ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 529, 2018-01-23 12:30

ניסן סלומינסקי: צהריים טובים.

ניסן סלומינסקי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שחלק מהציבור הגיע לפני כן אז הוא נחשף לאחד הדיונים שקדמו בנושא ועדה ציבורית שהייתה פה בראשותה של נשיאת בית המשפט העליון בדימוס דורית בייניש ואנשים שהיו חברים בוועדה.

ניסן סלומינסקי: גם הרב יצחק לוי היה חבר בוועדה, רק נבצר ממנו היום להגיע לדיון.

ניסן סלומינסקי: זה היה דיון פתיחה שאחר כך אני צריך לראות איך לעשות שינוי רדיקלי בחוק תעמולת הבחירות שהוא כבר בן 59 שנה.

ניסן סלומינסקי: הוא חוקק עוד לפני שהייתה בכלל טלוויזיה.

ניסן סלומינסקי: בתחילת הדיון אמרתי שיכול להיות שצריך לחזור לימים ההם שלא הייתה טלוויזיה.

ניסן סלומינסקי: אבל היום זה עולם אחר לגמרי, ותעמולת הבחירות היא שונה.

ניסן סלומינסקי: אז למי שהצטרף אלינו תוך כדי הדיונים, זה היה הדיון.

ניסן סלומינסקי: אני פותח את הדיון הזה בשמחה רבה.

ניסן סלומינסקי: שלום לכולם ולכל אחד בנפרד.

ניסן סלומינסקי: חלק גדול מהאנשים אנחנו גם מכירים באופן אישי.

ניסן סלומינסקי: היום הוא גם יום חג לחמ"ד כ-70 שנה.

ניסן סלומינסקי: יש כאן גם מנהלי בתי ספר, מפקחים, מורים, ראשי גרעינים.

ניסן סלומינסקי: בתוך הפעילות האדירה של חמ"ד פן חשוב מאוד תופסים הגרעינים.

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו נשמע מירדנה אלון, המפקחת המחוזית בחיפה, נתונים, ואני מניח שאחרי שנראה את הנתונים נתמקד גם בנושא הגרעינים שיש לי הרבה מה לומר כמי שמלווה אותם הרבה שנים, אבל אשמח לשמוע גם מכם.

ניסן סלומינסקי: אני שמח על נוכחותה של חברתנו חברת הכנסת מיכל בירן.

ניסן סלומינסקי: היא פעילת שטח – חיית שטח, מה שנקרא – בכל נושא תנועות הנוער.

ניסן סלומינסקי: כל פעם כשזה עולה היא הראשונה להגדיל להם תקציבים, לתת להם אפשרויות.

ניסן סלומינסקי: היא תיחשף פה לגרעינים התורניים בין אם היא תגיד לשֶבח ובין אם לאו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מברכים אותה בברכת ברוכה הבאה.

ניסן סלומינסקי: ירדנה, בבקשה.

<ירדנה אלון: צוהריים טובים.

<ירדנה אלון: ברשות חברי הכנסת הנכבדים אנחנו שמחים להיות כאן היום.

<ירדנה אלון: זה יום חג לחמ"ד, ואנחנו חוגגים אותו במקום הכי משמעותי למדינת ישראל, במקום שבו נוצרים הדברים המשמעותיים שמתווים לנו את הדרך.

<ירדנה אלון: אנחנו נמצאים גם במקום שמחוקקים, ומייצרים לנו את הקווים ואת המתווה לכל אורחות חיינו, ובין היתר אנחנו חוגגים היום למעשה את היום אנחנו חוגגים את המפעל שנקרא חמ"ד – מפעל שהוא בית.

<ירדנה אלון: אנחנו אמורים לפתוח במצגת שכרגע לא עולה, אבל אני אומר כמה מילים עליה.

<ירדנה אלון: המצגת שלנו באה לספר על משנת החמ"ד שבנוי על חזון.

<ירדנה אלון: החזון של חמ"ד בא לראות את המעגלים שעליהם אנחנו משתיתים את החינוך של ילדי ישראל – מעגלים של האדם לעצמו, האדם לחברה והאדם למדינתו ולעמו ולאלוקיו - ואיך אנחנו מביאים את התלמידים שלנו לחינוך הזה מתוך יראת שמיים.

<ירדנה אלון: בתוך החזון הזה בנינו את אבני הדרך המשמעותיות שאיתן אנחנו מובילים את כל המערכת החינוכית שלנו.

<ירדנה אלון: האבנים הללו מתחילות בללמוד ולממד אהבת תורה וללמוד את מקצועות הליבה.

<ירדנה אלון: יש לנו נושא של אקלים מיטבי – איך אנחנו מביאים את התלמידים שלנו על-ידי הרבה פעילויות חברתיות כך שיהיה אקלים מיטבי.

<ירדנה אלון: "והעמידו תלמידים הרבה ולכל אדם משנה".

<ירדנה אלון: נמצאים פה גם ידידי חמ"ד הנפלאים שעוזרים לנו ושותפים לנו ב"להעמיד תלמידים הרבה".

<ירדנה אלון: להעמיד תלמידים הרבה בשני המובנים: במובן של יותר תלמידים ובמובן אחר, איך אנחנו לוקחים כל ילד ומעמידים אותו שהוא יצליח בכוחות עצמו.

<ירדנה אלון: "לכל אדם משנה" – עכשיו אנחנו מדברים על קליטת עלייה ועל ילדים בחינוך מיוחד – איך אנחנו מביאים שכל ילד באשר הוא מגיע למיצוי ומימוש הפוטנציאל שלו.

ניסן סלומינסקי: "חנוך לנער על פי דרכו".

<ירדנה אלון: "חנוך לנער על-פי דרכו" – כל אחד בדרכו שלו, ואיך אנחנו נותנים להם את המענה המיטבי.

<ירדנה אלון: המנהלים פה יכולים לסייע לי.

<ירדנה אלון: אנחנו גם מנסים למתג את החמ"ד.

<ירדנה אלון: אנחנו ממתגים אותו על-ידי המנון שאומר שחמ"ד זה כמו משפחה.

<ירדנה אלון: המטרה שלנו שכל ילד וילד, כל מורה וכל מנהל יחושו שזה הבית שלו.

<ירדנה אלון: אנחנו תמיד אומרים שבכל החלטה שאנחנו מקבלים אנחנו תמיד שואלים את מבחן האם ומבחן האב – האם זה היה הילד שלנו עומד כאן לנגד עינינו איזו החלטה היינו מקבלים.

<ירדנה אלון: מתוך זה אנחנו יוצאים.

<ירדנה אלון: כיוון שהמצגת לא עולה אני אומר כמה מילים על חמ"ד.

מיכל בירן: אפשר לשאול שאלת ידע?

<ירדנה אלון: כן.

מיכל בירן: כמה הפרדה יש באחוזים בבתי הספר היסודיים בין בנות לבנים?

<ירדנה אלון: אני לא יודעת לומר לך במדויק.

<ירדנה אלון: במחוז חיפה, לדעתי, הרוב.

<ירדנה אלון: המגמה של מערכת החינוך בחמ"ד להיענות לדרישות ההורים.

<ירדנה אלון: היום ההורים מבקשים בכל מקום.

<ירדנה אלון: על-פי מתווה שחמ"ד בנה אנחנו עושים משאל בקרב ההורים ומאפשרים החל מכיתה ד' להפריד.

<ירדנה אלון: יש מקומות מסוימים שאנחנו מתחילים להפריד החל מכיתה א'.

<ירדנה אלון: זה תלוי דרישת הציבור.

<ירדנה אלון: אנחנו נענים לדרישת הציבור.

<ירדנה אלון: רוב המוסדות שלנו מופרדים.

מיכל בירן: מאיזו שנה?

