו, אנחנו צריכים לומר את זה לעצמנו בצורה ברורה וגלויה, אנחנו רחוקים מלעמוד בחובות שלנו.

דב חנין: אנחנו רחוקים מלעמוד בחובות שלנו כלפי שורדי וניצולי השואה.

דב חנין: אני רוצה להודות לך, טלי, לא רק על כינוס הדיון הזה, אלא הפעילות שלך והעשייה שלך בתחום הזה, מהרגע שאת נכנסת לכנסת, בעשייה, בחקיקה, בקידום דברים, לפעמים במאבקים מאוד קשים, לך, חברי, אלעזר שטרן, אבל קודם כל לכם, הניצולים והשורדים שמלווים אותנו בשדולה למען ניצולי השואה, עם הפעילות שלכם, עם ההצעות שלכם, עם היוזמות שלכם, עם הביקורת שלכם.

דב חנין: אני מעריך את העבודה שלכם מאוד מאוד, אני רוצה להודות לכל פעילי הארגונים שנמצאים איתנו היום, אני רוצה להודות לרב אקשטיין שמלווה את הפעילות ועושה דברים חיוניים וחשובים.

דב חנין: צריך להיות מאוד מאוד ברור, התפקיד הזה הוא בסופו של דבר תפקידה של המדינה, מתנדבים לא יכולים למלא את החסר.

דב חנין: אני מאוד מעריך, מיכל, את הכתבה שלך והמסר מהכתבה הזו הוא מסר לכולנו, אנחנו המדינה והמדינה צריכה להיכנס לתמונה ולתת את הפתרונות.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם שיש לנו המון המון משימות שעומדות בפנינו, אבל במשימות האלה צריך לראות גם את האתגרים שיש בפנינו, אבל גם את העובדה שבמאבק ובפעילות אנחנו מצליחים לשנות דברים.

דב חנין: אני רוצה להביע לך, עפרה, הרבה תודה, את באמת בת ברית שלנו, את אשת מקצוע בתוך המשרד הממשלתי.

דב חנין: אנחנו לפעמים באים אלייך בדרישות קשות, לפעמים חלק מהדרישות שלנו אולי נראות דמיוניות בתחילת התהליך, אבל הנה, כשאנחנו רואים מה שקורה בחודשים האחרונים, למשל הנושא הזה שאנחנו נאבקנו עליו כל כך הרבה זמן, של הגדלת הזכויות של בני הזוג של ניצולים שהלכו לעולמם.

דב חנין: אתם הרי זוכרים ואת זוכרת איך המאבק הזה התחיל ואיך הסיפור הזה התחיל ואנחנו צעד צעד מתקדמים לסגור את הפער שצריך לסגור אותו וכך אנחנו גם מתקדמים - - -

אלעזר שטרן: רק משפט אחד, השארנו את אלה שמקבלים מגרמניה מאחור, לא מטופלים, גם בדבר הזה.

דב חנין: אתה צודק.

דב חנין: אנחנו צריכים לסגור את כל הפערים.

טלי פלוסקוב: אני אבקש מעפרה שתיתן לנו עדכון, כי יש שינוי במצב הזה.

דב חנין: אנחנו צריכים לסגור את הפערים שקיימים בין קבוצות שונות, זה לא מעניין מתי הבן אדם הגיע לארץ, זה לא רלוונטי לשום דבר, מה שרלוונטי זה מה אדם עבר בתקופת השואה ולפי זה צריך להינתן לו הסיוע המקסימלי שהמדינה יכולה, צריכה וחייבת לתת עכשיו.

דב חנין: זו המשימה שלנו ואנחנו לאט לאט מתקדמים בה, לאט מדי, אבל גם התגמולים עולים, גם המענק הישיר לנזקקים עולה, יש הישגים.

דב חנין: חברים, אני אומר את זה כדי בעיקר לומר לכם שהלחץ שלכם משפיע ומשנה, לכן תמשיכו ללחוץ, תמשיכו לבוא אלינו בהצעות, ברעיונות, בדרישות, וביחד אנחנו נעשה פה את השינוי שצריך לעשות.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, דב.

טלי פלוסקוב: אני באמת רוצה להודות לעמיתים שלי לשדולה, השדולה שהקמנו בכנסת למען ניצולי השואה, שזה גם אלעזר וגם דב.

טלי פלוסקוב: באמת טוב להרגיש שאתה לא לבד, שיש לנו הרבה דברים משותפים ואנחנו לעתים מאוד קרובות נפגשים ומדברים על מה עוד ההצעה הבאה שכדאי להעלות אותה.

טלי פלוסקוב: אני אתן עכשיו לאחד מהניצולים, ברשותכם, ואחר כך אני אבקש - - - אני חושבת שקודם ניתן לרב אקשטיין ואחר כך עפרה רוס, להציג.

טלי פלוסקוב: אבל לפני זה, בבקשה, אני רוצה לתת זכות דיבור לסגן נשיא חזית הכבוד.

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת מי מכיר את זה, זו קבוצת אנשים שמטפלת דווקא בפליטי השואה, דווקא באנשים האלה, הם ממוקדים והנציג של העמותה נמצא פה, זה אברהם שרנופולסקי, ואני אבקש ממנו להגיד כמה מילים ואנחנו נעבור - - -

<אברהם שרנופולסקי: שלום לכולם.

<אברהם שרנופולסקי: קודם כל אני רוצה להודות לחברת הכנסת טלי פלוסקוב ולמשתתפים בישיבה הזו, עפרה רוס, לרב אקשטיין שעוזר, המון המון תודה לך.

<אברהם שרנופולסקי: לקראת יום השואה הבינלאומי אני צריך לומר מילים קשות.

<אברהם שרנופולסקי: פליטי השואה, שסבלו מרדיפות הנאצים, עדיין סובלים מאדישות מממשלת ישראל.

<אברהם שרנופולסקי: איך חיים פליטי השואה היום?

<אברהם שרנופולסקי: אני אביא לכם כמה דוגמאות.

<אברהם שרנופולסקי: עדיין כ-2,000 פליטי השואה הזכאים לקבלת דיור ציבורי ברשימה של משרד העלייה והקליטה מחכים לקורת גג קבועה יותר מ-20 שנה.

<אברהם שרנופולסקי: איך זה יכול להיות?

טלי פלוסקוב: כמה אנשים?

טלי פלוסקוב: אמרת 2,000?

<אברהם שרנופולסקי: 2,000 ברשימה של משרד העלייה והקליטה.

<אברהם שרנופולסקי: בן אדם בודק ברשימה של משרד העלייה והקליטה, שהוא לא מקבל סיוע לשכר דירה, 880 שקל, וקצבת זקנה והשלמת הכנסה וכמעט הכול הוא נותן לשכר דירה.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על 3,000 שהוא מקבל מהביטוח הלאומי ו-880 סיוע בשכר דירה.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת ההכנסה הכוללת של הבן אדם הזה 3,880 שקל והוא צריך לשכור דירה בשוק הפרטי.

<אברהם שרנופולסקי: נכון, ולשלם 3,000 שקל בממוצע לשכר דירה, מה נשאר לו? כלום.

<אברהם שרנופולסקי: איך אפשר לחיות ככה?

<אברהם שרנופולסקי: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים.

<אברהם שרנופולסקי: יש אי שוויון בסיוע לפליטי השואה, על מה מדובר?

<אברהם שרנופולסקי: זה מה שאמרה טלי פלוסקוב, פליטי השואה שעלו ארצה עד שנת 1953, הם מקבלים תגמול חודשי בסכום של 2,200 שקל ועד 10,000 שקל.

<אברהם שרנופולסקי: פליטי השואה שעלו ארצה אחרי 53' מקבלים רק מענק שנתי בסכום של 3,900 שקל.

<אברהם שרנופולסקי: זאת אומרת לכל חודש בן אדם מקבל רק 330 שקל.

<אברהם שרנופולסקי: זה כל הסיוע.

<אברהם שרנופולסקי: איך אפשר לחיות ככה?

<אברהם שרנופולסקי: לפני כמה שנים מכון ברוקדייל עשה סקר ולפי הסקרים האלה רוב פליטי השואה, לא רק שהם נמצאים מתחת לקו העוני, אלא עמוק עמוק מתחת לקו העוני.

<אברהם שרנופולסקי: יש אנשים שמסרבים לקנות תרופות שלא בסל התרופות, יש אנשים שמסרבים להזמין טלוויזיה, טלפון וכו' וכו'.

<אברהם שרנופולסקי: רבותיי, אנחנו אחרי 70 שנה למלחמת העולם השנייה, איך זה יכול להיות שהאנשים האלה סבלו כל כך?

<אברהם שרנופולסקי: אני ממליץ לכל חברי הכנסת לקרוא את הסקר של מכון ברוקדייל איך חיים האנשים האלה.

<אברהם שרנופולסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לאברהם שרנופולסקי.

טלי פלוסקוב: אני אנסה עכשיו בכל אופן לבקש מהרב אקשטיין לשתף אותנו בעבודה שאתם עושים, למרות שאנחנו מכירים ומוקירים, אבל נשמח לשמוע.

<יחיאל אקשטיין: תודה רבה.

<יחיאל אקשטיין: אני גם מודה לך, חברת הכנסת ולכל חברי הכנסת בשדולה, גם לך, כמובן, בתור יושבת ראש הוועדה, טלי, וידידי אלעזר שטרן, מכובדיי כולם.

<יחיאל אקשטיין: אני קצת מתבלבל כי האמת היא שבאתי עם תחושה של בושה, באתי לפה, זו לא הפעם הראשונה שאני בכנסת ונואם או מגיד כמה דברים על המצב, אני גר פה 16-17 שנה, אבל כשהגעתי ושמעתי את מיכל ואת חדשות ערוץ 2 ואת חברי הכנסת, זה ממש מרגש, ואת הניצולים.

<יחיאל אקשטיין: מפרגנים לקרן לידידות על מה שאנחנו עושים, אנחנו פשוט עושים את תפקידנו.

<יחיאל אקשטיין: האמת היא שהתחלתי להיות גאה שלמרות שיש לנו את הסטיגמה הזו שלא עשינו די במשך השנים והסטיגמה שזה היה נוצרים מארצות הברית, אוהדי ישראל, שנותנים 76 דולר בממוצע כדי לעזור פה בארץ ובחו"ל לניצולי שואה, גם בברית המועצות לשעבר, אנשים פשוטים שמוותרים על חופש, על מטבח חדש, על אוטו חדש, כדי לעזור לנו.

<יחיאל אקשטיין: אז הגעתי עם הרגשה של בושה, איך, כמו שאמרת, איך יכול להיות?

<יחיאל אקשטיין: לא צריך מיפוי, עם כל הכבוד למשרד ראש הממשלה, לא צריך עוד מיפוי, לא צריכים עוד בדיקות, לא צריכים עוד נאומים, לא צריכים עוד ועדות, אנחנו כולנו יודעים את המצב.

<יחיאל אקשטיין: עכשיו צריכים מעשים, השבת פרשת בא, נקרא בתורה איך שבני ישראל יצאו ממצרים והגיעו למבוי סתום, מצד אחד המצרים, מצד שני ים סוף והתחילו להתפלל לה', לתשועה, והקדוש ברוך הוא אומר להם 'דבר אל בני ישראל וייסעו', ואומרת הגמרא, '

<יחיאל אקשטיין: עכשיו זה לא זמן תפילה, עכשיו זה זמן של מעשים'.

<יחיאל אקשטיין: הגענו למבוי סתום שבכל איש ובכל אומה מגיעים לשלב הזה, מה נעשה, לא מה נחשוב.

<יחיאל אקשטיין: הגיע הזמן שנוכל להגיד לילדינו ונכדינו, כשהם ישאלו את השאלה.

<יחיאל אקשטיין: לא רק התקשורת, לא רק ביום השואה הבינלאומי, לא רק ביום השואה, כשהילדים שלנו והנכדים שלנו ישאלו 'למה לא עשיתם די?' אנחנו לא נוכל להגיד להם שהיינו באמצע מיפוי וחקירה מה המצב, נתבייש.

<יחיאל אקשטיין: אז אני מודה לך ולשדולה ולחברי הכנסת בוועדה.

<יחיאל אקשטיין: אי אפשר שיהיה מצב של תקציב של מדינת ישראל, וגם קודמים, עם כל הכסף שהולך לכל מיני דברים שיש עליהם מחלוקת, אבל אי אפשר שלא נדאג לקשישים שלנו, לניצולי השואה שלנו.

<יחיאל אקשטיין: אני רוצה לסיים בזה שאנחנו בקרן לידידות עוזרים כל יום ל-21,000 ניצולי שואה, כל יום, נגד בדידות, עם מתנדבים, עם מזון, עם תרופות, עם כל מיני דברים, עם דירה, עם חימום חורף, אבל זה לא די, אנחנו וגם התקשורת לא יכולים לעשות מה שהממשלה חייבת לעשות.

<יחיאל אקשטיין: אז אני מודה לכם שלקחתם את זה לא רק בהתרגשות, אבל ברצינות, ואני מקווה, בעזרת ה', שנראה עד ליום השואה, בעוד כמה חודשים, מעשים.

<יחיאל אקשטיין: יש הצעות כמו של אלעזר שטרן ואחרים, שנראה מעשים, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: קודם כל אני רוצה באמת להודות לך, כבוד הרב, על העבודה שאתם עושים.

טלי פלוסקוב: אין ספק שכולם מכירים מה זה קרן הידידות ואני יודעת שהרבה אנשים במדינת ישראל רוצים להגיד לך תודה, אז היום אני מנצלת את ההזדמנות להגיד תודה גם בשמי וגם בשם כל האנשים שרוצים להגיד לך תודה.

טלי פלוסקוב: זה אחת.

טלי פלוסקוב: שתיים, אתה צודק, יש הרבה הצעות על הפרק ובסיכום של הישיבה הזאת אני אקריא לכם סדרת פעולות, סדרת חוקים שאנחנו רוצים להעביר בנושא של ניצולי שואה, חלקם בעבודה, חלקם חדשים.

טלי פלוסקוב: ואם יש לכם הצעות מעבר למה שאתם תשמעו אנחנו נשמח לשמוע אותן וכמובן גם לקדם.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני רוצה, בהרבה הערכה, זו אישה שהכרתי בתחילת דרכי כחברת כנסת, בנושא של ניצולי שואה, זו עפרה רוס היקרה, מנהלת הרשות לזכויות ניצולי השואה שבאמת מחפשת את הדרך להגיע לכל ניצול.

טלי פלוסקוב: כל הפניות, אני יודעת על שלי, אני מאמינה שפונים, ממה ששמעתי עכשיו, אז פונים אלייך כולם, ועדיין את יודעת להיות קשובה ועדיין את יודעת למצוא פתרונות ואת יודעת גם לכוון אותנו מה אפשר וצריך לעשות כדי באמת לשפר את מצבם של ניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: אז אני אבקש ממך להציג לנו את הסקירה הכללית שהכנתם.

טלי פלוסקוב: זו המצגת, אני מפנה את תשומת לבכם למסך, נשמע את הדברים האלה ונראה איפה אנחנו עדיין לא מגיעים, איפה צריך להוסיף, מה שנקרא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עפרה.

<עפרה רוס: קודם כל אני רק אומר שלום לכולם.

<עפרה רוס: אני אתייחס לסקירה כללית של הרשות.

<עפרה רוס: המצגת מעודכנת לינואר 2018.

<עפרה רוס: רואים את תקציב הרשות ובאמת, אם נתייחס ל-2006, שזה לפני עשור, אנחנו רואים שב-2006 תקציב הרשות עמד על מיליארד וחצי.

<עפרה רוס: כשאנחנו מסתכלים על סיכום שנת 2017 אנחנו רואים שהתקציב הוא 5.140 מיליארד, רואים שזה פי שלושה וחצי, זאת אומרת כן נעשים דברים.

