ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 928, 2018-01-23 10:15

יצחק וקנין: בוקר טוב לכם.

יצחק וקנין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

יצחק וקנין: אנחנו בהצעה דחופה לסדר של חבר הכנסת רועי פולקמן בנושא דוח אדוה מצביע על גידול בנטל ההוצאה המשפחתית על הדיור.

יצחק וקנין: בנוסף לכך יש הצעה לסדר של חבר הכנסת דב חנין, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חבר הכנסת עיסאווי פריג', חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס שכרגע לא כאן.

יצחק וקנין: אני אאפשר לחבר הכנסת רועי פולקמן להציג את הנושא.

רועי פולקמן: תודה אדוני היושב ראש.

רועי פולקמן: בטח אחרי שאומר את הדברים יגיעו חבריי ויחזרו עליהם.

רועי פולקמן: זה בנוהל.

רועי פולקמן: יש מי שרוצה להתעסק במהות ומי שלא.

רועי פולקמן: תודה אדוני היושב ראש על הדיון.

רועי פולקמן: אני מניח שנמצאים כאן אנשי מרכז אדוה.

<ירון הופמן דישון: נכון.

רועי פולקמן: תודה על הדוח שלכם.

רועי פולקמן: אני תמיד קורא אותו בעיון.

אחמד טיבי: גם אני.

<ירון הופמן דישון: תודה.

רועי פולקמן: כמו שאתם יודעים, נושא הדיור הוא נושא מרכזי גם על האג'נדה שלי כחבר כנסת וכמובן של המפלגה שלי ואני רוצה לגעת בכמה נקודות שעולות.

רועי פולקמן: כמובן האירוע הזה שאתם מתייחסים אליו שמדבר על הוצאות לדיור, כמובן הוא אחד הנושאים המרכזיים שאנחנו עוסקים בו בשנתיים וחצי האחרונות, בנושא של צמצום עלות ההוצאה המשפחתית.

רועי פולקמן: אני רוצה לחלק את הדיון - ומבחינתי לשים את הפוקוס – לשני נושאים.

רועי פולקמן: יש את נושא הרכישה של דיור שהוא נושא אחד בו המשימה המרכזית הייתה לטפל במחוסרי הדיור דרך הכלי המרכזי שנקרא מחיר למשתכן.

רועי פולקמן: אבל דווקא כדי לאפשר את הוזלת ההוצאה על דיור, בין השאר באזורי ביקוש, הכלי הזה הוא לא הדבר היחיד שצריך.

רועי פולקמן: הוא כמובן כלי מרכזי.

רועי פולקמן: אני אומר גם בהקשר של הדיון – הכותרת על דיור ציבורי אוניברסלי.

רועי פולקמן: היכולת לייצר דיור ציבורי באזורי הביקוש, מאוד מוגבלת כי בניגוד לשיח שאומר שהשליטה היא של קרקעות המדינה, באזורי הביקוש – הרבה שנים עסקתי בזה בירושלים – אין הרבה קרקעות של המדינה או קרקעות זמינות של המדינה ולכן אחד הכשלים המרכזיים בעיני לאורך שנים רבות היה שאין כלים או לא היו כלים מספיק טובים לעודד את השוק הפרטי לייצר דיור מוזל כדי להוריד את עלויות הדיור.

רועי פולקמן: אני לא חושב שאנחנו צריכים לחזור - אני גם אומר את עמדתי, גם הכלכלית, גם העקרונית - לימים בהם המדינה בונה דירות, למרות שדרך אגב, מחיר למשתכן זה הדבר הכי קרוב לדיור ציבורי במובן הזה שבו המדינה קובעת סטנדרטים, מפקחת, נותנת קרקע או בחינם או במחירים מוזלים, וזה שבפועל את הבנייה עושים קבלנים, אני קורא לזה דיור ציבורי שתיים אפס או בנייה תקציבית שתיים אפס כי בסוף אנשים קונים שם דירות מוזלות, המדינה מסבסדת ומפקחת ועל כל שקל שהמדינה חוסכת מכספה, הקבלנים מורידים ברווחים שלהם.

רועי פולקמן: אם עד היום חזרו בערך עשרה מיליארד שקלים לציבור ברווחי מדינה, כפול מזה הציבור הרוויח כי גם הקבלנים היו גוזרים יותר קופונים.

רועי פולקמן: לכן במובן של מכירה, המודל הזה שנקרא מחיר למשתכן בעיני הוא עונה על הקריטריונים האלה של דיור מוזל משמעותי כולל ההורדה.

<מיטל כהן: ואלה שאין להם כסף?