<ירדנה אלון: זה תהליך שקורה יותר בשנים האחרונות.

ניסן סלומינסקי: הצטרף אלינו חבר הכנסת אלעזר שטרן.

ניסן סלומינסקי: ברוך הבא.

ניסן סלומינסקי: את רוצה לתת את הנתונים?

<ירדנה אלון: אני אומר את הנתונים.

<ירדנה אלון: המטרה היום היא דיון על הגרעינים התורניים.

<ירדנה אלון: אנחנו רוצים להצדיע להם, להעריך ולהוקיר את העבודה ואת פועלם הרב והמבורך למען כלל עם ישראל והפעם במיוחד למען תלמידי החמ"ד.

<ירדנה אלון: באופן כללי יש היום בארץ ארבעה גופים שאליהם שייכים הגופים התורניים: יש "קרן קהילות", "עלה תורה", גרעיני בני עקיבא ו"הנני".

<ירדנה אלון: "הנני" הם גרעינים של יוצאי העדה האתיופית.

<ירדנה אלון: יש סך הכול 100 גרעינים תורניים שפרוסים ברחבי הארץ.

<ירדנה אלון: הגרעינים מאופיינים בפעולות שהם עושים 24/7 למען הקהילה באופן כללי לעם ישראל וגם כלפי חמ"ד.

<ירדנה אלון: אני אמנה פה את הפעילויות של הגרעינים התורניים.

<ירדנה אלון: דבר נוסף שהוא אבן דרך של חמ"ד הוא לימוד תורה.

<ירדנה אלון: הדרך של הגרעינים התורניים בנושא זה היא סיוע בהקמת ישיבות גבוהות וישיבות הסדר, הקמה של מכינות, בתי מדרש קהילתיים, בתי מדרש לנוער, בתי מדרש לילדים אחר הצהריים, בתי מדרש לגמלאים ומערך שיעורי תורה בבתי הכנסת.

<ירדנה אלון: זה כל המערך של שיעורי התורה, חלקם נוגעים בחמ"ד באופן ישיר וחלקם נושקים וחלקם הם סביב הקהילה.

<ירדנה אלון: דבר נוסף שהקהילות התורניות עסוקות בו הם הפעילויות החינוכיות שמשתלבות במערכת החינוך הפורמלי גם בתפקידי ההוראה בכל יישוב.

<ירדנה אלון: אני תושבת מגדל העמק, הגיע לעיר שלי גרעין תורני לפני כחמש שנים.

<ירדנה אלון: קיבלנו עוד כוח הוראה למוסד החינוכי שלנו, וקיבלנו עוד ילדים צעירים.

<ירדנה אלון: מהציבור הדתי לאומי היינו מעט מאוד, והיום אנחנו רואים פריחה כי יותר אנשים רוצים להגיע.

<ירדנה אלון: אנחנו גם רואים פריחה בתוך המוסדות החינוכיים שלנו.

<ירדנה אלון: ניהול רבני בתי ספר מתוך הגרעינים התורניים, רבני גנים, הקמת מוסדות חינוך בעיקר בחינוך העל-יסוד – ישיבות תיכוניות, אולפנות שמסייעים לנו ובונים יחד איתנו; הקמת מסגרות משלימות אחר הצוהריים כגון תלמודי תורה לפי הצורך, מערכת חוגים, צהרונים, מרכזים להעמקת החינוך היהודי – הכול בשיתוף מנהל החינוך הדתי והרשויות המקומיות.

<ירדנה אלון: פעילויות ברווחה: יש הקמה של מועדוניות, עבודה עם קשישים ומערך של גמ"ח בשיתוף משרד הרווחה.

<ירדנה אלון: חיזוק התא המשפחתי – מרכזי משפחה שעוסקים בזוגיות, חינוך ילדים בגיל הרך ובגיל ההתבגרות בשיתוף מחלקת הרווחה.

<ירדנה אלון: בתחום התרבות – הדרך היא פעילות תרבותית.

<ירדנה אלון: יש הרצאות, סדנאות, הצגות, מופעים בשיתוף עם המתנ"ס.

<ירדנה אלון: יש עוד תחומים, אבל אלה העיקריים שבהם.

<ירדנה אלון: אנחנו יכולים להצביע על כך שבעקבות הפעילות הזאת והפריסה של הגרעינים התורניים בארץ יש גידול במספר הילדים בחמ"ד.

<ירדנה אלון: אין לנו כרגע מחקר מדעי שיכול להצביע על זה, אבל המגמה היא ניכרת.

<ירדנה אלון: עוד לא בודדנו את זה, אבל אנחנו רואים שיש פה השפעה ומגמה.

<ירדנה אלון: אנחנו רוצים להעלות כאן לדיון שאלה איך אנחנו יכולים ומצליחים לרתום את המשאב האנושי שקיים בגרעינים לטובת קידום פרויקטים לאומיים בכלל וכמובן המשך חיזוק מוסדות החמ"ד בפרט.

ניסן סלומינסקי: תודה לירדנה.

ניסן סלומינסקי: מאחר שזה יום חמ"ד והגרעינים התורניים ירדנה הציגה אותם בראייה ובשיתוף של חמ"ד.

ניסן סלומינסקי: לפני שאני נותן את רשות הדיבור אני רוצה להדגיש שיש כמה סוגים של גרעינים: יש גרעינים שיש להם מרכז שממנו הגרעין יוצא, ויש גרעינים חברתיים במובן שאין להם מרכז.

ניסן סלומינסקי: לדוגמה בלוד יש גרעין ענק של 300 משפחות – ואולי גדל כבר - -

<קריאה: הרבה יותר.

ניסן סלומינסקי: נכון, אמרתי.

ניסן סלומינסקי: זה לא גרעין שיש לו מרכז למידה, אלא הפוך – זה גרעין שכל משפחה תורמת מזמנה איקס שעות בשבוע לפעילות חברתית במרחבי לוד.

ניסן סלומינסקי: יש הרבה מה לעשות שם ברחבי העיר עצמה.

ניסן סלומינסקי: הם עושים פעילות חברתית, ויש להם סוגים שונים.

ניסן סלומינסקי: זה דבר אחד שנדע.

ניסן סלומינסקי: ביסוד הגרעינים המגמה המרכזית הייתה שאנשי הגרעין יהיו מעורבים בתוך חיי הקהילה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת הם לא באים מהצד, ונכנסים לעשות פעילות וחוזרים, אלא יהיו מעורבים.

ניסן סלומינסקי: לדוגמה אם יש בית ספר ממ"ד הם נכנסים פנימה.

ניסן סלומינסקי: "הם" הכוונה גם לילדים שלהם, לא רק להם.

ניסן סלומינסקי: זאת מסירות נפש גדולה.

ניסן סלומינסקי: אבל לאט-לאט פניו של בית הספר משתפרים ומשתפרים ומתעלים מתעלים.

ניסן סלומינסקי: אני לא אומר את זה בביקורת, אלא זאת המציאות שבצוק העיתים יש גם מצבים שחלק מהאנשים אומרים שמסירות הנפש שלנו גדולה ועצומה בכול, אבל עד חינוך הילדים, ואז הם רוצים להקים מסגרות נפרדות לילדי הגרעין, ואז מתחיל להיות מתח בין הקהילה לגרעין.

ניסן סלומינסקי: אבל בסך הכול הגרעינים עושים עבודה מדהימה בכל התחומים שאפשר, גם בחינוך, גם ברווחה, גם עם קשישים, גם בעזרה לכל מקום אחר.

ניסן סלומינסקי: זה כוח אדם מדהים שמוכן למסור ולהתנדב.