<עפרה רוס: תמיד צריך לעשות עוד דברים, אבל כן נעשים דברים ונעשים דברים חשובים ואנחנו באמת רואים אותם על פני השנים בעשור האחרון.

<עפרה רוס: אנחנו גם נראה את ההתפתחות.

<עפרה רוס: מה שחשוב להבין, שיש כל הזמן התפתחויות והרחבות.

<עפרה רוס: יש התפתחויות קודם כל בגובה התגמולים שאנחנו נותנים לניצולים, בזכויות שמעניקים לניצולי השואה ויש גם הרחבה של אוכלוסיות שכל העת נכנסות למעגל הזכאים בכל מיני הסדרים, שאנחנו נדבר עליהם, אני חושבת שזה יהיה בשקף הבא.

<עפרה רוס: אנחנו רואים שב-94' היו 30,000 ניצולי שואה.

<עפרה רוס: זאת הקבוצה שמדינת ישראל טיפלה בה, ב-30,000 ניצולי שואה.

<עפרה רוס: אנחנו רואים שבשנת 2017 יש כבר 220,000 איש שמקבלים תגמול או שמקבלים הטבה אחרת מהרשות, מממשלת ישראל, ומיד נתייחס להרכב של האוכלוסייה.

<עפרה רוס: יש הרבה מאוד הסדרים לניצולי השואה, למי שלא בקי בתחום הזה, לא כל אחד יכול תמיד להבין.

<עפרה רוס: זאת התפלגות של כל ההסדרים שקיימים.

<עפרה רוס: אנחנו רואים את ההסדר על ה-50,632, זו הקבוצה שעלתה לפני 53' ומקבלת תגמולים ממדינת ישראל.

<עפרה רוס: זאת בעצם הקבוצה הבסיסית שדיברנו עליה קודם, שבשנת 94' מנתה 30,000 איש, היום הקבוצה הזאת מונה כמעט 51,000 איש.

<עפרה רוס: אם היינו לוקחים את 94', עם כל התמותה ועם כל מה שקרה מאז, בעצם אם המדינה לא הייתה עושה שום דבר היינו מוצאים את עצמנו עם קבוצת ניצולי שואה שהיא פחות או יותר בסדר הגודל של הקבוצה שמקבלת היום מגרמניה, שאני מיד אתייחס אליה.

<עפרה רוס: זאת אומרת אנחנו רואים פה שיש הרחבות לאורך כל השנים, יש שינויים לאורך כל השנים, זה לא משהו שהוא סטטי, זה משהו שמשתנה מפעם לפעם ובמיוחד בעשור האחרון.

<עפרה רוס: אני רוצה להתייחס לקבוצה של ה-19,235.

<עפרה רוס: זאת קבוצה שעלתה אחרי 53' שעד שנת 2014 לא הייתה מוכרת בכלל, זו הקבוצה של יוצאי מחנות וגטאות וכאלה שחיו בתנאי סתר.

<עפרה רוס: ברובה זו קבוצה שהגיעה ממדינות חבר העמים, יש גם קבוצות נוספות, אבל הרוב המכריע של הקבוצה הזאת זאת הקבוצה הזאת.

<עפרה רוס: אני כן יכולה לבשר משהו, שאין היום במדינת ישראל ניצול שואה שהיה במחנה, בגטו, חי בסתר, או אפילו כזה שעשה עבודות כפייה, שלא נמצא בהסדר המיטיב ביותר, בהסדר הטוב ביותר שמעניק לו תגמולים חודשיים, מעניק לו הטבות ומעניק לו אופציה לקבל תגמול מ-2,230 ועד ל-10,300 שקל.

טלי פלוסקוב: לפי אחוזי נכות שנקבעו.

אלעזר שטרן: אלא אם כן הוא מקבל מגרמניה.

<עפרה רוס: כן, אבל אני מדברת - - - תיכף נתייחס לקבוצה.

אלעזר שטרן: לא, זאת אומרת אין ניצול שואה - - -

טלי פלוסקוב: לא, לא, יש גם וגם.

<עפרה רוס: אלעזר, אני חייבת לציין שגם ניצול שואה שמקבל מהבה.

<עפרה רוס: אה.

<עפרה רוס: גה, הוא כן מקבל תגמולים.

<עפרה רוס: הוא לא נמצא בהסדר המיטיב הזה, ובעבר ההסדר שלו היה הטוב ביותר, אבל היום במדינת ישראל, אני כן יכולה לומר את זה, לא חיים ניצולי שואה, שהם יוצאי מחנות, גטאות, חיו בסתר או עשו עבודות כפייה שלא מקבלים תגמול חודשי ונמצאים בהסדר המיטיב.

<עפרה רוס: חשוב גם לזכור את זה.

<עפרה רוס: אנחנו רואים אחר כך קבוצה של 82,078, שזאת הקבוצה שדובר עליה קודם כל, הקבוצה שרובה, לא כולה, אבל רובה כאלה שעלו בשנות ה-90 למדינת ישראל והם באמת הפליטים, מה שמכנים אותם, שזכאים היום למענק שנתי במדינת ישראל, לתרופות חינם, לטיפולים נפשיים וכמובן לתוספת בשעות סיעוד.

<עפרה רוס: אני גם חייבת לציין כאן שעד שנת 2014 הקבוצה הזאת לא קיבלה ממדינת ישראל שום דבר, גם את זה צריך לזכור, זאת אומרת גם פה אנחנו רואים שנעשה איזה שהוא מהלך, לא מספיק, אבל נעשה מהלך, מהלך מיטיב, שהקבוצה הזאת הוכרה בדרך כזו או אחרת.

<עפרה רוס: אני אתייחס לקבוצה של ה-6,670, אלה שמקבלים קצבאות מחו"ל.

<עפרה רוס: רובם זה כאלה שמקבלים מהבה.

<עפרה רוס: אה.

<עפרה רוס: גה, מה שנקרא רנטות.

<עפרה רוס: זאת הייתה קבוצה שבאמת הייתה בהסדר הטוב ביותר שנים רבות.

<עפרה רוס: הם מקבלים תגמולים מממשלת גרמניה והיום, לצערנו, ואנחנו אולי נדבר על זה יותר בהרחבה אחר כך, זו קבוצה שההסדר שלה הוא הרבה פחות טוב מההסדר של הקבוצה שמקבלת ממדינת ישראל.

<עפרה רוס: הרבה פחות טוב.

<עפרה רוס: אנחנו רואים מעל זה את ה-58,343, זאת קבוצה של כאלה שהם יוצאי מרוקו, עירק ואלג'יר, שהם נפגעי פעולות אנטישמיות.

<עפרה רוס: הקבוצה הזאת גם עברה איזה שהם אירועים, לא אירועים שדומים לאירועים שעברו ניצולי השואה יוצאי אירופה ולכן היא נמצאת בהסדר שהוא קצת אחר.

<עפרה רוס: הקבוצה הזאת היום מקבלת מענק שנתי ותרופות.

<עפרה רוס: אז אנחנו רואים איזה שהוא שינוי, שחשוב להבין אותו, שאם בעבר היה או שנכנסת לחוק נכי רדיפות הנאצים או שלא קיבלת כלום.

<עפרה רוס: אז כן יש כאן איזה שהוא ניסיון לומר שלא הכול או כלום, יש את ההסדר המיטיב, אבל יש גם הסדר אחר, שהוא פחות טוב.

<עפרה רוס: שוב, אני לא אומרת שלא צריך לעשות שינויים, אבל קיים גם ההסדר הזה ויש איזה שהיא התייחסות לאוכלוסייה הזאת.

<קריאה: אם כל כך טוב, מדוע כל כך רע?

<עפרה רוס: אני לא אמרתי שכל כך טוב ולא לכל אחד כל כך רע.

טלי פלוסקוב: אני ממש אבקש לא להפריע בזמן המצגת, יהיו שאלות, אני אתן להעלות אותם, אבל אחרי המצגת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, להירשם, אם תרצה לדבר.

טלי פלוסקוב: כבוד לכולם אני אתן.

<עפרה רוס: אנחנו מדברים על הסיוע שהמדינה נותנת לקבוצה שמקבלת תגמולים ממדינת ישראל, הקבוצה שאמרנו קודם שהיא נמצאת בהסדר המיטיב ביותר שקיים היום.

<עפרה רוס: הקבוצה הזאת זכאית לקבל תגמול חודשי שנע בין 2,308 שקלים, זה לניצול שואה שמקבל את התגמול הנמוך ביותר.

<עפרה רוס: במקרה הזה לא נעשה שום מבחן הכנסה ועד תגמול של 5,796 שקלים זה כפוף לאחוז הנכות שלו.

<עפרה רוס: זה באמת תגמול אוניברסלי, שאני חוזרת ואומרת, אין כאן מבחני הכנסה.

<עפרה רוס: יש תגמול נוסף, שהוא תגמול סוציאלי, שניתן לאוכלוסיות שהן פחות חזקות, אוכלוסיות כאלה שלגביהן כן נערך מבחן הכנסה, הן מקבלות תגמול שנע בין 5,560 ועד 10,603.

טלי פלוסקוב: תלוי באחוז הנכות.

<עפרה רוס: כמובן, אחוז הנכות, עד 50% התגמול הוא 5,560 ומעל זה זה יכול להגיע ל-10,603.

<עפרה רוס: יש הטבות נוספות שניתנות, מעבר לתגמול החודשי, וזה מימון טיפול רפואי, בכל הפגימות, בכל הנכויות המוכרות.

<עפרה רוס: זאת אומרת כל הנכויות שהניצול מוכר בהם, כל הטיפול הנפשי, הטיפול הרפואי שכרוך, הוא מקבל אותו חינם.

<עפרה רוס: כמובן שמקבלים פטור מלא מתרופות היום כל ניצולי השואה.

<עפרה רוס: אני כן אתייחס לנושא הזה, זה גם איזה שהוא מהלך שעד שנת 2010 הוא לא היה קיים.

<עפרה רוס: ניצולי השואה, כשהם ניגשו לקופת חולים ורכשו אקמול או אנטיביוטיקה, הם שילמו בקופה את ההשתתפות העצמית.

<עפרה רוס: משנת 2010 אין ניצול שואה, כולל הקבוצה של הפליטים, איך שהם מכונים, הקבוצה שעלתה אחרי 53', כולם מקבלים תרופות חינם, הם לא משלמים לתרופות שנמצאות בסל השירותים.

<עפרה רוס: הם לא משלמים תשלום עבור זה.

<קריאה: זה לא נכון.

<עפרה רוס: אני חוזרת ומדגישה, אין ניצול שואה שמשלם היום עבור התרופות שנמצאות במרשם ההשתתפות העצמית.

טלי פלוסקוב: גם לא שקל, אני מבינה.

<עפרה רוס: אפילו לא שקל.

טלי פלוסקוב: אוקיי, צריך להבין את זה.

<עפרה רוס: אולי יש איזה מקרה ספורדי שצריך לבדוק אותו, אבל - - -

טלי פלוסקוב: אולי זו תרופה שלא בסל התרופות, גם את זה צריך להבין.

טלי פלוסקוב: אם זה לא בסל התרופות אז כן.

טלי פלוסקוב: אגב, אני חושבת שזה נושא שיכול להירשם כהצעה, לכלול את ניצולי השואה, בלי שום קשר אם בסל התרופות או לא בסל התרופות, להם בכל מקרה לתת את העזרה.

טלי פלוסקוב: אני כבר רושמת את זה.

<עפרה רוס: אגב, אנחנו מעניקים את זה גם לקבוצה שמקבלת מהבה.

<עפרה רוס: אה.גה.

<עפרה רוס: גם הם לא משלמים עבור התרופות, מדינת ישראל משלמת עבורם את ההשתתפות העצמית.

<עפרה רוס: אנחנו משלמים מענק הבראה אחת לשנה.

<עפרה רוס: בחודש ינואר אנחנו משלמים את מענק ההבראה, זה בערך 2,200 שקל לשנה.

<עפרה רוס: כל ניצול שואה שהוא מעל גיל 75 יכול לקבל גם מלווה, אנחנו מממנים עבורם גם מלווה, את התשלום.

<עפרה רוס: כמובן שיש מענק עבור ציוד ביתי, שגם מקבלים אותו החודש.

<עפרה רוס: אני מדברת, שוב, על האוכלוסייה שמקבלת תגמולים מדי חודש, הנחה בארנונה.

טלי פלוסקוב: מענק ציוד ביתי, כמה?

<עפרה רוס: 350 שקלים.

<עפרה רוס: הרי מס הקנייה הולך ויורד כל הזמן, אנחנו לא משנים את הסכומים האלה.

<עפרה רוס: הנחה בארנונה, כל הניצולים מקבלים ברשות המקומית, עד 66%, כל רשות - - -

טלי פלוסקוב: שימו לב שכל רשות מחליטה לעצמה כמה היא מוכנה לתת.

טלי פלוסקוב: ברגע שהמדינה אומרת עד 66% זה אומר שכל רשות מחליטה, יש כאלה שיחליטו 30%, יש כאלה שיחליטו 66%.

טלי פלוסקוב: אז אולי גם פה אנחנו, המחוקקים, צריכים להתערב ולתת את זה חד משמעית, כמו שאנחנו החלטנו, שכל מי שמקבל השלמת הכנסה מקבל פטור מארנונה על 100 המטר הראשונים.

טלי פלוסקוב: כנראה שאותו דבר אנחנו צריכים לעשות גם לניצולי שואה.

<ראובן מוזר: לניצולי השואה זה רק 70 מטר ולכן זו פרסה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אז אני רושמת את זה גם כהצעה שלנו.

<מרים גרייבר: לפעמים אדם שהוא בן 75, או מעל 65, מקבל יותר הנחה בארנונה מאשר - - -

טלי פלוסקוב: מרים, אני שוב פעם אומרת, אם כבר אתם מעלים באמצע הדיון, אז לפחות תגידו את שמכם כדי שזה יירשם בפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו מדברים על הנחה אחידה לכל הניצולים.

טלי פלוסקוב: לא לתת 'עד', אלא הנחה אחידה.

טלי פלוסקוב: כמה, אני כרגע לא אומרת, אנחנו נחליט.

<ראובן מוזר: מבקשים פטור מלא לניצולי השואה.

<עפרה רוס: יש תגמולי שארים לכל החיים.

<עפרה רוס: קודם דיבר על זה דב, זה לא היה משהו שהיה קיים תמיד.

<עפרה רוס: היום משלמים לשארים של ניצולי שואה, לאלמנים ואלמנות, תגמול לכל החיים.

<עפרה רוס: יש אלמנות שמקבלות גם מענק שנתי ולא תשלום של תגמולים קבועים.

<עפרה רוס: כמובן שאנחנו מדברים על מימון תוספות בשעות סיעוד, זה 9 שעות סיעוד לניצולי שואה שנמצאים באחוז סיעוד גבוה.

<עפרה רוס: הטבות נוספות שניתנות זה מענק נוסף לנזקקים.

<עפרה רוס: החודש אנחנו משלמים לניצולי שואה נזקקים וכאלה שמקבלים השלמת הכנסה מענק של 11,000 שקל שנתי, עוד מענק של 2,000 שקל שנתי מעבר לתגמול.

<עפרה רוס: כמובן שהחודש אנחנו משלמים גם הבראה למי שזכאי להבראה עם מלווה.

<עפרה רוס: אז אנחנו מדברים על סל שהוא לא כל כך נמוך.

<עפרה רוס: הנחה במים הם מקבלים והנחה בחשמל.

טלי פלוסקוב: כמה הנחה במים מקבלים הניצולים?

<ראובן מוזר: מקבלים מנה נוספת.

<ראובן מוזר: הווה אומר, אם נאמר יש לי שני אנשים במשפחה, אז אני אקבל על שלושה.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

<עפרה רוס: אני רוצה להתייחס לנושא נוסף וזה הטיפול הרפואי.

<עפרה רוס: משנת 2010, אם בעבר הוכרו בעיקר מחלות, לא רק מחלה, פגיעה נפשית, ברוב המקרים, משנת 2010 אנחנו מכירים בתנאים מסוימים במחלות נוספות, שזה יתר לחץ דם, סוכרת, אלצהיימר, מחלות עור, מחלות לב כליליות, גב, פרקים, סרטן מסוים, אוסטיאופורוזיס ועוד.

<עפרה רוס: אגב, זה לא היה בעבר, זאת אומרת אנחנו מדברים משנת 2010 וכמובן על פי קריטריונים מסוימים.

<עפרה רוס: אנחנו מעניקים ציוד רפואי אורתופדי בגין הפגימות, למי שזכאי, יש הבראה עם טיפולים.

<עפרה רוס: דיברתי קודם על זה שאנשים מקבלים הבראה של 2,200 שקל, אבל יש כאלה שזכאים להבראה עם טיפולים, אז הם מקבלים את ההבראה, הם ניגשים לבתי המלון שמעניקים את זה, כמובן שיש להם גם מלווה והם מקבלים את ההבראה ואת הטיפולים.

<עפרה רוס: אשפוז בבתי חולים ובבתי אבות סיעודיים, בגין פגימות מוכרות.

<עפרה רוס: מימון טיפולים נפשיים.

<עפרה רוס: אנחנו היום מעניקים טיפולים נפשיים חינם לכל ניצולי השואה.

<עפרה רוס: אגב, הרחבנו את הטיפולים הנפשיים, זה גם לטיפולים אלטרנטיביים, טיפולים במוזיקה וטיפולים במחול.

<עפרה רוס: כל סוג של טיפול שיכול לתת איזה שהיא עזרה לניצול השואה, לא דווקא הטיפול המוכר והרגיל, ניצול השואה יכולים לקבל.

<עפרה רוס: השתתפות בעובד זר ובאשפוז סיעודי, בעיקר לחולים דמנטיים, וכמובן השתתפות בפיזיותרפיה ובטיפולים אלטרנטיביים, על פי הצורך בגין המחלות המוכרות.

<עפרה רוס: אנחנו מדברים עכשיו על הסיוע של המענק, שדובר על זה קודם לכן, זו הקבוצה שאנחנו דיברנו עליה.

טלי פלוסקוב: זאת הקבוצה שאנחנו התמקדנו היום.

<עפרה רוס: הם מקבלים מענק של 3,960.

<עפרה רוס: החודש הם יקבלו את המענק, בתחילת החודש.

אלעזר שטרן: מה העלויות של להעלות להם, לא משנה, אני הצעתי 12,000, טלי הציעה - - -

טלי פלוסקוב: אני הצעתי תוספת של 10%.

אלעזר שטרן: תוספת של 10%, זאת אומרת זה עוד 400 שקלים.

קולט אביטל: זה עדיין 11 שקל ליום.

טלי פלוסקוב: תראו, בואו לא נחלק את זה - - - אני אגיד לכם משהו, כשראיתי את הקבוצה של מחנות וגטאות.

אלעזר שטרן: מה פתאום?

אלעזר שטרן: זה 100 ומשהו ליום.

קולט אביטל: לא, אם זה 3,960 לשנה זה בערך 390, מקסימום, לחודש, תחלק את זה ל-30 יום, זה 11 שקל ליום.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד משהו, אלעזר - - -

קולט אביטל: לא, תגידו לי מי יכול לחיות על 11 שקל ליום.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם משהו, התמונה הקודמת, השקף הקודם שאני ראיתי, לגבי כל ההטבות שמקבלים אלה שהיו בגטאות ומחנות, שאני חושבת שמגיע לאנשים האלה, זה החלום שלי שיקבלו כל האנשים האלה שאנחנו מדברים עליהם, אבל כולנו מבינים שמדובר פה על מיליארדים גדולים, זה אפילו לא מיליארד, זה הרבה מיליארדים.

טלי פלוסקוב: לכן ההצעה שאני הגשתי, וזה לא סוד, אני הגשתי להעלות את זה - - - בשנה שעברה העלינו את זה מ-3,600 ל-3,960, השנה ביקשתי עוד 10% וזה כרגע עומד על הפרק.

טלי פלוסקוב: כי אני מסתכלת גם על היישום.

אלעזר שטרן: זה לשנה.

טלי פלוסקוב: לשנה, הלוואי שזה יגיע.

טלי פלוסקוב: זה לשנה, רבותיי.

<יהודה שמש: אבל יש כסף בקופה, למה - - -

טלי פלוסקוב: מתברר שאין כסף.

<ראובן מוזר: אבל שידאגו שההעלאה השנתית תהיה אוטומטית, כל שנה.

טלי פלוסקוב: נכון, ראובן, אני אגב גם חשבתי על זה.

טלי פלוסקוב: אבל אני חושבת שלהעלות 10% כל שנה, אין לנו זמן כדי להגיע לסכום הזה, האנשים האלה יותר מדי מבוגרים כדי שאני אכניס לחוק 10% כל שנה.

טלי פלוסקוב: בעיניי זה לא.

טלי פלוסקוב: אם היום אפשר לתת 10% ב-2018, אני מדברת, לא על 19', ולתכנן - - - שוב פעם, אני אקריא את ההצעות שאנחנו הולכים ביחד להעלות, 130,000 איש היום מקבלים מענק שנתי.

טלי פלוסקוב: עפרה, תקני אותי אם אני טועה.

<עפרה רוס: בסך הכול כן.

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת אם אנחנו יכולים לחלק את האנשים האלה לאלה שנחשבים לנזקקים, שאני חושבת שלהם צריך לעזור קודם כל, אלה שמקבלים השלמת הכנסה, ולתת קודם כל עזרה לאלה ואחר כך לחשוב קדימה.

טלי פלוסקוב: אם נצליח לעשות את זה, זה יהיה מצוין בעיניי, כי אז התוספת יכולה להיות יותר משמעותית.

טלי פלוסקוב: אבל בואו ניתן לעפרה לסיים ואחר כך נמשיך.

<עפרה רוס: כמו שאמרנו, הקבוצה הזאת מקבלת מענק שנתי, פטור מלא מתשלום בעד תרופות מרשם שבסל, טיפול נפשי, מימון שעות סיעוד ומערך מתנדבים להפגת בדידות.

<עפרה רוס: אני קצת אדבר על מה אנחנו עושים ברשות ומשתדלים מאוד לעשות.

<עפרה רוס: אנחנו בנינו את המאגר הלאומי.

<עפרה רוס: בעבר לא היה מאגר לאומי ולא כל כך ידענו איפה אנחנו חיים.

<עפרה רוס: היום יש מאגר, אנחנו מזהים את כל ניצולי השואה בכל ההסדרים, אנחנו יודעים להגיע אליהם לבד.

<עפרה רוס: לדוגמה, כל הניצולים שדיברנו עליהם קודם, כל הפליטים, ה-83,000 איש האלה, אנחנו הגענו אליהם בעצמנו, לבד, הם לא נדרשו, לא להגיש תביעה ולא להגיש שום דבר.

<עפרה רוס: ברגע שהוחלט שמשלמים להם מענק, תרופות וכו' וכו', אנחנו עשינו את המהלך הזה באופן אוטומטי.

<עפרה רוס: האנשים האלה, מצאנו את חשבונות הבנק שלהם והכול, העברנו להם את הכסף לחשבונות הבנק, נתנו להם את הפטור מתרופות, הכול נעשה באופן אוטומטי.

<עפרה רוס: כנ"ל הקבוצה שעברה לקבל, מתוכם, יוצאי מחנות וגטאות, שהעברנו אותם להסדר המיטיב, כמו שאנחנו קוראים, גם הם עברו להסדר הזה באופן אוטומטי, הם לא היו צריכים למלא שום דבר.

<עפרה רוס: הם קיבלו את התגמול באופן אוטומטי, אנחנו בעצם באנו אליהם.

<עפרה רוס: יש לנו גם פרויקט גדול מאוד עם הרשויות המקומיות למיצוי זכויות של ניצולי השואה ולהגיע לפוטנציאלים.

<עפרה רוס: כמו שאמרתי, במאגר שלנו יש גם כאלה שעשויים להיות ניצולי שואה על סמך הגיל שלהם, על סמך ארץ המוצא, תאריך העלייה.

<עפרה רוס: אנחנו יכולים גם לזהות אותם, לאיזה הסדר הם יכולים להתאים.

<עפרה רוס: פה אנחנו עושים מיצוי זכויות עם רשויות מקומיות.

<עפרה רוס: היום יש 80 רשויות שנמצאות בהסדר הזה, אנחנו מנסים להגיע לכולם כדי למצות את הזכויות שלהם.

<עפרה רוס: לאלה שמתוכם שנמצאים במערכות שלנו, לעשות גם מיצוי זכויות.

<עפרה רוס: אנחנו גם עושים, מעבר לזה, אם היום הכירו ביאסי, למשל, ברומניה, כגטו סגור, כמי שיכול לעבור למעגל ראשון, אנחנו פונים לכל הרומנים ומודיעים להם 'דעו לכם שאתם יכולים לעבור להיות זכאים להטבות שניתנות למעגלים הראשונים'.

<עפרה רוס: אנחנו עושים את הפנייה היזומה.

<עפרה רוס: כנ"ל לגבי אותה קבוצה שהוכרה ככזאת שיכולה לקבל גם, במקרה זה בקרב הרומנים, זו אותה קבוצה שיכלה לקבל עבור עבודות כפייה.

<עפרה רוס: פנינו גם לכל הרומנים ואמרנו 'מי מכם שעשה עבודות כפייה', היה צריך רק להצהיר, לא בדקנו שום דבר, שאכן הוא עשה עבודות כפייה.

<עפרה רוס: אנחנו לא בדקנו מעבר לזה והעברנו אותו למעגל הזה.

<עפרה רוס: יש לנו מרכז מידע, גם מרכז מידע לאומי, שאגב זכה כבר בפעם השנייה במקום ראשון מבין כל מרכזי המידע שמפעילה מדינת ישראל, הוא זכה במקום מצטיין.

<עפרה רוס: מרכז המידע הזה גם מגיע לפריפריה, אנחנו מגיעים לפריפריה, עם אנשים שלנו, כדי למצות זכויות של ניצולי שואה.

<עפרה רוס: בנינו מחשבון זכויות שכל אחד יכול להיכנס לאתר שלנו בעזרת שלושה-ארבעה פרמטרים והוא יכול לדעת לאיזה הסדרים הוא יכול להגיע.

<עפרה רוס: אגב, זה נועד לא רק לניצולי השואה, אלא גם לבני המשפחות, לכל מי שעוזר לניצול שואה.

<עפרה רוס: הוא מכניס כמה פרמטרים ורואה לאיזה הסדר הוא מגיע.

<עפרה רוס: היום יש סיוע משפטי חינם, עם הסיוע המשפטי של משרד המשפטים.

<עפרה רוס: זה פרויקט משותף שלנו ושל הסיוע.

<עפרה רוס: יושבת כאן שרי, אנחנו עמדנו על הרגליים ביחד עם הסיוע המשפטי כדי שייתנו גם לניצולי שואה סיוע משפטי.

<עפרה רוס: לא רצינו שעורכי דין ינצלו את ניצולי השואה ולכן רצינו שיהיה סיוע משפטי חינם על ידי המדינה.

אלעזר שטרן: עפרה, צריך להגיד את האמת, זה לא מכסה, עובדה שיש כאלה שעוד נאלצים ללכת לעורכי דין.

<עפרה רוס: יש כאלה שהולכים, אני לא יודע אם תמיד נאלצים.

טלי פלוסקוב: אגב, בוועדת הכספים היום יש דיון בנושא הזה, שאנחנו גם מעלים את הסוגיה הזאת.

טלי פלוסקוב: מכאן אנחנו נלך לשם.

<ראובן מוזר: גם הבקשה של חבר הכנסת אלעזר שטרן, שזה לא יהיה תלוי בהכנסתו של ניצול השואה, נמצאת אצל שרת המשפטים.

<ראובן מוזר: העוזר הפרלמנטרי של אלעזר אמר שהוא דיבר עם העוזר הפרלמנטרי של שרת המשפטים כדי שבשבועות הקרובים הדבר הזה ייכנס ממש לפועל.

טלי פלוסקוב: זו הצעת חוק, אלעזר?

<ראובן מוזר: לא, זה שינוי תקנה.

<מרים גרייבר: משרד המשפטים לא לוקח כסף.

טלי פלוסקוב: רגע, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: שמעתי, אנחנו עכשיו - - -

<עפרה רוס: לא, אבל אין מבחן הכנסה.

<שרי ורדי: ניצולי שואה מקבלים סיוע משפטי בחינם, ללא בדיקת זכאות כלכלית, ללא מבחני הכנסה וללא תשלום כלום.

טלי פלוסקוב: גברתי, חבל שהמילים שלך לא רשומות בפרוטוקול, כי את יושבת ומדברת מהשולחן.

<עפרה רוס: אני אחזור על מה שאמרה שרי.

<עפרה רוס: ניצולי שואה, אין להם מבחן הכנסה בנושא הזה, הם לא צריכים לעשות מבחן הכנסה, זאת אומרת הם פטורים ממבחן הכנסה וכל מה שקשור.

<עפרה רוס: הוא יכול לקבל סיוע חינם ללא מבחן הכנסה.

אלעזר שטרן: אבל, שרי, את הבנת גם מה אני אמרתי.

<שרי ורדי: מה שראובן - - - זה לגבי דברים שלא קשורים לסיוע משפטי.

אלעזר שטרן: נכון.

אלעזר שטרן: אבל אני דיברתי לגבי כן מה שקשור ואמרתי שעובדה שיש כאלה שגם היום פונים.

<שרי ורדי: זה שאנשים פונים לעורכי דין זה נכון - - -

<מרים גרייבר: אבל זה חבל שהם פונים.

<שרי ורדי: חשוב שאנשים יידעו שיש סיוע משפטי - - -

טלי פלוסקוב: חבר'ה, אני רוצה להגיד לכם, במקביל לעכשיו, לישיבה שלנו, יש עוד ישיבות שמתקיימות בכנסת.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת עכשיו, יושבת פה קולט אביטל - - -

<אריאלה מלכה: חבר הכנסת מרגי עושה למעננו בוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: נכון, נכון.

טלי פלוסקוב: עוד פעם אני אומרת, אני מבקשת מעפרה לעצור דקה, כי אני מאוד רוצה שקולט אביטל תגיד כמה מילים לפני שהיא יוצאת לוועדת החינוך ואנחנו נמשיך אחר כך בהצעת נתונים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

קולט אביטל: תודה רבה ותודה רבה, חברת הכנסת פלוסקוב, על הדיון הזה.

קולט אביטל: אני חושבת שאת עושה את זה לא רק כחובה, אלא עם כל הנשמה וזה מאוד חשוב.

טלי פלוסקוב: תודה.

קולט אביטל: יש פה ריטואל.

קולט אביטל: את הדיון הזה, לפי דעתי, אנחנו שמענו כבר 20 שנה, ואני לא רואה שיש שינויים מאוד מאוד מאוד מהותיים לגבי קבוצה מסוימת.

קולט אביטל: יש התקדמות גדולה, אני רוצה להודות לעפרה, אנחנו באמת זוכים, לא רק לשיתוף פעולה וליוזמות מצדה, אלא אני יכולה גם להעיד שבזמן האחרון אנשים שלה מתקשרים, ביוזמתם, לניצולי שואה ושואלים אם מצבם השתנה ואם הם זקוקים למשהו.

קולט אביטל: כך שבאמת אין לי כרגע תלונות.

קולט אביטל: אבל אני רוצה להגיד דבר כזה, היה דוח מבקר המדינה, כמעט לפני שנה, ואז ראש הממשלה נתן הוראה והוקמה ועדת שרים וועדת השרים הזו נפגשה פעמיים ומינתה מישהו, או יותר נכון גורם במשרד ראש הממשלה, לעשות עבודת מטה.