ניסן סלומינסקי: אם פעם הייתה נהירה מהעיר למרחבי ארצנו אז החל משלב מסוים התחיל להיות הכיוון ההפוך – ממרחבי ארצנו חזרה לתוך הערים – גרעינים שעושים עבודה מדהימה בכל התחומים שרק אפשר לחשוב.

ניסן סלומינסקי: אני יכול לדבר על זה שעות על גבי שעות.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לקחת את כל הזמן כי זאת רק פתיחה.

ניסן סלומינסקי: אני אתחיל מחברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: אם אתם יכולים לעשות את זה קצר כי הרעיון הוא לשמוע את האנשים ולתת להם את האפשרות להתבטא.

ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

מיכל בירן: כמה דברים טורדים את מנוחתי, ולכן היה לי חשוב להגיע לדיון.

מיכל בירן: אני גם אשאר אחרי שאני אדבר כי אני רוצה לשמוע.

מיכל בירן: אני עצמי בוגרת הנוער העובד והלומד, וחייתי הרבה שנים בקומונה בפעילות משימתית עד גיל 27, ואני מאוד מעריכה את הקבוצות המגויסות עם אידיאולוגיה שפועלות למען הציבור.

מיכל בירן: אבל כמה דברים מטרידים אותי בעניין הזה: א', האסימטריה.

מיכל בירן: גרעינים תורניים מגיעים גם למערכת הממלכתית בעוד לתנועות חילוניות וגם לזרמים אחרים ביהדות אין דריסת רגל בחינוך הממלכתי דתי.

מיכל בירן: וכשאת אומרת "פרויקטים לאומיים" אני לא יכולה לחשוב שבפועל הסב-טקסט של זה הוא שאני הפרויקט הלאומי.

מיכל בירן: גם בנות שירות אומרות וגם הגרעינים התורניים אומרים שצריך לחנך את הציבור החילוני, שזיקתו ליהדות לא מספיק מעמיקה, ויש רק סוג אחד של יהדות.

מיכל בירן: הדבר הזה מטריד אותי.

מיכל בירן: אני רוצה לחיות בדיאלוג ובדו-קיום, אבל אני לא מוכנה להיות פרויקט של אף אחד כי אני לא חושבת שהעגלה שלכם מלאה, ודאי לא יותר משל הצד השני.

מיכל בירן: צריך לכבד את כל הזרמים שבאים בשוויון ובשותפות לדיאלוג.

מיכל בירן: שנית, שאלתי לגבי ההפרדה.

מיכל בירן: הדתיים הלאומיים היו דתיים באותה מידה לפני עשור או שניים ובכל זאת העולם לא קרס לתוך עצמו כשילדים וילדות בכיתה ד' למדו יחד.

מיכל בירן: לא יצאה מזה תועבה.

מיכל בירן: ההפרדה המגדרית מדאיגה אותי כאישה.

מיכל בירן: דוח מבקר המדינה מ-2012 הצביע על כך שלגרעינים התורניים היה חלק בתהליך של הפרדה מגדרית בין בנים לבנות בבתי הספר היסודיים.

מיכל בירן: לפיכך התופעות האלה מטרידות אותי, ובאתי להקשיב.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

ניסן סלומינסקי: אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: קודם כול הרעיון של גרעינים תורניים הוא רעיון חברתי, ציוני, לאומי נכון מאוד.

אלעזר שטרן: גם ההישגים מדברים בעד עצמם.

אלעזר שטרן: אני דרך אגב, קצת חושב שהפורום כאן הוא בעייתי.

אלעזר שטרן: חוץ ממיכל זה טפיחות על הכתף זה על זה, וניסן רק רמז על חלק מהבעיות ומהאתגרים האמיתיים.

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר משהו, ותהיו קצת סובלניים כי להבדיל ממיכל אני לא חושב שיש עגלה מלאה ועגלה ריקה – יש פה עגלות מלאות.

אלעזר שטרן: הלוואי שבחינוך הדתי שלנו היה ידע ויכולות שיש בחינוך הממלכתי.

אלעזר שטרן: כל אחד מלא במשהו אחר – צריך לומר את האמת.

אלעזר שטרן: מישהו כבר אמר לי שגם החזון איש לא אמר "עגלה מלאה" ו"עגלה ריקה", אלא ביטוי אחר.

אלעזר שטרן: ב-93'-94' התפרסם דוח שנהר.

אלעזר שטרן: להבדיל ממיכל, לדעתי, חסרה יהדות בבתי הספר כולם.

אלעזר שטרן: לטעמי, בלי משמעות יהודית גם בחינוך הממלכתי לא נשרוד פה במזרח התיכון.

אלעזר שטרן: אבל השאלה היא, כמובן, האם אנחנו יודעים לתת משמעות יהודית גם למי שלא הולך, כמוני לפחות, עם כיפה וציצית.

אלעזר שטרן: אני לא יכול להגיד כמה הצלחנו בזה.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני גם מקבל דברים קשים מאוד על גרעינים תורניים ממשפחות דתיות ולא דתיות על ההיבדלות בחלק מהמקומות, כמו שניסן רמז כאן.

אלעזר שטרן: אני לא חושב שזה רוב המקומות.

אלעזר שטרן: לדעתי, ברוב המקומות גם הכוונה הייתה כוונה נכונה.

אלעזר שטרן: מה שאמרתי בכנס מפקחים ומורים של הממלכתי הדתי – לא קראו לזה חמ"ד.

אלעזר שטרן: אני לא יודע איפה זה היה - -

<ירדנה אלון: ממ"ד.

<קריאה: אתמול?

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: ב-94'.

אלעזר שטרן: הייתי מפקד בה"ד 1, ואמרתי להם, תראו, יש דוח שנהר שמדבר על חוסר ביהדות בבתי הספר.

אלעזר שטרן: אבל אם אשתי חוזרת להושעיה מעפולה – ואז היו רמזורים וגם לא מזגנים במכוניות – ובצומת גולני מישהו אומר לה "רבין בוגד", שלא יחשוב שמחר הוא יכול להיכנס לכפר-תבור או ל"כדורי" ולהגיד, שלום, שמעתי מדוח שנהר שחסרה יהדות, ובאתי להשלים את זה.

אלעזר שטרן: זאת אומרת הצביעה של המסרים היהודיים שאנחנו רוצים להעביר – ואני לפחות חושב שהם חשובים - -

מיכל בירן: גם אני, אגב.

אלעזר שטרן: אני יודע.

אלעזר שטרן: - - מוכרחים להיות מנותקים מצבעים פוליטיים מכל סוג.

אלעזר שטרן: בהקשר הזה אני אומר גם לניסן – זה שגוררים את הגרעינים התורניים ממשרד למשרד – לפעמים במשרד החינוך, שזה בעיני המקום הטבעי שלהם, ואחרי זה במשרד השיכון ועכשיו במשרד החקלאות – זה לא מוסיף.

אלעזר שטרן: זה אומר שזה צבוע מאוד פוליטית; זה אומר שזה שם, בעיני חלק מהאנשים, את המסרים שהגרעינים התורניים רוצים להעביר כחשודים.

אלעזר שטרן: מה אנחנו רוצים לעשות?

אלעזר שטרן: האם באמת רוצים להוסיף יהדות שאפשר לחבר איתה את עם ישראל?

אלעזר שטרן: אני דרך אגב מציע לכל אחד מאיתנו כמו גם את עצמי – אוקיי, למה יש פחות נישואים ברבנות?

אלעזר שטרן: ולמה יש פחות שמירת שבת ברחובות?

אלעזר שטרן: למה יש גם פחות גיורים?

אלעזר שטרן: ולמה פחות ברית מילה?

אלעזר שטרן: איפה הגרעינים התורניים בתוך זה?

אלעזר שטרן: ככה אני מסתכל על עצמי וככה הסתכלתי על עצמי כל הזמן.

ניסן סלומינסקי: תנסה לקצר.

אלעזר שטרן: עכשיו אני מסכם, זה המשפט האחרון.

אלעזר שטרן: אני חוזר למה שאמרתי – הגרעינים התורניים זה דבר גדול, אבל מסביב לשולחן הזה או בוועדת חוקה שניסן מנהל אותה עם הקהל הזה לא נתקדם חוץ מטפיחה שמגיעה לגרעינים התורניים וליוזמים שלהם בכל המקומות שהם- - - תודה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להעיר הערה קטנה.

ניסן סלומינסקי: הייתה שרה במשרד החינוך, והורידו את התקציב של המרכזים להעמקת הזהות היהודית – "זהות", מה שנקרא היום.

ניסן סלומינסקי: ל-63 מרכזים שהיו אז היו 540 אלף שקל בלבד לכולם יחד.

ניסן סלומינסקי: רק שנבין.

ניסן סלומינסקי: לכן אנחנו בסוף הגדלנו את זה והוספנו.

ניסן סלומינסקי: היום התקציבים מכובדים.

ניסן סלומינסקי: אז רק שנבין שלפעמים אם אנחנו רוצים שגופים יוכלו לעבוד – ואנחנו חושבים שהם צריכים לעבוד – אז זה שכולנו מסכימים שזה חשוב זה בסדר, אבל לפעמים יכולים להיכנס שרים - -

אלעזר שטרן: זה לא צריך להיות במשרד החינוך?

אלעזר שטרן: עכשיו זה שלנו.

ניסן סלומינסקי: אז עכשיו אתה בדיעה שכל פעם - -

מיכל בירן: יש גם דינמיקות בתוך הבית היהודי.

אלעזר שטרן: איזו סינרגיה הייתה יכולה להיעשות אם הגרעינים היו משולבים בתוך משרד החינוך.

ניסן סלומינסקי: לא שמעת.

ניסן סלומינסקי: נתתי דוגמה של משרד החינוך של המרכזים להעמקת הזהות.

ניסן סלומינסקי: הייתה שרת חינוך ממפלגה אחרת אז שהורידה את התקציב ל-540 אלף שקל ל-63 מרכזים.

ניסן סלומינסקי: היום התקציבים מגיעים ל-17-12 מיליון שקל.

ניסן סלומינסקי: אז רק שנבין.

ניסן סלומינסקי: לכן לפעמים חשוב מחוסר ברירה קיום לקיום ושרידות שיהיה מעקב מהסוג הזה.

ניסן סלומינסקי: אם היינו יכולים לסמוך שבכל המצבים תהיה ראייה כמו שאתה אומר - -

אלעזר שטרן: עכשיו יש שר חינוך שלנו.

אלעזר שטרן: מה זה קשור?

אלעזר שטרן: על מה אתה מדבר איתי?

ניסן סלומינסקי: אז תחזיר חזרה, ומחר לא יהיה שוב?

אלעזר שטרן: מה זה "תחזיר"?

אלעזר שטרן: לקחת את זה ממשרד השיכון לחקלאות.

אלעזר שטרן: לא לקחת את זה למשרד החקלאות.

אלעזר שטרן: תיקח את זה ממשרד השיכון למשרד החינוך.

אלעזר שטרן: יש לך הזדמנות.

ניסן סלומינסקי: מחר הוא יהיה שר הביטחון אז מה יקרה?

ניסן סלומינסקי: יכנס מישהו אחר שאני לא יודע מאיזו מפלגה - -

אלעזר שטרן: אני לא מבין איך אתה מדבר ככה.

אלעזר שטרן: לא נראה לך שזה נכון שזה יהיה במשרד החינוך?

<ירדנה אלון: אני מציעה שניתן לאנשים לדבר.

<ירדנה אלון: יותר חשוב שנשמע את האנשים.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

אלעזר שטרן: אבל תתחיל איתי על מה שהיה פעם כשהיה 540 אלף.

אלעזר שטרן: מה זה רלוונטי?

ניסן סלומינסקי: אם אתה לא מבין אז בסדר, לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: אז אחרים הבינו.

אלעזר שטרן: אני מקווה שגם אנשים לא מבינים.

ניסן סלומינסקי: אחרים מבינים טוב, תאמין לי.

אלעזר שטרן: לא בטוח.

אלעזר שטרן: אני חושב שהם יותר חכמים להבין את זה.

אלעזר שטרן: זה לא שאתה במשרד החקלאות.

אלעזר שטרן: העברת ממשרד השיכון.

ניסן סלומינסקי: טוב, בסדר.

אלעזר שטרן: - - - להתרגז על זה, אבל - -

<ירדנה אלון: נשמע את האנשים.

אלעזר שטרן: צריך לתת לאנשים פה.

ניסן סלומינסקי: נשמע את האנשים.

ניסן סלומינסקי: איך נעשה את זה?

<ירדנה אלון: נשמע התייחסויות ממי שמעוניין להתייחס.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, אדוני.

<שמואל ששון: שמי שמואל, מרכז גרעין תורני בשכונת הדר בחיפה.

<שמואל ששון: אני מרגיש שבשנה האחרונה יש פספוס של השיח המרכזי בעבודה של הגרעינים.

<שמואל ששון: הפרויקט של הכניסה לבתי הספר הממלכתיים הוא חשוב, ויש דיון משמעותי וחשוב איך עושים אותו, ואם נכנסים גם גופים אחרים למוסדות שלנו או לא, אבל בואו נשים את זה בצד.

<שמואל ששון: בעיני, התנועה שיש כאן היא תנועת "אף על פי כן".

<שמואל ששון: הזרם המרכזי של החברה הישראלית של החבר'ה הצעירים שגרים בנצרת, בחיפה, בחדרה – נמצא לידי אורן צור מאולגה – זה ללכת למדינת ירושלים וההתיישבות או למדינת תל-אביב.

<שמואל ששון: ואנחנו מצליחים למרות שההורים שלנו נמצאים בירושלים, בתל-אביב, באלקנה, בקדומים ובקריית-ארבע להביא משפחות שיגורו במרחק נסיעה של שעה וחצי-שעתיים ממקומות שקשה לנו מאוד להשיג עבודה בהתחלה כי זה הכול ביצה ותרנגולת.

<שמואל ששון: משרד החינוך עושה מאמצים להשיג שעות ולהכניס אנשים, אבל כשהכיתות הן לא תקניות אז גם אם המנהל מביא מהגורן ומהיקב לא תמיד אפשר למצוא עבודה לאנשי החינוך שמגיעים לגרעינים.

<שמואל ששון: אבל התנועה האדירה ש-300 משפחות כל שנה עוזבות את הישיבות שנמצאות בבית-אל ובעופרה והולכים לגרעינים, למקומות הרחוקים, בעיקר למגדל העמק, לחדרה, לירוחם.

<שמואל ששון: זאת תנועה שדורשת חשיבה.

<שמואל ששון: ראש הממשלה שלנו אומר – אנחנו נבטל את הפריפריה על-ידי כביש 6.

<שמואל ששון: זה נכון, חשוב וטוב שהוא מתעסק בכבישים, אבל אנחנו אנשי חינוך ואנחנו מאמינים באנשים.

<שמואל ששון: אנחנו צריכים להגיד את האמת – שכונת הדר בחיפה לפני 50 שנה - -

ניסן סלומינסקי: נברך את ד"ר אברהם ליפשיץ, ראש החמ"ד.

<שמואל ששון: טובי בנינו מהציונות הדתית היו שם.

<שמואל ששון: הם עזבו את שכונת הדר לפני 60-50 שנה, ועברו למצפה הושעיה.