קולט אביטל: עברו כמה חודשים מאז, אני מציעה לכם לספור, ואנחנו הגענו ואז הסבירו לנו שבעצם הולכים להשקיע הרבה מאוד כסף בעריכת סקר.

טלי פלוסקוב: היינו ביחד בוועדת ביקורת כשראינו את זה.

קולט אביטל: כן.

קולט אביטל: מה זה עריכת סקר?

קולט אביטל: אנחנו יודעים בדיוק מי מקבל את ה-3,900 שקל לשנה, עשיתי לך חשבון שזה 11 שקל ליום, אנחנו יודעים מי חי בתת רמה של עוני.

קולט אביטל: במקום להשקיע אלפים רבים של כספים, לעשות עוד סקר ולהקים עוד ועדה שתסביר לעוד ועדה מה שעוד ועדה צריכה לעשות, בואו אתם, בכנסת, השדולה, בבקשה, קחו את הקבוצה הזאת שהכי נזקקת, את ה-3,960 שקל, ודרך אגב לגביהם אני מוכרחה להגיד ש'כן לזקן' כבר שנים לוחמים על זה בבג"צ ועדיין הסיפור לא נגמר, ועורכת הדין שלהם נמצאת כאן, אם הייתם, במקום להפנות מיליונים רבים של אוצר המדינה לעוד סקר, מוסיפים, עשינו חשבון, של-80,000 איש האלה, שבאמת לא יכולים לחיות מה-3,900 שקל לשנה, הייתם נותנים את התוספת כפי שצריך, לא צריך הרבה מיליארדים, צריך רק 2 מיליארד.

קולט אביטל: עכשיו, כיוון שכל שנה מוסיפים, כיוון שאנחנו שמענו שהאוצר הולך להוסיף עוד מיליארד ו-400,000, לפחות ככה אני שומעת באמצעי התקשורת - - -

טלי פלוסקוב: לא, זה לא.

טלי פלוסקוב: אני כבר מבהירה את מה שכתוב.

קולט אביטל: כן, חשוב לדעת, אל"ף, מה זה.

קולט אביטל: דבר שני, חלק גדול מהאנשים האלה שלא קיבלו שום דבר ממדינת ישראל, צריך גם את זה להגיד ביושר, 17,000 מהם שהגיעו לארץ ואף אחד לא היה מוכן להתייחס אליהם, מקבלים קצבה חודשית מוועידת התביעות.

קולט אביטל: לאלה אנחנו הוספנו גם קבוצה לא מבוטלת של כמה אלפים שתודה לאל מקבלים 100 דולר לחודש מממשלת פולין, ואני מקווה שהדבר הזה עומד לקרות היום גם עם ממשלת רומניה.

קולט אביטל: זה קצת עזרה, זה לא הרבה, אבל בסך הכול זאת החובה שלנו ולא של הממשלות האלה.

קולט אביטל: ואחרון אחרון חביב, אנחנו שמענו, לא ראיתי במו עיניי, שבחוק ההסדרים הולכת להיות גזרה חדשה, הולכים להציע לכל אותם קשישים, וביניהם ניצולי שואה, במקום לקבל שעות סיעוד לקבל כסף.

קולט אביטל: הכסף הזה, 90%-80% מהם לא יכולים, לא מסוגלים יותר להתחיל לטפל בכספים, ובעצם הם לא יקבלו 100%, אלא לפי החוק של הביטוח הלאומי הם יקבלו 80% מזה ואם הם ישלמו לעובדים לבוא אליהם הם יפסידו עוד כסף על זה, ואם זה לא מספיק, אותו הסכום שייכנס לחשבון הבנק שלהם ימחק אותם מהרשימה של הנזקקים.

קולט אביטל: אז האוצר ירוויח פה פעמיים.

קולט אביטל: אז אני חושבת ש - - -

<נתי ביאליסטוק כהן: לא רק זה, גברתי, גם ה - - -

טלי פלוסקוב: סליחה, אדוני, קודם כל לפרוטוקול שם.

<נתי ביאליסטוק כהן: יש עוד נקודה שלא העלית.

קולט אביטל: בסדר, אז אתה תעלה את הנקודה שאני לא ערה לה, אני מסתפקת בנקודות שאני יודעת.

קולט אביטל: חוק ההסדרים עוד לא עבר, אני מבקשת מאוד שתשימו לב.

קולט אביטל: יש כמה חברי כנסת שכבר התארגנו לזה, אבל הם באופוזיציה.

טלי פלוסקוב: אני אתייחס, ברשותכם, כי אני מן הסתם מאוד עמוק בנושא הזה.

קולט אביטל: אוקיי.

קולט אביטל: אני רוצה אולי להגיד משהו שאולי לא פוליטיקלי קורקט, אבל אני חושבת שלפעמים אנחנו גם נתקלים בלא מעט, נקרא לזה, שיקולים פוליטיים, כי מדוע למשל אפשר לתת למי שהיה בפוגרום בפרהוד בעירק מענק ומדוע אי אפשר לתת לאלה שהיו בפוגרום בוקרשט, היום, בדיוק לפני 77 שנה.

קולט אביטל: אז יש בעיות, יש עיוותים, אנחנו יודעים מהם העיוותים, לא צריך יותר סקרים, צריך פשוט עכשיו, לפני שמאוחר מדי, לקחת את כל הקבוצה הזו של מעוטי היכולת, שלא יכולים לחיות מהכסף המועט הזה, וגם בהזדמנות זו לבדוק מה הולך לקרות בחקיקה החדשה.

קולט אביטל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, קולט.

טלי פלוסקוב: אני רוצה קודם כל להודות לך על העבודה שאת עושה במסגרת מרכז הארגונים.

טלי פלוסקוב: כל הסוגיות שהעלית נכונות, אני רק רוצה התייחסות קטנה.

טלי פלוסקוב: בוועדת הביקורת שהיינו ביחד עם קולט ושמענו נציג של משרד ראש הממשלה, וכששמענו שהם מדברים על איזה שהוא סקר חדש, ישבנו אחת ליד השנייה, וזה הרתיח אותנו כמובן.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד שאחרי הוועדה הזאת כבר נפגשתי עם נציגים של הוועדה מטעם משרד ראש הממשלה.

טלי פלוסקוב: כבר דיברנו והם לקחו בחזרה את כל הנושא הזה של קיום סקר, כבר לא יהיה שום סקר ושמתי להם על השולחן את כל הדברים שעכשיו אנחנו נדבר עליהם, כהצעה להמלצות הוועדה שלהם.

טלי פלוסקוב: מן הסתם כשזה מגיע ממשרד ראש הממשלה אז יש לזה כוח מאוד מאוד מאוד גדול.

טלי פלוסקוב: אגב, כל ההמלצות שייצאו היום מהוועדה, אני גם אעביר להם וזה היה הסיכום בינינו, ואני מאוד מקווה שבאמת ביחד נביא בשורה לניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: אז הנושא של סקר ירד מסדר היום, את זה לפחות השגנו.

אלעזר שטרן: טלי, ברשותך רגע, קולט, הרי מה קורה פה בדיון הזה, וזה לא רק בדיון הזה, מעבר לכל מה שאנחנו מדברים, הרי בסוף לשקל אין צבע ואנחנו כולנו מבינים שהתקציב בסוף הוא מוגבל, לא משנה אם יוסיפו 1.2 מיליארד, או 2 מיליארד או לא משנה מה.

אלעזר שטרן: עכשיו, מה חסר לנו?

אלעזר שטרן: אני אומר אפילו לי באופן אישי, מישהו שיכול להגיד, ולא יודע אם זה פרופ' בריק, שיש לו גם את הניסיון, מישהו שיכול להגיד מבחוץ אולי, יכול להיות עפרה, להגיד אוקיי, עכשיו מה סדרי העדיפויות.

אלעזר שטרן: זרקנו לתוך הסל הזה, לתוך מרכז המעגל הזה, מיליארד, 2 מיליארד, 3 מיליארד, מה אנחנו עושים עם זה?

אלעזר שטרן: זאת אומרת אני חושב שאולי צריכים לחשוב, אם היינו אנחנו יכולים לעשות, לא משנה, כחברי כנסת או משהו להגיד לממשלה - - -

קולט אביטל: אתה צודק בדיוק, לכן, סליחה שאני אומרת, אני לפחות העליתי מה שאני חושבת שצריך להיות בסדר העדיפויות שלנו, הקבוצה הכי מסכנה.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אלעזר, אני רוצה להגיד לך, אנחנו פה דנים ואני רושמת כל פעם עוד נושא ובסוף הישיבה אני אקריא לך אותם ולפי דעתי אנחנו צריכים לבנות את סדר העדיפויות הזה ולראות איך אנחנו בונים את זה גם יחד עם הרשות לזכויות ניצולי שואה.

<אברהם רות: אבל כדאי גם לשמוע את הניצולים, אני חושב, מה שהם חושבים כעדיפות.

טלי פלוסקוב: אתה צודק ואני אתן.

<נתי ביאליסטוק כהן: גברתי, אם אני יכול - - -

טלי פלוסקוב: נתי, אתה רשום.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד לך, נתתי לקולט לדבר כי היא צריכה לצאת, אבל עפרה עוד לא סיימה את המצגת.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שעפרה תסיים את המצגת ואז אנחנו נעבור לניצולים ואני רוצה באמת לשמוע מה אתם רואים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עפרה, אנחנו ממשיכים.

<עפרה רוס: אנחנו מאוד, כמו שקולט אמרה, משתדלים באמת להגיע לאוכלוסייה ולעשות את המקסימום כדי לצמצם את כל הבירוקרטיה, אנחנו מבינים שמדובר באוכלוסייה שהיא כבר מבוגרת, שקשה לה.

<עפרה רוס: כמו שאמרתי, להגיע לניצולים לבד, זה מה שקרה בכל התכנית הלאומית, הם לא היו צריכים לפנות אלינו.

<עפרה רוס: עשינו השוואת זכויות אוטומטית בין המעגלים, אנשים לא היו צריכים לפנות ולא היו צריכים לבקש.

<עפרה רוס: מעבר לתשלום כספי במקום החזרי מס קנייה.

<עפרה רוס: בעבר מס קנייה, בן אדם היה צריך להגיש קבלות ולהודיע מה הוא קנה ומה הוא לא קנה.

<עפרה רוס: היום זה אוטומטי.

<עפרה רוס: גם כל שיטת ההחזרים שהייתה בזמנו, שהגישו את הקבלות כדי לקבל את ה-2,000 שקל.

<עפרה רוס: היום זה אוטומטי, מי שזכאי מקבל את זה באופן אוטומטי.

<עפרה רוס: מעבר אוטומטי לפטור ברכישת תרופות.

<עפרה רוס: תשלום לנזקקים מהחברה להשבה, העברנו את כל הרשימה באופן אוטומטי ואנשים לא צריכים לפנות, הם מקבלים את הכול אוטומטי.

<עפרה רוס: זה באמת עוזר ואלה הפנים שלנו בעצם.

<עפרה רוס: אני מדברת כאן על צעדי הסיוע האחרונים.

<עפרה רוס: באמת העלינו את התגמולים, סכום התגמולים עלה בחודשיים האחרונים.

טלי פלוסקוב: אני רואה את הסעיף השני, לגבי אלמנות-אלמנים.

טלי פלוסקוב: תני לי, בבקשה, תמונת מצב, מה השתנה בעקבות החלטת בית המשפט.

<דבורה ויינשטיין: לא נסגר.

<עפרה רוס: למה לא נסגר?

טלי פלוסקוב: אז בואו נשמע.

טלי פלוסקוב: לא להפריע, בבקשה, שאלתי, את בטח רוצה לשמוע.

<עפרה רוס: אני לא יודעת מה לא נסגר, אולי דבורה תגיד לי.

<עפרה רוס: יש עדיין שתי קבוצות, קבוצה אחת שמקבלת תגמולים וקבוצה אחת שמקבלת את המענקים, אבל אנחנו מגיעים לאנשים באופן אוטומטי, אנשים לא צריכים לפנות אלינו.

<עפרה רוס: אנחנו מגיעים אליהם, מזהים אותם, יודעים גם לבדוק מי האנשים מהעבר.

<עפרה רוס: מי שצריך לקבל את התגמולים מקבל את התגמולים ואלה שצריכים לקבל את המענק יקבלו את המענק.

טלי פלוסקוב: לגבי אלמנות-אלמנים.

<עפרה רוס: כן, אלמנות-אלמנים, גם כן.

<עפרה רוס: חלק מהאלמנות - - -

טלי פלוסקוב: המצב שהיה, עד כמה שזכור לי, הייתה קבוצה שהייתה מקבלת 2,000 שקל לחודש לכל החיים, הייתה קבוצה שנייה שהייתה מקבלת 2,500 שקל ברבעון, זו החלטה אחרונה של התקציב האחרון, והייתה קבוצה בין שנה לשנה שלא הייתה מקבלת שום דבר.

טלי פלוסקוב: האם אפשר לקבל עדכון?

<עפרה רוס: אז לגבי הקבוצה הזאת יש עדכון.

<עפרה רוס: הקבוצה הזאת, אנחנו פונים אליה, אנחנו יודעים לזהות אותה.

טלי פלוסקוב: אז הם כן יקבלו?

<עפרה רוס: הם יקבלו.

<עפרה רוס: אנחנו נפנה אליהם - - -

טלי פלוסקוב: זאת אומרת היום כולם זכאים?

<עפרה רוס: לא כולם זכאים.

<עפרה רוס: שוב, לא כולם זכאים לתגמולים בכסף, ל-2,000 שקל לכל החיים.

<עפרה רוס: יש כאלה שיקבלו 2,000 שקל לכל החיים, יש חלק שיקבלו מענק.

<עפרה רוס: לא כולם זכאים - - -

טלי פלוסקוב: מענק זה 10,000 שקל בשנה.

<עפרה רוס: 10,000 שקל לשנה.

טלי פלוסקוב: האם נשארו עדיין כאלה שלא יקבלו שום דבר?

טלי פלוסקוב: יש קבוצה כזאת?

<עפרה רוס: לא, אין קבוצה כזאת.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת היום צמצמנו קצת, אין קבוצה שלא מקבלת שום דבר, יש רק קבוצה של 2,000 חודשים וקבוצה של 2,500 ברבעון.

<עפרה רוס: נכון.

טלי פלוסקוב: עדיין יש לנו פער, שימו לב.

טלי פלוסקוב: זה מה שהתכוונת?

<דבורה ויינשטיין: בדיוק.

<מרים דוידסון: גם אלה של סעיף 2?

<עפרה רוס: אלה של סעיף 2 גם, כן.

טלי פלוסקוב: יופי, טוב.

טלי פלוסקוב: יש פה קצת בשורה, למרות שעדיין יש עיוות.

טלי פלוסקוב: עפרה, סיימת?

טלי פלוסקוב: יש עוד?

<עפרה רוס: כן, אני חושבת שבגדול זה ה - - -

טלי פלוסקוב: סיימת.

טלי פלוסקוב: אז קודם כל תודה.

טלי פלוסקוב: אני עוד פעם רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות לעפרה רוס ולגליה, שיושבת פה, שאני יודעת שהנושא הוא מאוד מאוד קרוב ללבה ואני יודעת שעושים המון למען זה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, יושבי ראש הארגונים, אני מאוד אוהבת אתכם, אני פוגשת אתכם כמעט כל יום בוועדות, אבל תרשו לי הפעם לשנות את סדר הדוברים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת לניצולים קודם כל לדבר.

טלי פלוסקוב: אז אני עוברת, כל ניצול שרוצה - - -

<אהרון עפרוני: ב-11 וחצי אנחנו הולכים לישיבה אחרת.

<אהרון עפרוני: אז אם ישנה דקה וחצי לומר שתי מילים - - -

טלי פלוסקוב: אתה אחד מהניצולים?

<אהרון עפרוני: אני אחד מהנפגעים.

טלי פלוסקוב: שימו לב, גם עפרה רוס וגם אלעזר שטרן צריך לצאת לוועדת חינוך, או שאתה ועדת רווחה.