<שמואל ששון: הם עברו למצפים אחרים בגליל וגם ליהודה ושומרון, והיום אנחנו מחזירים אנשים לשם, למרכזי הערים.

<שמואל ששון: זה בעיני התנועה והמאמץ המרכזי.

<שמואל ששון: בעיניי, אנחנו לא צריכים להיות רק בחינוך אלא צריכים להיות בהרבה משרדי ממשלה.

<שמואל ששון: כשגרעין תורני עובד הוא עובד גם ברווחה, כפי שנאמר כאן.

<שמואל ששון: הפרויקט המרכזי הוא מועדוניות לילדים בסיכון – זה הפרויקט המרכזי שלנו.

<שמואל ששון: אנחנו לוקחים ילדים בסיכוי.

<שמואל ששון: האינטגרציה שאני מתמודד איתה בגנים שלי זה ילדים עולי רוסיה.

<שמואל ששון: אנחנו מלווים שש כיתות גיור.

<שמואל ששון: אשתך עוסקת בגיור, ואנחנו נמצאים יחד כתף אל כתף בנושא הזה.

<שמואל ששון: אנחנו גם נמצאים בחתונות של רבני צוהר.

<שמואל ששון: זה הפרויקט המרכזי.

אלעזר שטרן: - - -

ניסן סלומינסקי: אלעזר, לא דו-שיח.

<ירדנה אלון: שמואל, חשוב שתציין איפה הילדים הפרטיים שלך לומדים.

<שמואל ששון: הילדים שלי לומדים בגנים בשכונת הדר, שבה ההתמודדות היא עם אוכלוסייה לא דתית, לא מסורתית ולא מסורתית חילונית, אלא אוכלוסיית עולים מהלבל הנמוך והקשה, כאלה שעוד לא הצליחו להסתדר ולעלות למעלה לכרמל בחיפה.

<שמואל ששון: עם זה אנחנו מתמודדים, שם הקשיים שלנו.

<שמואל ששון: רוב האנשים בגרעינים לא נכנסים לבתי הספר הממלכתיים.

<שמואל ששון: הם קמים בבוקר, לוקחים את הילד לגן ש-70%-60% מהאוכלוסייה בו היא אוכלוסייה מסורתית, חילונית, רוסית.

<שמואל ששון: אני הייתי רב גן – לשלושה ילדים היה אבא ערבי, לשלושה ילדים היה אבא פועל זר.

<שמואל ששון: אוכלוסייה קשה מאוד, ההתמודדות היא קשה מאוד ויומיומית.

<שמואל ששון: בזכות המסירות הזאת אנחנו מצליחים להציל גנים ובתי ספר מסגירה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

<צור אורן: אני מגבעת אולגה.

<צור אורן: אשתי הייתה בת שירות כמה שנים לפני בשכונה שהגענו אליה, והחלטנו לחזור.

<צור אורן: זה היה החלום - - - בני עקיבא.

<צור אורן: אני במקור מגוש קטיף.

<צור אורן: לסניף היה חלום לחזור חזרה.

<צור אורן: כשהגענו הרבה אנשים שאלו אותי, לכמה שנים באנו, כי היה שם מצוינות 2000 ו - - -, ואחרי שלוש שנים עוזבים.

<צור אורן: אמרתי, אני קניתי פה בית, ואני גר פה.

<צור אורן: תפיסת העולם אומרת – באינטגרציה נצליח לנצח.

<צור אורן: שום דבר אחר לא.

<צור אורן: הגענו לשני בתי ספר דתיים בשכונה, שניהם חלשים מאוד.

<צור אורן: המשפחות החזקות שיכלו להוציא את הילדים הוציאו אותם לחדרה מעבר לכביש.

<צור אורן: מי שמכיר, זה כביש 2 שחוצה.

<צור אורן: מי שיכול היה יצא לחדרה.

<צור אורן: השאיפה הייתה להקים בתוך השכונה בית ספר.

<צור אורן: בית הספר מונה שלוש מגמות – יש בנים-בנות, ויש בית ספר שהוא עדיין בית הספר הישן שהוא מעורב, ובו יש מסלול מעורב; ויש בית ספר מקביל שהוא מסורתי, ואנחנו פועלים גם בו.

<צור אורן: הרעיון הוא ליצור אינטגרציה.

<צור אורן: אנחנו מביאים הרבה אוכלוסיות חזקות מבחוץ: אנשים מגיעים מכפר הרא"ה ומפרדס חנה ובעבר הגיעו אפילו מזיכרון יעקב.

<צור אורן: מקבלים שם את כולם.

<צור אורן: החבר הכי טוב של הבן שלי זה עידן נגשה.

<צור אורן: לא תמצאו ילד אחד שיגיד שלא קיבלו אותו – כל מיני טענות שהיו בגנים ולא בבית ספר.

<צור אורן: בית הספר מונה כ-300 ילדים.

<צור אורן: כשהתחלנו את המהלך היו בו בערך 100 ילדים.

<צור אורן: לדעתי, חינוכית המצב שלנו טוב יותר מאשר במקומות הומוגניים כי בכל עניין החוצפה העסק הוא יותר פשוט - -

מיכל בירן: לא הבנתי את המשפט.

<צור אורן: במקומות הומוגניים שכל אחד בטוח שהוא הכי חכם בעולם הוא מרגיש ביחס למורה שלו יותר מדי טוב.

<צור אורן: אצלנו הדבר הזה הרבה יותר נמוך כי עם החברים של הילדים שלי הם כאלה – הם מקבלים מהם המון.

<צור אורן: אני חושב שהילדים שלי יצאו טוב יותר ממה שאני יוצא כי הם לומדים עם אוכלוסיות נוספות ולא חיים בבועה האגואיסטית שלנו.

<צור אורן: אנחנו נוכל להצליח אם תהיה אינטגרציה ואם נשקיע באיכות של האנשים.

ניסן סלומינסקי: אתה אומר את זה בתור יליד גוש קטין והבן של ראש מועצת גוש קטיף?

<צור אורן: אני אומר את זה כיליד גוש קטיף.

<צור אורן: אני נהנה כל יום בשכונה הזאת.

<צור אורן: יש שם אנשים מדהימים.

ניסן סלומינסקי: ברוך ה'.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, אדוני.

<שמעון לוי: שלום וברכה.

<שמעון לוי: אני גר בגרעין תורני בתל-אביב "מעלה אליהו" ומנהל בית ספר תלמוד תורה "מדורות רש"י" בנתניה, קריית נורדאו.

<שמעון לוי: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות שעלו בנושא ההפרדה וגם בנושא הגרעינים עצמם.

<שמעון לוי: אני רק אתן רקע קטן.

<שמעון לוי: שכונת נורדאו, דרום נתניה, מי שמכיר – יש כאלה שזה אומר להם הרבה; מי שלא שיחפש בגוגל מה זה אומר דרום נתניה, שכונת נורדאו.

<שמעון לוי: זאת שכונה קשה מאוד.

<שמעון לוי: עד לפני שש שנים בית ספר רש"י כמעט נסגר עם 95% ילדי עולים בלבד.

<שמעון לוי: שם למדו בנים ובנות יחד.

<שמעון לוי: בתיאום עם משרד החינוך החליטו שמכניסים את הגרעין החינוכי שהגיע לנתניה, והוא עשה שם מהפך מאוד גדול.

<שמעון לוי: אחד המהפכים שעשו זה גם להפריד בין בנים לבנות בכיתות.

<שמעון לוי: במשך שש השנים האחרונות מספר התלמידים בבית הספר עלה פי 300%.

<שמעון לוי: כלומר בית הספר מנה פחות מ-100 תלמידים, והיום הוא 370 תלמידים ועוד היד נטויה.