<אהרון עפרוני: שמי עפרוני אהרון, אני יושב ראש המרכז למורשת יהדות מוסול עירק, כולל גם צפון עירק.

<אהרון עפרוני: יש לנו ישיבה בעוד שבע דקות, דומים לדברים שלכם כאן, אבל כשאני שומע כל הזמן מחברי הכנסת 'המדינה, המדינה, המדינה', הבניין הזה זה המדינה.

<אהרון עפרוני: אנחנו באים לכאן בתפארת ירושלים, למדינה, וחברי הכנסת אומרים 'המדינה'.

<אהרון עפרוני: המדינה זה כאן.

<אהרון עפרוני: לפי דעתי צריך להיות שינוי בסדר העדיפות של תקציב המדינה, מה ראשון, שני, שלישי, רביעי, חמישי, שישי.

<אהרון עפרוני: אי אפשר שהיום, על אף הכול, שממשלת ישראל החליטה להעלות את השכר של השרים שלה וגם חברי הכנסת.

<אהרון עפרוני: תודה רבה לכם, שלום.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: טוב, אני הולכת ככה, אנשים שרשומים אצלי, אני כרגע מדברת על הניצולים.

טלי פלוסקוב: זה אברהם רות, יוחנן רון, יהודית ירושלמי ו - - -

<עפרה רוס: אני מתנצלת, אני צריכה לצאת.

טלי פלוסקוב: קודם כל אנחנו עוצרים שנייה ואומרים תודה לאנשים שהיו כאן.

טלי פלוסקוב: עפרה, תודה, אני יודעת שאת עוברת לוועדה הבאה שוב פעם עם הנתונים שלך.

טלי פלוסקוב: אז תודה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נמשיך כאן ונעביר לך אחר כך את רשימת ההצעות שאנחנו כוועדה נמליץ.

טלי פלוסקוב: הניצולים שמדברים, מי זה אברהם רות?

<אברהם רות: אני.

<אברהם רות: אני מבקש, קודם כל אני רוצה לומר שאני כבר קולט שכבר 20 שנה מדברים פה בכנסת ועדיין הנושאים של ניצולי שואה לא מסודרים.

<אברהם רות: לצערי, אני כבר מגיע לאותו הגיל הזה, או כבר הגעתי לגיל הזה שאני יותר קרוב, לצערי, לאלה שהולכים כל יום, או כל חודש, מאשר לאלה שעדיין באים לפה, אבל אני, למזלי, עדיין פה.

<אברהם רות: אני רוצה רק לומר, אני בהחלט מעריך את חברי הכנסת של השדולה, אני גם מאוד מעריך את הרב אקשטיין, מה שהוא עושה במסגרת הפעילות שלו, אבל בואו נגיד את האמת, אני מבין גם את ההרגשה שזו בושה, שמרגישים בושה שבאים למדינה.

<אברהם רות: אני משתתף בדי הרבה ועדות בכנסת ולא מזמן אמר חבר הכנסת גפני, בדיון אחר, שיש קונצנזוס בכנסת לגבי ניצולי השואה.

<אברהם רות: הקונצנזוס הזה לא מתבטא בתוך הוועדות או בתוך הכנסת עצמה.

<אברהם רות: יש לי הרבה פעמים הרגשה, אנחנו פוגשים תמיד את אותם השניים, שלושה, ארבעה חברי כנסת, וכל היתר מתעלמים.

<אברהם רות: אני חושב שצריך להיות שינוי, לא רק בממשלה, אלא גם בכנסת.

<אברהם רות: לגבי ראש הממשלה, אני כבר התרעתי ואני ממשיך להתריע, הייתה פגישה לפני שנה ביום השואה והוא החליט חגיגית שהוא מקים, לא סתם ועדה, ועדה ממשלתית של שבעה שרים והם ידונו כל חודש על הבעיות של ניצולי השואה.

<אברהם רות: בפעם הראשונה בפגישה, וקולט הזכירה את זה, אבל היא לא הזכירה שהוא שאל 'נו, מה הבעיות שאתם רוצים להעלות על סדר היום?' ואז אמרו 'אין בעיות' ופיזרו את הוועדה הממשלתית.

<אברהם רות: הוא אמר 'טוב, נתכנס בעוד חודש ואז תביאו בעיות'.

<אברהם רות: התכנסו כעבור חודש והוא שאל 'נו, מה הבעיות שעומדות על הפרק?

<אברהם רות: ' ושוב פעם אמרו אין ואז החליטו על המודל ההזוי הזה, שיעשו מודל לבדוק איך יכולים לעזור לניצולים בבית והמודל הזה היה צריך לצאת בעוד חצי שנה.

<אברהם רות: עכשיו אני שומע, לשמחתי, שהצלחת לבטל את זה, אבל אין להם נושאים לדיון בגלל שהם ממש לא יודעים על מה לדון.

טלי פלוסקוב: אני העברתי להם נושא, אני אגיד לך מה העברתי.

<אברהם רות: עכשיו אני מבקש לומר לגבי עוד נושא אחד שהיום הוא אקטואלי.

<אברהם רות: אנחנו מדברים על סדר יום של תקציבים, מדברים על עדיפויות, אז אני לא מבין, זה מאוד כואב לי, ש-30,000 פליטים צריכים להוציא מהמדינה בכוח, לשלם לכל אחד 3,500 דולר, לשלם מיליוני דולר לממשלת רואנדה, שהיא מושחתת לחלוטין ושראש הממשלה שלה עומד למשפט באירופה על פשעי מלחמה, ואנחנו, כל הכסף הזה כן נמצא, ואת מעט הכסף שדרוש בשביל למשל אלה שבאו אחרי 53', זה כביכול לא נמצא.

<אברהם רות: יש לחברי הכנסת הכוח לעשות את זה, לא צריך, לא ממשלה, אלא חברי כנסת, להעביר את זה.

<אברהם רות: ואני מבקש פה בהחלט בנושא הזה, למחות על כל מה שקורה בנושא הפליטים.

<אברהם רות: יש שם 5,000 ילדים, אנחנו הסתתרנו כילדים ואני לא רואה סיבה שמדינת ישראל תעשה איזה שהיא פעילות בנושא הזה.

<אברהם רות: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, אברהם רות.

טלי פלוסקוב: מי זה יוחנן רון?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: יוחנן, אתה יכול לשבת פה בכיסא ליד הרב, כדי שנשמע.

<יוחנן רון: לכבוד לי.

<יוחנן רון: זה שמתחיל להידלדל פה זה - - -

טלי פלוסקוב: לא, אני אגיד לכם, אני לא מאשימה אף אחד, שוב, כי עכשיו בו זמנית מתקיימות עוד שלוש ועדות בנושא של ניצולי שואה.

<יוחנן רון: נכון, אבל היה צריך לתכנן את ה - - -

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

<יוחנן רון: שלום.

<יוחנן רון: אל"ף, אין לי ביקורת, אני מאוד מעריך את העבודה שלך ואמרתי לך את זה פנים אל פנים.

<יוחנן רון: אני אקצר, רציתי לדבר הרבה יותר, אני רוצה קודם כל לציין שישנה קבוצה אחת מרכזית, שאתם לא שמים עליה, של שורדי שואה.

<יוחנן רון: ישנה קבוצה אחת שלפי הסטטיסטיקה שהראתה לנו עפרה רוס מונה 76,000 איש.

<יוחנן רון: 50 ומשהו זה אלה שעלו לפני 53', 6,600 זה אלה שמקבלים מהבה.

<יוחנן רון: אה.

<יוחנן רון: גה ועוד 16,000 זה אלה שמקבלים אחרי 53'.

<יוחנן רון: אלה האנשים שהיו במחנות, בגטאות ובמסתור.

<יוחנן רון: אלה שורדי השואה והאנשים האלה מופלים.

<יוחנן רון: האנשים האלה כולם היום, אלה שהיו ילדי שואה בשואה, אלה שסבלו חרפת רעב קשה, שעברו סבל פיזי וסבל נפשי קשה, אלה שעד היום השלכות התת תזונה פוגעות בבריאותם ואין שום העדפה לקבוצה הזאת.

<יוחנן רון: היא פשוט נופלת במכלול של ה-220,000 ניצולים שמדינת ישראל הכירה בהם.

<יוחנן רון: אין לי ויכוח על זה, אני רק מדבר בשמה של הקבוצה אליה אני משתייך.

<יוחנן רון: זאת קבוצת השורדים.

<יוחנן רון: אנחנו שרדנו את השואה, לא ניצלנו ממנה, עברנו אותה.

<יוחנן רון: ועכשיו הנקודה היא זו, אני אדבר רק על סעיף אחד, שבזמן האחרון אני מנהל מלחמה סביבו, וזה הסעיף של רפואת השיניים.

<יוחנן רון: הכירו באוסטיאופורוזיס, כלומר בריחת העצם כתוצאה מתת תזונה.

<יוחנן רון: רבותיי, השלד מורכב, כולל גולגולת וגם לסתות, אין כמעט שורד שואה שאני מכיר שאין לו בעיות קשות עם השיניים.

<יוחנן רון: תנו לאנשים האלה ליהנות מאכילה נורמלית, מה שהנאצים ובני בריתם מנעו מהם כשהיו ילדים.

<יוחנן רון: אנשים נאלצים לאכול או לגמוע נוזלים או לאכול פרוסות קטנות, לא ליהנות מהאוכל, כיוון שאין להם שיניים.

<יוחנן רון: כי כדי לרפא את השיניים למצב שבו ניתן יהיה גם ליהנות מאכילה, הסכומים הנדרשים נעים בין 70,000 ל-100,000 שקל ולרוב האנשים בקבוצה הזאת אין את הכסף הזה.

<יוחנן רון: עכשיו, כשאתה לוקח מיליארד ומחלק אותו ל-220,000 זה סיפור אחד.

<יוחנן רון: כשהמיליארד הזה מתחלק ב-76,000 זה סיפור אחר.

<יוחנן רון: כלומר המדינה פה צריכה לעשות, מבחינת סדרי קדימויות, הבחנה ברורה.

<יוחנן רון: ישנה קבוצה ראשונה שהיא, לצערי הרב, בראש הסובלים, עם ההשלכות הקשות אותן הם נושאים עד היום.

<יוחנן רון: לא נשאר הרבה זמן ובמסגרת ההמלצות אני מציע שהנושא הזה יקבל קדימות ושיעלה כמה שיעלה.

<יוחנן רון: המדינה קיבלה ב-53' וצפונה שני סוגים של כספים, האחד זה היה פיצוי ליהודים נכי נרדפי הנאצים שהיו במדינה והשני היה לבניית תשתיות לקליטתם של אותם ניצולים.

<יוחנן רון: בכסף הזה השתמשה המדינה להקים מדינה, בנו את כיל, בנו את כימיקלים לישראל, בנו את חיפה כימיקלים, בנו בתי זיקוק, צים וכן הלאה וכן הלאה.

<ראובן מוזר: בתי זיקוק.

<ראובן מוזר: צים.

<קריאה: אל על.

<יוחנן רון: אל על.

<יוחנן רון: ואפשר להמשיך הלאה.

<יוחנן רון: אני מאוד בעד, בנינו מדינה, אבל מה קרה אחר כך?

<יוחנן רון: התפשטנו מהנכסים והתחלנו לחלק מתנות, ואני אומר את זה במודע, נתנו לזה את זה ולזה את זה, אני בעל החוב, זה כסף שלי, של אותה קבוצה.

טלי פלוסקוב: נא לקצר.

<יוחנן רון: אני מסיים.

<יוחנן רון: אני רוצה שזה ייכנס לפרוטוקול, לכן אני אומר.

<יוחנן רון: אני נציג של אותה קבוצה שבשבילה ניתן הכסף וברגע שמכרת את זה לאחים עופר אני רוצה לקבל חזרה את ההלוואה שלי, כמו שמקובל בעסקים.

<יוחנן רון: לא קיבלנו.

<יוחנן רון: לכן כל גרוש שאנחנו דורשים, לא מבקשים, דורשים, מוצדק ואין לי שום רגש של חרטה או ייסורי מצפון.

<יוחנן רון: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליוחנן רון.

טלי פלוסקוב: אני רוצה אולי בשורה קטנה, אחרי מה שאמרת.

טלי פלוסקוב: בתקציב 2019, שעכשיו אנחנו מדברים, ואני יודעת שכבר בתקציב 2018, נכנסת רפורמה שנותנת, כל אזרח ותיק מעל גיל 75 יוכל לקבל טיפולי שיניים חינם.

<יוחנן רון: זה לא מספיק.

<קריאה: זה סתם.

טלי פלוסקוב: מה זה סתם?

טלי פלוסקוב: 400 מיליון שקל.

<יוחנן רון: זה כסף קטן.

טלי פלוסקוב: אבל צריך להתחיל, זה לא היה.

<יוחנן רון: אני מדבר על שיקום הפה, לא מדבר על 'בוא אני אעקור לך שן', 'אתקן לך שן'.

טלי פלוסקוב: אבל גם זה לא היה.

<קריאה: אבל לא צריך לפזר בלופים.

טלי פלוסקוב: למה בלוף?

טלי פלוסקוב: סליחה, אולי זה לא הפתרון הכולל והסופי, אבל זה צעד ראשון שאנחנו נכנסים לשם.

טלי פלוסקוב: עוד פעם אני אומרת - - -

<יהודית ירושלמי טריס: אנחנו רוצים ללכת לוועדה השנייה.

טלי פלוסקוב: גברתי, אם את רוצה ללכת את רשאית, אני מנהלת דיון, אני לא יכולה פתאום לקטוע את הבן אדם שמדבר.

טלי פלוסקוב: אני כבר מעבירה את ה - - - את יהודית?

<יהודית ירושלמי טריס: נכון.

טלי פלוסקוב: אז אני כבר נותנת לך.

טלי פלוסקוב: אני רק עדיין אומרת, אם מישהו חושב כאן בחדר, ואני אומרת את זה כאן באחריות, שמחר אנחנו נתעורר לעולם חדש, שכל הבעיות שלנו ייפתרו, בואו נמשיך לחלום, לא יהיה.

<יוחנן רון: התמקדתי בנושא.

טלי פלוסקוב: נכון, אבל אתה התמקדת בנושא הזה ויש לי פה שמתמקד בנושא של המטפל, יש המון נושאים.

טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת, אתם לא יכולים להגיד שזה לא קורה, זה קורה.

טלי פלוסקוב: נכון שהקצב הרבה יותר איטי ממה שהייתי רוצה, נכון, מסכימה, אבל זה שהיום בני 75 מתחילים לקבל התייחסות של המדינה בחינם, אתה יודע מה?

טלי פלוסקוב: זה כבר צעד ראשון.

טלי פלוסקוב: אני מסכימה איתך שאני רוצה יותר, אין ספק.

<יוחנן רון: אני רוצה שאלה שלא יכלו לאכול כילדים יוכלו לאכול בשיבה.

טלי פלוסקוב: צודק, משפט קורע לב, אני איתך.

<יחיאל אקשטיין: אנחנו נעשה - - -

טלי פלוסקוב: בבקשה, מצוין.

טלי פלוסקוב: אתה רואה?

טלי פלוסקוב: חיבור של - - -

<יחיאל אקשטיין: אנחנו עוזרים ל-2,000 קשישים ניצולי שואה כל שנה בטיפול שיניים.

טלי פלוסקוב: אז הנה, אז המדינה גם מתערבת, ביחד אנחנו נוכל לתת שירות הרבה יותר רחב.

טלי פלוסקוב: מצוין.

<יחיאל אקשטיין: בשמחה.

טלי פלוסקוב: גברתי, יהודית ירושלמי, בבקשה.

<יהודית ירושלמי טריס: שמי יהודית ירושלמי טריס ואני יושבת ראש ועדת ניצולי שואה בארגון גמלאי התעשייה האווירית וגם אני חברת הנהלת העמותה הפרלמנטרית לניצולי השואה.

<יהודית ירושלמי טריס: אני רציתי להתייחס לבה.

<יהודית ירושלמי טריס: אה.

<יהודית ירושלמי טריס: גה, משום שהיום הקבוצה של הבה.

<יהודית ירושלמי טריס: אה.

<יהודית ירושלמי טריס: גה הכי מקופחת בנושא ואני אמנה כמה דברים בקצרה, כי אני מבינה שהזמן דוחק.

<יהודית ירושלמי טריס: למשל הבראה, כל שנתיים אנחנו מקבלים טפסים כדי למלא כביכול אנחנו נהיים בריאים אחרי 80, אחרי 70 שנה ואנחנו צריכים למלא מחדש כל פעם כל שנתיים וללכת לרופא להביא אישורים.

<יהודית ירושלמי טריס: זה פעם בשנתיים.

<יהודית ירושלמי טריס: אחר כך יש בעיה של האלמנות.

<יהודית ירושלמי טריס: אלמנות ואלמנים בכלל לא מקבלים כלום.

טלי פלוסקוב: חבל שהם הלכו.

טלי פלוסקוב: אני אבדוק את זה.

<יהודית ירושלמי טריס: צריכים למות רק במחלה שהוכרה לפני 40-50 שנה.

<ראובן מוזר: זה רק הבה.

<ראובן מוזר: אה.

<ראובן מוזר: גה.

<יהודית ירושלמי טריס: אני מדברת על בה.

<יהודית ירושלמי טריס: אה.

<יהודית ירושלמי טריס: גה.

טלי פלוסקוב: כן, היא מדברת רק על הקבוצה הזאת.

<יהודית ירושלמי טריס: החמרה במצב, אין.

<יהודית ירושלמי טריס: מחלות חדשות, אין.

<יהודית ירושלמי טריס: טיפולים נפשיים, צריכים לשלם מכספנו וכביכול אחרי 10-15 טיפולים יחזירו לנו את הכסף, אם יחזירו.

<יהודית ירושלמי טריס: ודבר נוסף, היום המדינה נותנת מלווה, שם אם אתה דורש מלווה אז זה מבטל לך בכלל את ההבראה.

<יהודית ירושלמי טריס: כי אם אתה מרגיש כל כך רע שאתה צריך מלווה אתה לא מקבל בכלל הבראה.

<יהודית ירושלמי טריס: שוללים לך את ההבראה.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: עפרה כן אמרה שהקבוצה הזאת היא הכי בעייתית.

<יהודית ירושלמי טריס: נכון.

<יהודית ירושלמי טריס: עכשיו אני אקריא לכם.

<יהודית ירושלמי טריס: פה למשל עפרה כותבת, הרשות לזכויות ניצולי השואה, 'העלאת סכומי התגמולים', אין, בגלל שאין שינויים.

<יהודית ירושלמי טריס: זה אומר ש-40 שנה אצלי לא חל שינוי, או 50 שנה.

<יהודית ירושלמי טריס: 'הגדלת זכויות בני זוג', בני הזוג, כמו שאמרתי, אין להם בכלל זכויות, נגיד מי שנפטר.

טלי פלוסקוב: כן, אמרת, אלמנים ואלמנות.

<יהודית ירושלמי טריס: לכן אני אומרת, הקבוצה הזאת היא הכי מקופחת מבחינת זכויות והם הדור הראשון, זאת אומרת הם בני 83 ו-90 ומעלה ומהמעגל הראשון, מה שנקרא.

<יהודית ירושלמי טריס: הם היו בגטאות, הם היו במחנות כפייה, הם היו במסתור והם המסה הקריטית ביותר שכל יום מתים 20 איש או יותר.

טלי פלוסקוב: כמה אנשים בקבוצה הזאת?

<ראובן מוזר: 6,670.

<יהודית ירושלמי טריס: לכן אני אומרת, הנושא הזה, המדינה צריכה לקחת - - - אנחנו בתור פרט, אמר את זה חבר הכנסת אלעזר שטרן, אנחנו לא יכולים להתמודד עם ממשלת גרמניה, אנחנו חייבים את הגג של השוואת זכויות כפי שזה נעשה לסעיף 2 וכפי שזה נעשה לאחרים.

<יהודית ירושלמי טריס: אנחנו מבקשים השוואת זכויות.

<יהודית ירושלמי טריס: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, יהודית.

טלי פלוסקוב: עוד ניצול אחד ואני עוברת לעמותה הפרלמנטרית, מי זה דב סרג'יו?

<דב סרג'יו: אני מופיע לפני הרבה ועדות וכולם דואגים, כולם דואגים ומדברים כל כך יפה ואני מודה לכולכם שאתם דואגים, אבל במציאות בשטח אין.

<דב סרג'יו: אני אתן דוגמאות.

<דב סרג'יו: כשמדברים במחלות נוספות, אין התייחסות לזה.

טלי פלוסקוב: לאיזה קבוצה אתה שייך?

טלי פלוסקוב: באיזה מדינה היית?

<דב סרג'יו: רומניה.

<דב סרג'יו: אין התייחסות לזה.

<דב סרג'יו: הגשתי מסמכים, לא אושר.

<דב סרג'יו: שלחו לי בחזרה, 'לא מוכר', בגלל שלא הוכחתי.

<דב סרג'יו: באתי לוועדת העררים, יושבים בוועדה פרופסור, עורך דין, ושואלים אותי 'למה לא הגשת תצהיר?

<דב סרג'יו: ' לא ידעתי בכלל מה זה תצהיר, אני אגיש לך תצהיר.

<דב סרג'יו: שואל אותי הפרופסור, 'יש לך חוות דעת?

<דב סרג'יו: ' אמרתי, 'אדוני המלומד, מחר אם אני מביא לך חוות דעת אתה תקבל אותה?

<דב סרג'יו: ' הוא צחק לי.

<דב סרג'יו: אני אתן לך דוגמה אחרונה, על השמיעה.

<דב סרג'יו: האוצר הזמין אותי, שלח אותי למכון בתל אביב, 'כשאתה מסיים תבוא אלינו, מחכה לך רופא', אני חוזר מהוועדה ששלחו אותי מהאוצר, לא שאני בחרתי, אני יושב ויושב, שואלים אותי 'למה אתה מחכה?' אמרתי 'אני מחכה, אולי ייתנו לי נדבה', בסופו של דבר היא הלכה לברר, הרופא הלך 'תבוא בפעם אחרת'.

<דב סרג'יו: אני בא בפעם אחרת, אחרי חודש, נכנסתי ויצאתי, קיבלתי הביתה שזה לא הוכח שזה שייך לשואה.

<דב סרג'יו: אם זה לא הוכח בשביל מה הטרטורים האלה?

<דב סרג'יו: אם אתם יודעים את התשובה מראש למה אתם שולחים אותי לוועדות בבאר שבע?

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על היחס.

<דב סרג'יו: הלכתי מספר פעמים, נפלו טילים בבאר שבע.

<דב סרג'יו: בכל הכבוד, הגעתי ואין עם מי לדבר.

<דב סרג'יו: אני רותח כשאני רואה 'מחלות נוספות'.

<דב סרג'יו: עם כל הכבוד לוועדת - - - הוועדה לא יודעת שהמדינה הסתירה ניצולי שואה מעל 50 שנה.

<דב סרג'יו: אני עליתי ב-51', עד 2007 לא ידעתי שאני ניצול שואה.

<דב סרג'יו: איפה היו עד עכשיו?

<דב סרג'יו: אני מקבל חוברת, אני רואה 150 ארגונים, מכל מיני ארצות, אבל במציאות בשטח אין עם מי לדבר.

<דב סרג'יו: הגב' עפרה, מעל שלושה חודשים ביקשתי פגישה אישית איתה, אין, 'תשלח פקס', 'תדבר', כלום.

<דב סרג'יו: אני רוצה להוציא את הכאב, למה אני צריך להישלח למכון לשמיעה כשאתה יודע את התשובה מראש, טרטורים, מאשקלון לרוץ לתל אביב.

טלי פלוסקוב: אני מבינה אותך.

<דב סרג'יו: זה מיותר, כולם דואגים, אני שומע, כולם רוצים לעזור, אבל בשטח לא.

טלי פלוסקוב: אז אחת, אני מוכנה לקחת את המקרה האישי שלך ולבדוק איפה זה נמצא, אחרי הוועדה.

<דב סרג'יו: אני - - - זה אבן לניצולי שואה, הדפים האלה.

<דב סרג'יו: אני קורא לזה דף אבן, אין עם מי לדבר.

טלי פלוסקוב: דב, אני עוד פעם פונה אליך ואני אומרת, אחרי הוועדה - - -

<דב סרג'יו: צר לי שאני מדבר בקול.

טלי פלוסקוב: זה בסדר, מותר לך.

<דב סרג'יו: זה מהכאב, הכאב שלי.

טלי פלוסקוב: אחרי הוועדה אני רוצה לשבת איתך ולראות מה אפשר לעזור, אני אלמד קצת את הנושא הזה ונראה מה אפשר לעזור לך.

<דב סרג'יו: תודה רבה.

<דב סרג'יו: עברתי ניתוח גב, לב, סוכרת, כל המחלות, 'אתה לא הוכחת', מעל 40 שנה, אבל המדינה, מעל 50 שנה הסתירה.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: אני איתך אחרי הוועדה, בסדר?

טלי פלוסקוב: טוב, יש לנו העמותה הפרלמנטרית לניצולי שואה, שבראשה עומד - - -

<ראובן מוזר: לא, אני לא עומד בראשה.

טלי פלוסקוב: אבל אתה נציג שלה.

<ראובן מוזר: אני יושב ראש ועדת ילדי השואה, כמובן כניצול שואה וכילד שואה.

<ראובן מוזר: יש לנו בעמותה הזאת שבע ועדות, אחת מהן היא ועדת ילדי השואה ואני יושב הראש של הוועדה.

<ראובן מוזר: אגב, בדברים שדב עכשיו אמר, צריכה לעלות הצעת חוק שנקראת במרכאות 'הטייס האוטומטי', הווה אומר, איש כמוהו שנפגע מהוועדות הרפואיות ואין לו עניין ורצון ללכת לוועדות הרפואיות, אחוזי הנכות שלו יעלו, על פי חבר הכנסת גפני, ב-3% בשנה.

טלי פלוסקוב: נכון, אני שותפה בהצעת החוק הזאת.

<ראובן מוזר: אנחנו מקווים שכשזה יעלה בשבועות הקרובים למליאה, שבאמת כולם יצביעו בעד ואז חלק מהבעיות הבאמת כואבות שלו תיפתרנה.

<ראובן מוזר: אני רוצה להגיד כזה דבר, קיימות לנו שלוש אינסטנציות.

<ראובן מוזר: קיים עניין החקיקה, זאת אומרת יש דברים שחייבים לעבור בחקיקה, יש דברים שצריכים לעבור בשינוי חקיקה, חוק קיים, ויש דברים שיכולים להשתנות בשינוי תקנות, על ידי שר זה או שר אחר.

<ראובן מוזר: אם אפשר היה לעשות ריכוז של מה הדברים שאנחנו יכולים במיידי לעשות.

<ראובן מוזר: במיידי זה ללכת לשר ולבקש שינוי תקנה, כמו שאמרתי, בעניין של הסיוע המשפטי.

<ראובן מוזר: הסיוע המשפטי ניתן היום לכל ניצולי השואה ללא תשלום, אלא מאי?

<ראובן מוזר: יש כאן קיפוח, כי לכל אזרח במדינה מגיע סיוע משפטי אם ההכנסה שלו היא עד 6,750 שקל, בכל תחום, מול כל רשויות המדינה.

<ראובן מוזר: ניצול השואה, ככל שעולים אחוזי הנכות שלו ולכאורה ההכנסה שלו גבוהה יותר, נפגע ולא מקבל את זה.

<ראובן מוזר: זה העניין שרציתי להבהיר, אלעזר שטרן הלך לשרת המשפטים, ביקש ממנה לשנות את התקנה, היא הסכימה, אבל הדבר מבחינה בירוקרטית מתעכב.

טלי פלוסקוב: אני אבדוק גם את זה.

<ראובן מוזר: אחד הדברים שמאוד יכולים לעזור לניצולי שואה זה בעניין של הנחות והטבות, זה במכה הראשונה יכולים לעזור להם.

<ראובן מוזר: אני לוקח את נושא הארנונה, אם היו היום מדברים על ארנונה, לא על ה-70 מטר הראשונים או על ה-100 מטר הראשונים, לוקחים לניצולי שואה עד גיל 80 ואומרים להם 50% הנחה בארנונה, בכל סכום הארנונה, כי אז מה אכפת לי אם הרשות תמציא לי עוד איזה שטח חופשי.

<ראובן מוזר: כי היום מה קורה?

<ראובן מוזר: ההנחה הזאת הולכת ומצטמצמת בגלל שהוסיפו את חדר האשפה ואת חדר המדרגות ואת חדר החשמל ו-you name it.

טלי פלוסקוב: הגדילו שטח.

<ראובן מוזר: ניצולי שואה, שמגיל 80 ומעלה ונזקקים או מקבלי תשלום מוגדל, יקבלו פטור, מגיע להם.

<ראובן מוזר: כי זה לא הרבה שנים כבר, יכול להיות שאחרי שנה כבר לא יצטרכו את הפטור, כי הבן אדם כבר לא יהיה.

<ראובן מוזר: אז אני אומר, אלה שנזקקים, הכוונה לתגמול מוגדל, ומעל גיל 80, שיקבלו פטור מלא.

<ראובן מוזר: כנ"ל מה שאת פועלת לטובתו, זה העניין של נסיעות חינם לניצולי השואה, שזה גם עניין די פשוט יחסית להזיז אותו.

<ראובן מוזר: בעניין של התרופות, שהזכרת, התרופות שגם לא בסל, שייכנסו.

טלי פלוסקוב: רשום.

<ראובן מוזר: והנחות במים וחשמל, אז גם לנזקקים, ההנחה במים שתינתן לכל ניצולי השואה, ולנזקקים, תגמול מוגדל ומעל גיל 80, שייתנו ללא תשלום, גם מים וגם חשמל.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: אגב, ניצולים נזקקים שמקבלים תגמול חודשי, הם כן פטורים מארנונה.

<ראובן מוזר: שמקבלים תשלום מוגדל?

<ראובן מוזר: לא.

טלי פלוסקוב: אני גם אבדוק את זה.

<ראובן מוזר: לא, ממש לא.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, קודם כל.

טלי פלוסקוב: אני באמת רוצה להודות לך על כל העבודה שאתה עושה כשאנחנו מדברים בנושאים שקשורים לאזרחים ותיקים, זה מאוד מאוד חשוב.

טלי פלוסקוב: תרשו לי, אני קצת מתרגשת, אבל אני כן רוצה לעשות את זה, דיברו פה ניצולים ואני רוצה עכשיו לדבר בשם ניצולה שהיום כבר לא בחיים וזאת חמותי.

טלי פלוסקוב: אתם יודעים מתי היא התחילה לספר על הסיפור שלה, על מה היא חוותה בזמן השואה?

טלי פלוסקוב: היא הייתה בגטו ברשד.

טלי פלוסקוב: שבועיים לפני שהיא הלכה לעולמה היא סיפרה לנו מה היא חוותה.

טלי פלוסקוב: היא סיפרה לנו סיפור ששבוע שלם, שבעה ימים, הייתה בחדר עם גופה של אמא שלה.

טלי פלוסקוב: היא סיפרה דברים נוראיים, שאני חייבת להגיד לכם, קשה לי לחיות עם זה, קשה לי לדעת שיש אנשים שהיום איתנו, שהם חוו את הדבר הנורא הזה.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: אני אומרת לכם פה, אני יודעת שאתם עייפים מוועדות, אני יודעת שאתם עייפים מדיונים, אני יודעת, אבל אני אומרת לכם, אני טלי פלוסקוב, אני חברת כנסת שנתיים וחצי, והעברתי כמה חוקים לניצולי שואה, במיוחד הנזקקים.