<שמעון לוי: מגיעים לשכונת נורדאו מקריית השרון בנתניה, ממרכז העיר ומצפון העיר – מכל המקומות הכי איכותיים בנתניה מגיעים לנורדאו.

<שמעון לוי: אף אחד לא היה חולם על דבר כזה לפני שש או שבע שנים, שלשכונת נורדאו יבואו תלמידים מקריית השרון "הצפונבונית".

<שמעון לוי: בנוסף הדרישה להפרדה בין בנים לבנות נותנת את אותותיה.

<שמעון לוי: ההורים רוצים בזה.

<שמעון לוי: זאת עובדה.

<שמעון לוי: אפשר להילחם בעובדה הזאת.

<שמעון לוי: אבל ההורים רוצים את זה.

<שמעון לוי: אם ההורים לא היו רוצים את זה - -

מיכל בירן: הם לא רצו את זה לפני 20 שנה?

<שמעון לוי: לא.

<שמעון לוי: עובדה.

מיכל בירן: מה קרה בזמן הזה?

<ירדנה אלון: רצו, אבל לא בהיקף הזה.

מיכל בירן: מה קרה בזמן הזה?

<שמעון לוי: יכול להיות.

<שמעון לוי: אני לא יודע מה השתנה, אני לא היסטוריון.

<שמעון לוי: אני יודע עובדה.

מיכל בירן: מבקר המדינה חשב שלנוכחות של הגרעינים התורניים יש חלק בעניין.

מיכל בירן: אתה לא מסכים עם זה?

ניסן סלומינסקי: מיכל, רק שנייה.

<שמעון לוי: יכול להיות שכן, אבל ההורים מצביעים ברגליים.

<שמעון לוי: אם ההורים מצביעים ברגליים אנחנו צריכים לתת את המענה הזה.

אלעזר שטרן: מיכל, אני לא בטוח שאת באיזו עמדה, רק אני רוצה להגיד לך שהמתירנות גם כן עלתה.

אלעזר שטרן: זאת אומרת קרו תהליכים בתוך החברה הישראלית.

מיכל בירן: מתירנות בין ילדים בכיתה ב'?

<קריאות: כן, כן.

ניסן סלומינסקי: מיכל, בואי ניתן לאנשים לדבר.

<שמעון לוי: אני רק רוצה לומר שמה שנעשה שם על-ידי הגרעין התורני, הגרעין החינוכי של נתניה זה מהפך עצום בתוך השכונה.

<שמעון לוי: השכונה הזאת מהשכונה הכי גרועה עלתה כמה מדרגות בזכות הגרעין החינוכי והצילה הרבה נפשות.

<שמעון לוי: גם אצלנו אין לנו אליטיסטים – מקבלים את כולם, ומקבלים כל מי שרוצה ללמוד תורה, וברוך ה', באים.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אברהם ליפשיץ, ראש חמ"ד, בבקשה.

<אברהם ליפשיץ: נכנסתי לכאן מישיבה אחרת, ואני מתנצל כי אני רוצה לעבור בין כולם.

<אברהם ליפשיץ: היום אנחנו בתוך החוויה של נס קיבוץ גלויות.

<אברהם ליפשיץ: עם ישראל חזר חזרה לציון – זה הנס הראשון.

<אברהם ליפשיץ: בתוך הנס הזה לכאורה כשמגיעים מגלויות שונות יש קשיים.

<אברהם ליפשיץ: זה מורכב.

<אברהם ליפשיץ: הגרעינים התורניים שנכנסים לקריית נורדאו – אני רוצה להגיד למנהל המצוין שכשנכנסנו לבית הספר כשהיו בו 95% עולים מאתיופיה הוא היה בית ספר מצוין.

<אברהם ליפשיץ: היו לו הישגי מיצ"בים מצוינים.

<אברהם ליפשיץ: תבדוק את מה שאני אומר.

<אברהם ליפשיץ: עד כדי כך שקבוצה אחת ממנהיגי העולים מאתיופיה אמר שלא צריך לגעת בזה.

<אברהם ליפשיץ: ברוך ה', גם כשכל אחד מצוין בפני עצמו חלק מהתפקיד שלנו, מהקומה השנייה של נס קיבוץ גלויות זה ליצור מצב שעם ישראל מרגיש שמקבלים זה מזה, אוהבים זה את זה.

<אברהם ליפשיץ: אורן צור – איך קיבלתי?

<אברהם ליפשיץ: נתתי.

<אברהם ליפשיץ: כולם מקבלים.

<אברהם ליפשיץ: הגרעינים התורניים שנכנסים לתוך מציאות מדינת ישראל – כשנותנים ומקבלים זה הקומה השנייה של נס קיבוץ גלויות.

<אברהם ליפשיץ: לא רק כולם הגיעו ארצה, אלא כולם יחד מקבלים עול מלכות שמיים זה מזה.

<אברהם ליפשיץ: על זה צריך לברך ברכה "שהחיינו" בבוקר, "שהחיינו" בצוהריים ועוד "שהחיינו" אחד בערב.

<אברהם ליפשיץ: תודה לה'.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: מי תדבר?

ניסן סלומינסקי: בבקשה, גברתי.

אלעזר שטרן: יש לנו במקביל יום לניצולי שואה היום.

אלעזר שטרן: אז אני לא יכול להישאר.

<רמה אלקיים: שמי רמה אלקיים, ואני מנהלת את בית ספר "שילה" בקריית אונו.

<רמה אלקיים: אני מנהלת בחמ"ד הרבה שנים, ואני רוצה לברך על הגרעינים התורניים.

<רמה אלקיים: הם עושים עבודה נפלאה.

<רמה אלקיים: ויש גם "אבל" – וזאת נקודה למחשבה, לא מעבירה ביקורת.

<רמה אלקיים: כי כמו שאמרו כאן העמיתים המנהלים שהגרעינים נכנסים לשכונות קשות, לשכונות מצוקה ועושים עבודה נפלאה, נשאלת השאלה האם כל ההורים רוצים את ההפרדה המגדרית הזאת?

<רמה אלקיים: אני לא יודעת.

<רמה אלקיים: זה בסימן שאלה.

<רמה אלקיים: אני רק יכולה להעיד לבית הספר "שילה" שאני מנהלת נכנס לפני כמה שנים, והם גם רצו להגיע להפרדה מגדרית, אבל ההורים בקריית אונו לא הסכימו.

<רמה אלקיים: הם יצאו למלחמת חורמה.

מיכל בירן: זה עונה על שאלת הביצה והתרנגולת – מה בא קודם – הגרעין התורני ולא הדרישה של ההורים.

ניסן סלומינסקי: מיכל, רגע.

ניסן סלומינסקי: מה בפועל קורה?

<רמה אלקיים: בפועל הגרעין התורני יצא.

<רמה אלקיים: אני לא הייתי במקום של המחלוקת וכל הבלגן שנוצר שם, אני באתי אחרי שהגרעין התורני החליט להוציא את עצמו מבית הספר כי הוא לא קיבל את המענה להפרדה מגדרית.

<רמה אלקיים: זה מה שנאמר לי.

<רמה אלקיים: נכון, הרשות תמכה בזה.

<רמה אלקיים: רשות קריית אונו היא מצוינת וחזקה שעושה עבודה נפלאה בחינוך.

<רמה אלקיים: יש שם גם אוכלוסייה חזקה, ובפירוש עמד שם גרעין חזק של הורים שלא הסכימו להפרדה המגדרית הזאת.

<קריאה: כמה מונה בית הספר היום?

<רמה אלקיים: הוא מונה 111 תלמידים, וכשהגרעין היה היו בו 132 תלמידים.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, סליחה.

<רמה אלקיים: אני רק אומרת שנשאלו פה שאלות.

<רמה אלקיים: נכון שאנחנו כולנו פה בקבוצה הומוגנית, אבל נשאלות פה שאלות, וזה ראוי שיישאל.