טלי פלוסקוב: כשפתאום החליטו לחשב את הרנטה מגרמניה כהכנסה אני העברתי את הצעת החוק הזה שהרנטה לא תיחשב כהכנסה ואז הם יקבלו גם את הרנטה וגם את המענק מהמדינה.

טלי פלוסקוב: ויש לי כמה הצעות שהכנתי בדרך, גם לניצולי שואה, וחלק מהן אני רוצה לרשום כהמלצה של הוועדה שלנו.

טלי פלוסקוב: ואם יש משהו שאני עכשיו לא אומרת, רבותיי, אני פונה עכשיו גם לניצולים וגם לארגונים, אני רוצה שתדעו שיש לכם אוזן קשבת פה ולא סתם אוזן שמקשיבה, אלא מישהי שלא ישנה טוב בלילה.

טלי פלוסקוב: אני אומרת לכם את זה מכל הלב, אני לא ישנה טוב בלילה כשאני יודעת שיש ניצולי שואה שאין להם מה לאכול, שיש ניצולי שואה שבאמת הסיפורים האלה, לבחור בין תרופה לחימום, יש כאלה, יש כאלה.

טלי פלוסקוב: יש, יש, רבותיי, אני מכירה אותם אישית.

טלי פלוסקוב: זה לא עוד סיפור, זה סיפור אמיתי מהחיים.

טלי פלוסקוב: צר לי, מה שאני אומרת לכם עכשיו, יש אנשים במדינת ישראל שלא יודעים את זה ולכן החלטתי לקיים את הדיון בנושא הזה ודיון בשידור חי, שכל המדינה יכולה לראות ולשמוע את זה.

<קריאה: הממשלה לא - - -

טלי פלוסקוב: גם, גם.

טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת, לצערי הרב יש כאלה שכבר לא יכולים לצעוק את צעקתם, כי הם כבר בעולם אחר.

טלי פלוסקוב: יש אלה שהיום הם עדיין איתנו, אבל מצבם לא מאפשר להם לצעוק את צעקתם.

טלי פלוסקוב: אני מתחייבת, אני ויש עוד כמה חברי כנסת שאיתי, לצעוק את צעקתכם עד שאנחנו נגיע לפתרון.

טלי פלוסקוב: עד שאני לא אראה את המצב שאין ניצולי שואה במדינת ישראל שאין להם מה לאכול.

טלי פלוסקוב: אין, אין, אני לא רוצה לחשוב בכלל שמצב כזה יכול להיות.

טלי פלוסקוב: ויש, היום יש.

טלי פלוסקוב: ואין ניצול שואה שנשאר לבד בבית, אני שומעת על הסיפורים שבן אדם חצי שנה לא יוצא מהבית כי הוא גר בקומה שלישית והוא לא יכול לרדת.

טלי פלוסקוב: איך זה יכול להיות?

טלי פלוסקוב: אגב, יש גם מקבצי דיור, סוג של הוסטלים לאנשים מבוגרים, שהם גרים בקומה שלישית ללא מעלית, איך זה יכול להיות?

טלי פלוסקוב: איפה הלב?

טלי פלוסקוב: איפה החמלה?

<קריאה: באין חמלה אין תקומה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לנסות לסכם את הדיון וכמה הצעדים שאני הולכת מכאן לקדם, מעבר לכל האמוציות שהוצאתי היום.

טלי פלוסקוב: מצטערת, אבל לא יכולתי בלי זה, כי הנושא מאוד קרוב ללבי.

<נתי ביאליסטוק כהן: גברתי, אפשר להגיד משהו פרקטי?

טלי פלוסקוב: כן, דקה, אני אתן לך.

טלי פלוסקוב: ככה, אני רוצה להעלות כמה נושאים שאנחנו דיברנו פה וכמה נושאים אני מוסיפה מעצמי ואני אשמח לשמוע עוד הצעות.

טלי פלוסקוב: אנשים שאין להם דיור ציבורי, תוספת לסיוע לשכר דירה לניצולי שואה,10% מעבר לכל האזרחים הוותיקים.

טלי פלוסקוב: זה אחת.

טלי פלוסקוב: העדפה בתור.

טלי פלוסקוב: לתת להם קדימות של שנה לפחות בתור לקבלת דיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: שלוש, נסיעת חינם בתחבורה ציבורית במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: זה קיים במדינות אחרות, איך אנחנו, היהודים, במדינת ישראל, לא עשינו את זה עד היום?

טלי פלוסקוב: לא יודעת.

טלי פלוסקוב: העליתם פה סוגיה של רכישת תרופות שלא בסל תרופות.

טלי פלוסקוב: לניצולי שואה, לממן את התרופות, גם אלה שלא בסל התרופות.

טלי פלוסקוב: יכול להיות שאני אגיע להבנות עם משרד הבריאות עד סכום מסוים, נחשוב מה נוכל לעשות בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: פטור או הנחה בארנונה.

טלי פלוסקוב: דיברנו בנושא הזה, כמובן מעוטי יכולת, כמו שראובן, אמרת, והנחה בארנונה אחידה, לא לתת פה לרשויות 'עד'.

טלי פלוסקוב: אין דבר כזה 'עד'.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו מחליטים 70%, שוב פעם, אני כרגע לא יכולה להגדיר כמה, אבל אנחנו נעבוד על זה ו'כן לזקן', את שלחת לי, ראיתי את ההצעה בנושא הזה, הנחה אחידה לכל ניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: לא אתן פה לרשויות להרוויח, סליחה, אני אומרת משפט קשה, אבל ברגע שמגיע לו עד 66% הרשות יכולה להחליט גם 10%, הם לא עוברים על החוק.

טלי פלוסקוב: אבל אם יהיה רשום 66% או 70% הוא לא יוכל לתת 10% כי זה החוק.

טלי פלוסקוב: הנחה למים וחשמל, גם זה אנחנו נטפל.

טלי פלוסקוב: רפואת שיניים, כמו שאמרתי, אנחנו דיברנו פה ושמענו פה, אני אראה מה אני יכולה לעשות לניצולי שואה קצת יותר.

טלי פלוסקוב: כי שוב פעם אני אומרת, אפשר לתת לכולם ולניצולי שואה אנחנו חייבים קצת יותר.

<ורדה לבקוביץ: ולשיקום של הפה והלסת.

טלי פלוסקוב: נכון, למימון של שיקום.

טלי פלוסקוב: נושא של אלמנות.

טלי פלוסקוב: כל הקבוצות של הבה.

טלי פלוסקוב: אה.

טלי פלוסקוב: גה, אני מציעה שאנחנו נשב ונבנה את התכנית של הקבוצה הזאת ספציפית כי יש שם דברים שהם ייחודיים לקבוצה הזאת ואני מוכנה לשבת ולראות מה אפשר לשפר בקבוצה הזאת.

<ראובן מוזר: ומי שהתחילה לטפל זו העיתונאית גילי תמיר וכדאי להזמין אותה.

טלי פלוסקוב: גילי תמיר, שעושה עבודה נפלאה.

טלי פלוסקוב: אני שומעת אותה ברשת ב' ואין תחליף לדבר כזה.

<ראובן מוזר: אז היא התחילה לטפל בעניין של בה.

<ראובן מוזר: אה.

<ראובן מוזר: גה, כדאי להזמין אותה.

טלי פלוסקוב: אני גם אצור איתה קשר.

טלי פלוסקוב: רבותיי, מכאן אני אומרת דבר כזה, אני אתן לעוד כמה לדבר, אני רוצה רק להגיד לסיכום, אני רוצה ואני פונה כרגע לניצולים, אני רוצה שתדעו, יש פה אנשים שדואגים לכם ואני אחת מהם.

טלי פלוסקוב: אני לא אירגע עד שלא אביא כמה בשורות.

טלי פלוסקוב: עוד פעם אני אומרת, בואו נהיה אמיתיים, לא יבוא הכול בבת אחת, אבל לעשות תכנית מה אחרי מה, כולל גיבוי תקציבי, ומה לעשות, כל צעד פה עולה כסף, ואני מקווה מאוד באמת שעד יום השואה שאנחנו מציינים במדינת ישראל אני אוכל לבוא אליכם עם כמה בשורות.

<ראובן מוזר: בחודש אפריל.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: זה מה שאני כרגע מתכננת.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת לדבר, גם לנתי.

<אברהם שרנופולסקי: מענק שנתי, תוסיפי את זה.

טלי פלוסקוב: בוודאי, אברהם.

טלי פלוסקוב: מענק שנתי זה כבר הצעת חוק שהוגשה, זו הצעת חוק שקיימת ואני כבר עובדת מול האוצר.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד, עוד פעם, שעד יום השואה שאנחנו מציינים אני מקווה שאביא - - - ברור לכולם שהתוספת שאני, לדוגמה, הכנסתי להצעת החוק, היא תוספת, אבל אחר כך גם יגידו 'מה הבאת לנו?

טלי פלוסקוב: 440 שקל בשנה?

טלי פלוסקוב: ' אבל אני אומרת לכם שגם זה לא פשוט ואני רוצה להביא את הבשורה הזאת, ואם אני אצליח, אני אהיה מאוד מאושרת ונמשיך.

טלי פלוסקוב: אנחנו כל הזמן נעלה עוד סוגיה, כי כל צעד פה עולה כסף.

<ראובן מוזר: גם קצבת הזקנה שאנחנו מקבלים נחשבת כהכנסה ומורידים לנו אותה מהגמלה, למה?

<ראובן מוזר: כי יש לנו תקרה ואסור לעבור את התקרה.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על 5,560 שקל?

<ראובן מוזר: לא, אני מדבר על 2,200 שקל שמקבלים קצבת זקנה, 200 שקל זו בריאות, 2,000 שקל שמקבלים קצבת זקנה, אם אני צריך היום לקבל את הגמלה שלי מורידים לי אותה, מינוס 2,000 ואז - - -

טלי פלוסקוב: זה מחשבים אחרת, אני אגיד לך איך מחשבים.

טלי פלוסקוב: יש סכום מקסימום - - -

<ראובן מוזר: יש תקרה, וזה טיפשי התקרה הזאת.

טלי פלוסקוב: התקרה הזאת זה הסכום שאתה צריך לקבל מכל הגורמים.

<ראובן מוזר: אז צריך לשנות את התקרה ולעשות את זה נורמלי והגיוני.

<ראובן מוזר: יש לך גמלה, מגיע לך איקס, תקבל איקס, לא יורידו לך שום דבר.

<ראובן מוזר: עזבו את התקרות האלה.

טלי פלוסקוב: בואו נעשה משהו כזה.

טלי פלוסקוב: מה שנסכם גם עכשיו, אנחנו נקיים עוד דיון בוועדה הזאת על כל הנושאים שאתם מעלים, אני לא בטוחה שהוא יהיה רק לקראת יום השואה הבינלאומי או יום השואה פה, אנחנו נקיים עוד ישיבת עבודה, אני קוראת לזה, ונעלה את כל הסוגיות האלה ונמליץ ונעשה המלצות ביחד.

טלי פלוסקוב: אני אומרת פה, כל אחד שנמצא כאן יכול להיות שותף למה שאנחנו עושים כרגע.

<יחיאל אקשטיין: שאלה אחת.

<יחיאל אקשטיין: אל"ף, תודה לך, את מובילה דרך לכולם ומייצגת אותנו בכל מה שטוב בממשלה.

<יחיאל אקשטיין: מה אנחנו, בתור חברה, יכולים לעשות כדי ללחוץ, לתת לך כתף כדי ללחוץ על הממשלה לעשות יותר?

<יחיאל אקשטיין: כולנו רוצים להיות עזר בשבילך להוביל את השינוי.

<יחיאל אקשטיין: מחאה, כמו הנכים?

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא.

<יחיאל אקשטיין: ללכת לבית סוהר?

<יחיאל אקשטיין: אני מוכן לכול.

טלי פלוסקוב: קודם כל תודה על ההצעה.

טלי פלוסקוב: זה שאתם היום איתי זו כבר עזרה ואני אחשוב על זה.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי את שאלתך ואני אחשוב מה יכול לעזור לנו לקדם.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שאתה רוצה פתרון כמה שיותר מהיר, אני גם רוצה - - -

<יחיאל אקשטיין: זה לא רק פתרון כמה שיותר מהר, זה ליותר אנשים, כי נפטרים כל חודש אנשים שזה - - -

טלי פלוסקוב: כבוד הרב, אני מזמינה אותך ואנחנו נקיים עוד דיון בקרוב, בקרוב, ואנחנו נשב ביחד ונחשוב על זה.

<יחיאל אקשטיין: ואנחנו נעשה משהו עם הממשלה, אם זה - - -

טלי פלוסקוב: מצוין, זה רעיון נפלא.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת לנתי ביאליסטוק.

טלי פלוסקוב: אני אתן לעוד שלושה אנשים לדבר כי אנחנו צריכים לנעול.

<נתי ביאליסטוק כהן: נתי ביאליסטוק כהן, מנכ"ל המרכז לעיוור.

<נתי ביאליסטוק כהן: תודה, גברתי, על זכות הדיבור.

<נתי ביאליסטוק כהן: קודם כל אני אבוא ואומר שאני תמיד אומר לעצמי כשאני נמצא במקום שבו נמצאים גם שורדי שואה, אז אני אומר לעצמי של נעליך מעל רגליך ומהמקום הזה כל טיפול שאנחנו עושים באוכלוסייה של קשישים ושל שורדי שואה בפרט באה עם הרבה מאוד רספקט.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא רוצה לגזול יותר מדי זמן של הוועדה משום שאנחנו קצת לחוצים, אני אעלה שתי נקודות בלבד.

<נתי ביאליסטוק כהן: אחת, בהמשך לנקודה שהעלתה גב' קולט אביטל, וזה, אני מסב את תשומת לבכם לכך שבחוק ההסדרים הוכנס שינוי במודל גמלת הסיעוד שמקבלים אנשים - - -

טלי פלוסקוב: סליחה שאני קוטעת אותך, נתי, ב-6 בפברואר, בוועדה שלי, יש דיון בנושא סיעוד, לכן לא התייחסתי.

<נתי ביאליסטוק כהן: אבל העניין נמצא בחוק ההסדרים.

טלי פלוסקוב: זה לא יהיה מאוחר, אני יודעת.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני רק חושש - - - בוא נאמר ככה, אני אתן כלל אצבע, כל מה שהאוצר מכניס לחוק ההסדרים זה אף פעם לא כדי להוסיף, זה תמיד כדי לגרוע.

טלי פלוסקוב: במקרה הזה יש לך טעות כי רפורמת הסיעוד עולה 1.7 מיליארד שקל.

<נתי ביאליסטוק כהן: על הנייר, גברתי.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אתן לך דוגמה והיא רלוונטית - - -

טלי פלוסקוב: נתי, לא עכשיו, אני מאוד מצטערת.

טלי פלוסקוב: בשישי בחודש אתה מוזמן לוועדה ואנחנו נדבר על זה.

<נתי ביאליסטוק כהן: גברתי, את יודעת שאני עושה את כל המאמצים להגיע לכל הדיונים בוועדות האלה ומשתדל לתרום את חלקי.

טלי פלוסקוב: נכון.

<נתי ביאליסטוק כהן: הדבר הנוסף זה ההבחנה בין מחלות מוכרות לכל מיני פגעים ותלאות שקורים ברבות הימים ואנשים משנים את מצבם הבריאותי או את מצבם הפיזי ולעתים, אני לא יודע אם להגיד בצדק, אבל לעתים אכן בלי שום קשר להיותם שורדי שואה, אבל זה בטח לא משהו שצריך לגרוע מזכויותיהם.

<נתי ביאליסטוק כהן: ואני שוב חוזר ומזכיר, כשאדם נפגע אחרי גיל פנסיה במדינת ישראל אין שום הכרה בפגיעה שלו וכשאנחנו מדברים על משהו שהוא תוספתי לתלאות שאנשים סוחבים איתם מימי השואה, אני חושב שצריך לקחת את זה גם בחשבון.