<רמה אלקיים: אנחנו גם יודעים שלאוכלוסיות חלשות אין הכוח להביע את העמדה שלהן לעומת אוכלוסיות חזקותש כן.

<רמה אלקיים: זאת אומרת כל דבר שאתה נותן להם כשאתה עושה להם – למשל בכפר שמריהו כשרצו לבנות את הכביש העילי – התושבים שם יצאו במלחמת חורמה נגד הממשלה ונגד המדינה, ועשו את זה תת-קרקעי.

<רמה אלקיים: אתה הולך למקומות חלשים – זה מגיע לבתים שלהם כל הכבישים וכל הגשרים שעשו כי הם חלשים.

<רמה אלקיים: הם לא יכולים לעמוד על דעתם ועל שלהם בשום עניין, לא בחינוך - - -

<קריאה: מה את אומרת - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, לא כך, רבותיי.

ניסן סלומינסקי: לא כך נהוג בוועדה.

ניסן סלומינסקי: מי שמדבר מדבר, ואנחנו שומרים על זכותו.

<רמה אלקיים: זאת דעתי.

<רמה אלקיים: יש פה בעיה שהיא לא רק בחינוך.

<רמה אלקיים: אוכלוסיות חלשות הן חלשות.

<רמה אלקיים: במדינת ישראל קיימות עוד הרבה מאוד חצרות אחוריות שאתם כמדינה צריכים לתת את הדעת עליהן.

<רמה אלקיים: יש הרבה מאוד חצרות אחוריות במדינת ישראל ליד ערים חזקות, והביטוי של האנשים שמכתיבים להם איך לחיות ומה לעשות זה לא רק בחינוך.

<רמה אלקיים: זה בהרבה מאוד תחומים בחברה הישראלית.

ניסן סלומינסקי: תודה, רמה.

ניסן סלומינסקי: גם את רצית להגיד משהו, נכון?

ניסן סלומינסקי: מה שמך?

<ברכה דבול: אני מנהלת חמ"ד מורשת זבולון בנתניה.

<ברכה דבול: בית הספר שלי מונה 580 תלמידים.

<ברכה דבול: דווקא רציתי להתייחס לעניין המגדרי.

<ברכה דבול: בבית הספר שלי יש הפרדה.

<ברכה דבול: ברוך ה' כשהגיעה קבוצה שנמצאת בשכונה די חלשה בקרבת בית הספר שלי ורצו מאוד להיות בבית הספר שלי אבל בכיתה מעורבת.

<ברכה דבול: אני רוצה לציין את ידידי חמ"ד שעושים עבודה נפלאה כדי להכניס אוכלוסייה שרוצה בית ספר חזק, והיא אוכלוסייה חלשה.

<ברכה דבול: אנחנו אפשרנו להם.

<ברכה דבול: היום הילדים בכיתה ג', והם לומדים בכיתה מעורבת, וזה מקסים.

<ברכה דבול: בעניין ההפרדה הדאגה שמביעים – זה לא כל כך דאגה.

<ברכה דבול: הילדים שלנו עדיין הולכים לבני עקיבא, והם מעורבים בנים-בנות גם בהפסקות - -

מיכל בירן: גם בבני עקיבא יש מגמה של הפרדה שהולכת וגדלה.

<ברכה דבול: אני יודעת מה קורה בבני עקיבא בסניפים אצלי.

<ברכה דבול: אני מנהלת, ואני מעורבת מאוד במה שקורה בסניפים אצלנו בשכונה הדתית.

<ברכה דבול: אני פחות מודאגת.

מיכל בירן: אגב, אני חושבת שמה שהיה חשוב במה שאמרה המנהלת - -

ניסן סלומינסקי: מיכל, רגע - -

מיכל בירן: - - זה שזה שמניחים שבשכונות יותר חזקות - -

ניסן סלומינסקי: מיכל, מיכל.

מיכל בירן: - - יש פחות עבודה מגדרית זה לא בהכרח הביצה והתרנגולת - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, מיכל.

מיכל בירן: - - אלא שאוכלוסיות חלשות, לא שהן רצו את ההפרדה המגדרית, אלא לא יכלו לעמוד מנגד.

ניסן סלומינסקי: גברתי, בבקשה.

<חני גולדמן: שמי חני.

<חני גולדמן: אני מתגוררת בלוד ומנהלת בית ספר ממלכתי-דתי ביפו.

<חני גולדמן: קודם כול כמו שציינו יש הבדל גדול בין הגרעינים בכל מקום.

<חני גולדמן: נעשה פה מעשה חלוצי וציוני מאוד גדול.

<חני גולדמן: תמיד שואלים אותי אם אני גרעין תורני – הגרעין כבר הפך למשהו הרבה יותר גדול, לקהילות בלוד.

<חני גולדמן: אבל אני דווקא רוצה לדבר על יפו.

<חני גולדמן: אני תמיד אומרת להורים, האם התינוק שילדנו הוא מה שרצינו שיקרה?

<חני גולדמן: בית הספר הוקם לפני שבע שנים, והוא דורש היום מכל הורה ששייך לגרעין התורני שמצטרף אליו הרבה אומץ.

<חני גולדמן: הוא צריך לוותר על חלק מעולם הערכים שלו באופן חד-משמעי ברגע שהוא נכנס לבית הספר כי בית הספר הוא מעורב ובית הספר מאוד אינטגרטיבי.

<חני גולדמן: אני חולקת מאוד ומצרה על האמירה שהאוכלוסייה החלשה לא משפיעה בבית הספר.

<חני גולדמן: אין מעשה שנעשה בבית הספר לא בשקיפות ולא בהצבעה ובלי הנהגת הורים הטרוגנית.

<חני גולדמן: אתם רואים איך אני לבושה ונראית, ונכון שכל הורה שמכניס את הילד שלו לבית הספר צריך לדעת שהוא עושה גם ויתור.

<חני גולדמן: יכול להיות שלפעמים אנחנו חוטאים בחטא היוהרה, ואנחנו חושבים שהגרעין התורני ינהיג את בית הספר.

<חני גולדמן: לא הגרעין התורני מנהיג את בית הספר – יש לו הנהגת הורים, ויש לו מנהל וצוות, וכשהם עושים עבודתם נאמנה הם נותנים שירות טוב לכלל האוכלוסיות שנמצאות בבית הספר.

<חני גולדמן: בואו, נשים את זה על השולחן – לא להגיע ביוהרה ולדעת שיש כאן ויתור, ומשם הדרך סלולה ואפשר לתת מענה לכולם בדיוק כמו בבית הספר שהיו בו אוכלוסיות מגוונות מסוגים שונים אחרים.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

ניסן סלומינסקי: הרב פרג'ון, אתה רוצה לדבר?

<חיים פרג'ון: שמי חיים פרגו'ן.

<חיים פרג'ון: אני אגדיר את עצמי כמלווה גרעינים תורניים.

<חיים פרג'ון: אני שייך לדור הראשון של הגרעינים התורניים.

<חיים פרג'ון: לפי הזקן הלבן אתם מבינים שכך.

<חיים פרג'ון: יש לי כבר נכדים.

ניסן סלומינסקי: אתה מאילת בכלל.

<חיים פרג'ון: אכן, כן.

<חיים פרג'ון: לפני 35 שנה הקמנו את הגרעין התורני הראשון באילת.

<חיים פרג'ון: אומר את האמת – עם חלק מהאמירות כאן אני מסכים ועם חלק לא, אבל אני אסביר את הדברים בהמשך.

<חיים פרג'ון: אני בן קריית גת, נולדתי בקריית גת, מה שקוראים היום פריפריה ועיירות פיתוח.