<נתי ביאליסטוק כהן: גברתי הרשתה לעצמה, אז אני רוצה להגיד גם משהו לחלוטין אישי, ואני מקווה שלא מכביד.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא יכול, כשאנחנו מדברים על שואה, שלא להזכיר את סבתי עליה השלום, גב' רחל יקימובסקי למשפחות אדלשטיין ופוזנר שנולדה בעיירה אושוונצ'ים, מה שכולנו מכירים אותה יותר בשם אושוויץ.

<נתי ביאליסטוק כהן: היא אמרה שבגיהינום יש שבעה מדורים, אבל בשואה היו 70 והיא עברה את כולם.

<נתי ביאליסטוק כהן: אחרי זה, בדרך לארץ, אחרי שהיא נפטרה מגדרות התיל הבריטים החזירו אותה לבין גדרות התיל בקפריסין, וכשהיא הגיעה לפה לארץ היא הצטרכה להתמודד עם הבושה ששורדי השואה סבלו כשהם הגיעו לכאן מהוותיקים, אבל היא שיקמה את עצמה ואף פעם לא יכלה להסביר לעצמה או להסביר לנו מאיזה חומר היא עשויה שהיא שרדה את כל זה והגיעה לשיבה ולאריכות ימים, אבל תמיד היא אמרה לנו שיש דברים שאין להם שיעור וסיוע לאנשים שעברו את תלאות השואה ושהגיעו למצב של חרפה וחרפת רעב לא תעלה על הדעת שיקרה למדינת היהודים.

<נתי ביאליסטוק כהן: הם באו לכאן ונשאו לכאן עיניים על מנת להקים אותה ונתנו כל מה שהם יכלו כדי שתצמח פה מדינה יהודית שתהיה מקום לעם היהודי ותהיה בית יהודי ודווקא פה אנשים צריכים לסבול מחרפות כאלה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אז על המורשת הזאת אני מתנהל, גברתי, ואני מודה לך שנתת לי את האפשרות להגיד את זה ולהזכיר אותה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, מרגש מאוד.

טלי פלוסקוב: מידד גיסין, יושב ראש צב"י, צרכני בריאות ישראל.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<מידד גיסין: מידד גיסין, יושב ראש צב"י ונשיא ארגון בעלי הסטומה.

<מידד גיסין: בישיבות של הכנסת אני משתתף כבר 22 שנה, מאז חקיקת חוק הבריאות.

<מידד גיסין: אני לא הפסדתי ישיבה אחת של הוועדה הזאת כי תליתי בה הרבה תקוות שייצא משהו.

<מידד גיסין: דובר פה הרבה על כל מיני מספרים ונתונים שאני לא מתווכח עליהם, אבל הוזכרו פה כמה משפטים בנושא הבושה.

<מידד גיסין: בממסד אצלנו אין בושה כבר, ניצולי השואה יכולים להתבייש, אנחנו מתביישים, אנשים מתביישים, אבל אלה שמקבלים החלטות, אין להם בושה.

<מידד גיסין: אני רוצה לתת רק דוגמה קטנה, את סיפור הנכים.

<מידד גיסין: זה נותן תמונה איך המדינה מתייחסת לקשישים שלה, לגמלאים שלה, לנכים וגם לניצולי השואה.

<מידד גיסין: ניצולי השואה צריכים לקבל את כל מה שהם צריכים.

<מידד גיסין: דובר על ועדות, יכול להיות שמישהו מחכה בסך הכול עוד שנה-שנתיים, שלא יישאר אף אחד.

טלי פלוסקוב: קשה לי להסכים עם המשפט הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחרונת הדוברים שהיא גם ניצולת שואה, זאת מרגריטה רודניצקי.

טלי פלוסקוב: 'כן לזקן' אני חייבת, אז אחרי מרגריטה את, יפעת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

<מרגריטה רודניצקי: תודה.

<מרגריטה רודניצקי: אני ריטה רודניצקי ועל ידי אולגה ביליק, אנחנו נציגי ארגון התושבים של לנינגרד במצור.

<מרגריטה רודניצקי: אני לא אספר את כל הסיפור על המצור, זה אי אפשר, אבל אם מישהו רוצה אנחנו יכולים להראות את החוברות האלה.

<מרגריטה רודניצקי: דקה לראות ואתם יכולים להבין הכול.

<מרגריטה רודניצקי: זה 900 ימים שהיה מצור, ישראל גם עברה מצור, אבל לא 900 ימים, כמעט שלוש שנים מתוך ארבע שנים של מלחמה של ברית המועצות עם גרמניה.

<מרגריטה רודניצקי: מה שמוזר, מאוד מוזר, שאני משוכנעת שהרבה מאוד אנשים בישראל לא יודעים על המלחמה שהייתה שם, רק יודעים מלחמת העולם השנייה, אבל לא על המלחמה שהייתה הכי קשה, הכי ארוכה ושהיו במלחמה הזאת דברים כמו המצור של לנינגרד.

<מרגריטה רודניצקי: זה מאוד מוזר.

<מרגריטה רודניצקי: אני חושבת שאולי כדאי לעשות בהיסטוריה, יש היסטוריה בבתי הספר, אולי לספר את כל ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה, כולל המלחמה של ברית המועצות עם גרמניה.

<מרגריטה רודניצקי: פעם אני הייתי במרכז רוסי בתל אביב, ביקשו ממני לספר לתלמידים, היו תלמידים והם כולם שמעו, היו מרוכזים, היה שקט, זה מעניין אותם.

<מרגריטה רודניצקי: בגלל זה אנחנו עשינו את החוברת, זו חוברת מצד היישוב הרוסי.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד כמה מילים, אני רוצה להבהיר לגבי המצור בלנינגרד.

<מרגריטה רודניצקי: בצד אחד זה עברית ו - - -

טלי פלוסקוב: מרגריטה, תודה, אם תרצי לתת לאנשים אחרי הוועדה, אנשים יקראו.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד מילה, אלה שעברו את מצור לנינגרד, הם גם נחשבים לפליטי שואה וזו החלטה מאוד מאוד נכונה.

טלי פלוסקוב: תחשבו, 900 יום ניתוק מוחלט מכל העולם, יש אנשים שם שנפטרו מרעב.

טלי פלוסקוב: אני ראיתי תמונות מאוד קשות של ילדים שנפטרו.

טלי פלוסקוב: אני גם מסכימה איתך שהנושא הזה חייב לבוא לידי ביטוי גם בלימודי ההיסטוריה בארץ כי זו עוד דוגמה מה זה נאצים, זו עוד דוגמה לדבר שאנחנו צריכים לעשות הכול כדי שזה לא יחזור.

טלי פלוסקוב: כל האנטישמיות והכול, זה הכול קשור.

טלי פלוסקוב: והדבר הנוסף שאמרת עכשיו, בעיניי הוא אחד מהמשימות שאנחנו, ואני מקווה מאוד שבוועדת חינוך עכשיו אכן מדברים על זה, זה הנושא של קשר בין דורי.

טלי פלוסקוב: אנחנו חייבים להפגיש בין הניצולים שלנו לילדים של היום, חייבים, כי שם הם לומדים המון דברים.

טלי פלוסקוב: רק לראות את העיניים של הבן אדם הזה.

טלי פלוסקוב: אני הייתי בפולין במסגרת נסיעה של ילדי ערד, כשהייתי ראש עיר, ונסעתי לשם כדי לחזק את הילדים שלי כי אמרו לי שהם עוברים חוויות מאוד מאוד קשות.

טלי פלוסקוב: לא שלי אישית, הילדים של ערד, לא הבת ולא הבן.

טלי פלוסקוב: המפגשים שהם עושים שם מול ניצול שעבר את זה והוא מספר איפה הוא היה, באיזה מקום הוא היה, וכשאתה מסתכל לו בעיניים, אין תחליף לזה.

טלי פלוסקוב: אין תחליף לזה, רבותיי, אלה רגעים קשים מאוד.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שבן אדם שחווה את זה, ולא סתם אומרים שהילדים מפולין חוזרים אחרים.

טלי פלוסקוב: הבת שלי אחרי פולין החליטה להתגייס, והיא אמרה לי 'אמא, אם לא אני, אז מי?' זה משפט שהגיע אחרי פולין.

טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת שהקשר הבין דורי הוא חלק מאוד משמעותי בהצלחה של כל מה שאנחנו עושים.

טלי פלוסקוב: אני אחשוב איך אני גם מוסיפה משהו בתוך ה - - - אנחנו נחשוב איך אנחנו נעשה את זה, אולי אפילו פה בכנסת, בחדר הזה, להפגיש קצת ניצולים וגם ילדים ולתת להם לדבר אחד עם השני.

טלי פלוסקוב: אנחנו נחשוב על זה, זה יכול להיות משהו מאוד מאוד יפה.

טלי פלוסקוב: אני אפנה ליושב ראש הכנסת ואני אבקש פעילות מסוג זה.

<יחיאל אקשטיין: יש לנו פרויקט בדיוק כזה, יותר מ-1,000 אנשים מתנדבים צעירים שבאים, כי הבעיה של ניצולי השואה, שלא נאמרה פה עדיין, זה שהם מרגישים בדידות.

<יחיאל אקשטיין: חשבנו שזה טוב לקשישים, אבל מצאנו שזה יותר טוב לצעירים.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: עורכת דין יפעת סולל, כמובן יועצת משפטית ב'כן לזקן'.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שוב לנצל את ההזדמנות, אמרתי את זה בישיבה הקודמת ואני אומרת שוב, אני רוצה פה להיזכר באדם מאוד יקר ששמו נתן לבון שהלך לעולמו לפני כשבוע.

טלי פלוסקוב: אדם שעשה המון לטובת האזרחים הוותיקים במדינת ישראל ולניצולי שואה בפרט.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שהתביעה שעמותת 'כן לזקן' הגישה לטובת פליטי שואה, כדי להשוות את התנאים שלהם לאלה שמקבלים תשלום חודשי, זה הם, זה אתם, יפעת, אז עוד פעם, האדם הזה כנראה ילווה אותי עוד הרבה בדיונים ובדברים שאנחנו נעשה ביחד.

טלי פלוסקוב: אז בבקשה.

<יפעת סולל: תודה, חברת הכנסת פלוסקוב, ותודה באמת על המקום שאת מייצרת לנושאים האלה בכנסת ישראל ובתקווה באמת שנצליח גם להגיע להישגים, כיוון שאיכשהו בישיבה הזאת היו הרבה דברים אישיים, אז בעקבות הדברים שנאמרו כאן אני חייבת לומר שאביו של סבי, יואל מרינוב, מת במצור על לנינגרד.

<יפעת סולל: אבל אני מוכרחה לומר שעם כל הרצון הטוב באמת של הרבה אנשים והדרך שאנחנו עושים בשנים האחרונות, של קידום זכויותיהם של ניצולי השואה, כל השיטה הזאת של עוד קצת ועוד קצת ועוד קצת היא שיטה שלא מתאימה לניצולי השואה.

<יפעת סולל: לכן גם עתרנו בעניין הזה באמירה מאוד מאוד פשוטה, הגיע הזמן שלא תהיה אפליה בין ניצולי שואה במדינת ישראל.

<יפעת סולל: מה יותר פשוט מזה?

<יפעת סולל: אנחנו יודעים שההבחנה בין ניצולי השואה שעלו לפני 1953 ואחרי 1953 היא הבחנה שמקורה בהסכמים שהגו ב-1969.

<יפעת סולל: אין שום היגיון בהבחנה הזאת, אין שום דבר שמעגן את ההבחנה הזאת במציאות של ישראל 2018.

<יפעת סולל: הסיבה היחידה שבגינה לא נותנים את מלוא הזכויות לניצולי השואה היא משום שזה עולה כסף.

<יפעת סולל: נאמר כאן שיש אנשים שעדיין לא יודעים, אז צר לי לומר, אבל אנחנו ניהלנו את העתירה האחרונה בנושא השוואת זכויותיהם של ניצולי השואה במשך שלוש שנים בערך כששופטי בית המשפט העליון שוב ושוב ושוב ושוב, נדמה לי בחמש החלטות שונות, ביקשו להביא את הנושא בפני מקבלי ההחלטות במדינת ישראל, בפני ראש הממשלה, בפני שר האוצר.

<יפעת סולל: בפסק הדין נאמר במפורש שמבקשים להביא את פסק הדין בפני ראש הממשלה, בפני שר האוצר, בפני יושב ראש הכנסת, כי - - -

טלי פלוסקוב: מה רשום בפסק הדין?

<יפעת סולל: זה מה שכתוב בפסק הדין, שהעתירה לא יכולה להתקבל מסיבות משפטיות, אבל שהגיע הזמן שמדינת ישראל תיענה למצוקה הזאת שהיא מצוקה בלתי נסבלת ולאפליה שמוגדרת היום בחוק.

<יפעת סולל: נתבקשו נציגי המדינה, באופן מפורש, להביא את ההחלטה הזאת בפני, כאמור, ראש הממשלה, שר האוצר ויושב ראש הכנסת על מנת שיגיעו סוף סוף להחלטה שמפסיקה את האפליה הזאת.

<יפעת סולל: באמת, עם כל, אני יודעת, הרצון הטוב מאוד שיש פה להרבה מאוד אנשים, ואני מצטרפת למה שנאמר כאן על עפרה רוס, ששינתה באופן דרמטי את ההתייחסות לניצולי שואה בישראל, ואנחנו באמת היינו גם קודם בסיפור הזה וראינו איך התייחסו לניצולי שואה קודם ואנחנו רואים רשות שיש לה עניין אמיתי לעזור לניצולי שואה, למרות שבאמת לפעמים אנשים נופלים, אבל באמת, כרשות זו באמת רשות שמנסה לקדם את העניין, אבל היא רק רשות, היא פועלת על פי חוק והחוק מעוות.

<יפעת סולל: הגיע הזמן, אני באמת מרגישה קצת כמו קאטו הזקן, כי אני מצאתי את עצמי הבוקר, שלחתי לך, גברתי, הצעת חוק שכתבתי כבר לפני אי אילו שנים וכל פעם אני פחות או יותר משנה לה רק את הכותרת ואת השנה, הגיע הזמן שיהיה במדינת ישראל חוק זכויות ניצולי שואה.

<יפעת סולל: זהו.

<יפעת סולל: זכויות, לא פילנתרופיה, סליחה, באמת קשה לי עם העניין הזה שמדינת ישראל צריכה - - - יושבים פה נציגי פילנתרופיה, לא פילנתרופיה, זכויות.

<יפעת סולל: אני באמת מקווה שנצליח בהקדם כי אין לנו זמן יותר להביא לתיקון העיוות הזה.

טלי פלוסקוב: תודה, תודה רבה לך, יפעת.

טלי פלוסקוב: רבותיי, מה שנשאר לנו זה לצאת לדרך, זה לצאת לעבוד.

טלי פלוסקוב: יש לנו תכנית לא פשוטה.

טלי פלוסקוב: אני לקחתי כמה הצעות שעלו כאן, אני גם אקח את ההצעה של 'כן לזקן', אני אאחד את זה ויכול להיות שבאמת שאני אתן את הכותרת לחוק 'חוק זכויות ניצולי שואה' ונאגד בתוך החוק הזה את הדברים האלה.

טלי פלוסקוב: אני אתחיל בפגישות עבודה עם כל השרים הרלוונטיים.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שאני אמצא אוזן קשבת אצל כל שר וגם רצון לעזור, כי יש כמה נושאים שאני כבר מקדמת, אבל זה לא רץ, לצערי הרב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם שהייתם היום איתי, בעיניי היה דיון מרתק.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לאחל לכל ניצולי השואה הרבה בריאות, אריכות ימים, ולא לאבד את התקווה.

טלי פלוסקוב: יש אנשים שדואגים לכם ואני גם כאן לרשותכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, הישיבה נעולה.