<חיים פרג'ון: הרב וישליצקי קורא לזה "עיירות טבעיות".

<חיים פרג'ון: להרצליה הוא קורא עיירת פיתוח.

<חיים פרג'ון: אמרו כאן שגרעינים תורניים עושים "מהפכות" – אני לא שם.

<חיים פרג'ון: לא במילים של מהפכות.

<חיים פרג'ון: אני מדבר בהקשר של חמ"ד למרות שיש תחומים נוספים.

<חיים פרג'ון: אם יהיה זמן נדבר על נושא של מרכזים להעמקת החינוך היהודי.

<חיים פרג'ון: אבל בהקשר של חמ"ד אני זוכר תקופת זוהר של חמ"ד שהיו בתי ספר של 600-500 תלמידים כשאני למדתי בקריית גת לפני הרבה שנים, כ-50 שנה.

<חיים פרג'ון: בית הספר שלי היה בית ספר גדול, היו לי מורים טובים מאוד; היו שיעורי העשרה אחרי הצוהריים שהלוואי שהנכדים שלי היו זוכים להם היום.

<חיים פרג'ון: באילת היה בית הספר הגדול ביותר.

<חיים פרג'ון: עם השנים בתי הספר נחלשו מאוד והצטמקו מאוד כמותית.

<חיים פרג'ון: זה השפיע על האיכות.

<חיים פרג'ון: אני לא יודע בדיוק מה גרם למה – האם האיכות ההוראה גרמה להחלשה או גורמים אחרים.

<חיים פרג'ון: המציאות היא שבתי הספר נחלשו מאוד בחמ"ד.

<חיים פרג'ון: בעיניי, הכניסה של הגרעין התורני לבתי הספר של חמ"ד החזירו עטרה ליושנה.

<חיים פרג'ון: האמון של ההורים בבתי הספר האלה נעלם, ולכן גם הוציאו את הילדים שלהם למסגרות אחרות ממלכתיות או אחרות בחינוך החרדי.

<חיים פרג'ון: ברגע שנכנסו כוחות הוראה מתאימים הן בכישוריהם וברמת המורים או כוחות ניהול האמון חזר לבתי הספר.

<חיים פרג'ון: אני רק רוצה לציין נתון קטן – כשהגענו לאילת לפני 35 שנה מגן ועד י"ב בכל החינוך הדתי היו 110 תלמידים, והיום יש 3,000 תלמידים; מתוכם 600 בחינוך החרדי ורק 2,300 בחינוך הממלכתי דתי.

<חיים פרג'ון: זה גידול מרשים מאוד.

<חיים פרג'ון: אני מניח שזה קרה בהרבה מקומות.

<חיים פרג'ון: פשוט האמון בבתי הספר חזר.

<חיים פרג'ון: הוא חזר גם במסגרת החינוך הפורמלי וגם בהקמת מסגרות של פעילות אחר הצוהריים – פעילות גדולה מאוד עם ציבור ההורים.

<חיים פרג'ון: המציאות הזאת של הפרדה או אי הפרדה, לעניות דעתי, זה קרה באופן טבעי.

<חיים פרג'ון: אני אגיד נתון נוסף - -

ניסן סלומינסקי: תנסה לצמצם כי ב-13:30 אנחנו מסיימים.

<חיים פרג'ון: בסדר, אני רק אסיים בזה.

<חיים פרג'ון: נתון נוסף – מספר התלמידים שהגיעו לבתי הספר של חמ"ד זה לא בגלל שעשו ייבוא ענק או בעלי תשובה שהיו פתאום באילת, אלא אנשים שבמקור היו מסורתיים.

<חיים פרג'ון: בתי הכנסת התמלאו הרבה יותר, וגם באופן טבעי רצו את ההפרדה הזאת.

מיכל בירן: אין שום דבר לא טבעי בהפרדה מגדרית.

מיכל בירן: זה מאבק על כוח.

ניסן סלומינסקי: מגיע לך יישר כוח עצום על כל הפעילות שלך.

ניסן סלומינסקי: אדוני, בבקשה.

<אופיר אבקסיס: שמי אופיר אבקסיס.

<אופיר אבקסיס: אני ניהלתי גרעין בשכונת אושיות 14 שנה.

<אופיר אבקסיס: בשנתיים האחרונות אני מנהל בית ספר בנס-ציונה.

<אופיר אבקסיס: אני רוצה לציין שני נתונים: כשאנחנו הגענו לשכונה היה גן אחד ממ"ד שעמד להיסגר, והיום יש 7 גנים, ואנחנו חלק אינטגרלי מהמהלך הזה.

<אופיר אבקסיס: מכיוון שאנחנו חלק ממכללה אקדמית בעיר שנקראת "אורות ישראל" אז הגרעין נקרא "גרעין מורים".

<אופיר אבקסיס: שתי עובדות נוספות – אני מניח שאת מכבדת את ynet לא פחות ממני.

<אופיר אבקסיס: שם הופיע שמאז שנכנס הגרעין 65% ממקרי הפשע בשכונה צומצמו, וזה רק בזכות ההתערות.

<אופיר אבקסיס: נתון שני – לפני שלוש שנים ראש הגרעין שלנו הרב חיים פוגל שהוא גם יושב-ראש העמותה זכה לקבל את אות המתנדב של נשיא המדינה כהכרה בין-לאומית מתוך מהלך של חיבור ולא התבדלות.

<דורון צפניה: משפט קצר: היה ראוי שיישב פה הרב אלישע וישליצקי – אולי זה גם המקום לשלוח לו רפואה שלמה.

<קריאות: אמן.

<דורון צפניה: ניגשתי אליו פעם אחת ושאלתי אותו, מה הסוד – איך גרעין תורני במקום אחד מצליח לרומם, ובמקום אחר יש ביקורת?

<דורון צפניה: אני אומר את זה בשמו לרפואתו.

<דורון צפניה: הוא אמר לי את המילה "ענווה".

<דורון צפניה: כשבאים בגישה של ענווה – אנחנו רוצים להרבות תורה אבל בענווה כולם שמחים.

<דורון צפניה: יהי רצון שיהיה לרפואתו.

<קריאה: אמן.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, הייתי שמח לשמוע עוד ועוד ולתת לכל האנשים, אבל אנחנו חייבים לסיים.

ניסן סלומינסקי: אני מצדיע באופן אישי לכל אחד ואחד מכם ובאופן כללי לכל הפרויקט האדיר הזה.

ניסן סלומינסקי: אחרי הרב חיים אני לא רוצה להגיד "מהפכה", אבל זה מפנה גדול, החזרת האמון, עבודה אדירה בעיקר בתחום החינוכי אבל בתחום החברתי במקומות הכי קשים שהרבה אנשים לא רוצים להגיע לשם, נמצאים שם ועושים עבודה מדהימה.

ניסן סלומינסקי: כל שנשאר לי הוא להצדיע לכם ולהגיד לכל אחד מכם תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ירדנה, משפט אחרון, בבקשה.

<ירדנה אלון: מהמקום שלי כמפקחת מחוזית בחמ"ד אני יכולה לראות שבכל מקום שיש לנו גרעין יש הרבה אור.

<ירדנה אלון: האור הזה נובע ממסירות הנפש האדירה של האנשים שיושבים פה.

<ירדנה אלון: זה גם הגרעינים וגם המוסדות של החמ"ד – המנהלים וצוותי ההוראה.

<ירדנה אלון: לא הכול ורוד, יש לנו עוד הרבה עבודה.

<ירדנה אלון: אבל המגמה בכללותה היא חיובית מאוד, משמעותית מאוד, ועם ישראל כולו מרוויח מכך.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח עצום ונמשיך הלאה בעזרת ה'.

<קריאה: תודה רבה, ניסן.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.