יצחק וקנין: סליחה, רבותיי.

יצחק וקנין: אתה לא עונה לאף אחד.

רועי פולקמן: צודק.

יצחק וקנין: תרצי את רשות הדיבור, תבקשי ומבטיח לך שתקבלי אותה.

יצחק וקנין: אבל אם את מתפרצת עוד פעם אחת, הדלת כאן.

יצחק וקנין: אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר כאן.

יצחק וקנין: נשמע כל אחד את מה שאומרים.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך לומר את כל מה שאת רוצה לומר.

רועי פולקמן: בעניין לעניין הזה, זה מבחינתי הפוקוס.

רועי פולקמן: ראשית, יש רבים שגם לא יכולים, גם בהוזלות המחירים, לקנות דירה.

רועי פולקמן: אני אומר יותר מזה.

רועי פולקמן: אחת הבעיות היא שאנשים נדחפים לקנות דירות גם בגיל צעיר מדי או גם במקרים שאין להם.

רועי פולקמן: דרך אגב, זאת אחת הבעיות שיש לי לפעמים עם זה.

רועי פולקמן: בן אדם לוקח משכנתה גדולה מדי, נכנס לחובות.

רועי פולקמן: לכן הפתרון ברוב מדינות העולם, ודאי באזורי הביקוש, הוא דיור בשכירות ארוכת טווח מוזלת.

רועי פולקמן: אחת הלקונות הגדולות במדינת ישראל היא שאין את המוצר הזה.

רועי פולקמן: אנשים גרים לאורך שנים בבתים ששייכים לאנשים פרטיים, השוק הזה הוא מופקר, אין פה יציבות.

רועי פולקמן: אני בן 42, פעם ראשונה בחיים קניתי בית בגיל 39.

רועי פולקמן: עד אז גרתי אולי ב-17-15 דירות שכורות בחיים שלי והסיבה המרכזית הייתה הבעיה של היציבות כאשר גם אשתי אמרה שיש לנו ילדים קטנים וכמה אפשר לעבור כל שנה-שנתיים דירה?

רועי פולקמן: פעם בעל הבית רוצה כך ופעם הוא רוצה משהו אחר.

רועי פולקמן: יציבות שכר הדירה היא דבר חשוב.

רועי פולקמן: כל הדברים האלה קורים בשכירות ארוכת טווח שהיא חסרה בארץ.

רועי פולקמן: מבחינתי זה הנושא המרכזי מאז אני בכנסת.

רועי פולקמן: בימים האלה יש שני נושאים מרכזיים שאני חושב שאנחנו צריכים לפתח אותם כאשר האחד קורה כאן היום יותר מאוחר וזה הנושא של חוק דיור בהישג יד.

רועי פולקמן: יש שני כלים מרכזיים בעולם שנועדו כדי לפתח שכירות ארוכת טווח מוזלת.

רועי פולקמן: שני כלים.

רועי פולקמן: האחד הוא הטבות מס ליזמים שיבנו דיור מוזל ודיור לשכירות ארוכת טווח, וכמובן כניסת המשקיעים המוסדיים.

רועי פולקמן: כך בונים את רוב הדיור המוזל, דיור בר השגה, בארצות הברית ובמדינות אחרות באירופה.

רועי פולקמן: נמצא על שולחן הוועדה הזאת חוק עידוד השקעות הון, הטבות לבנייה לשכירות ארוכת טווח, ואנחנו נמצאים שם ואני מקווה שנצליח לסיים אותו עד סוף המושב הזה.

רועי פולקמן: זה יהיה מהלך אחד.

רועי פולקמן: החוק השני נדון היום בוועדת הרפורמות והוא חוק דיור בהישג יד שתכליתו זכויות בנייה בכפוף לזה שיינתנו דירות לשכירות ארוכת טווח ושכירות מוזלת.

רועי פולקמן: לכן אלה שני הכלים המרכזיים.

רועי פולקמן: כמובן שבידי הממשלה יש עוד כלי שאנחנו מאיצים אותו כמה שרק אפשר וזה הסיפור של דירה להשכיר ופרויקטים בשכירות ארוכת טווח על קרקע ממשלתית.

רועי פולקמן: החברה הזאת התחילה בקדנציה הקודמת אבל אנחנו האצנו באופן דרמטי את השימוש בכלי הזה.

רועי פולקמן: אני אומר שהבעיה היא שההיקפים הם מוגבלים ולכן הפתרון הגדול למי שלא יכול לקנות דירות במחיר למשתכן הוא דיור בשכירות ארוכת טווח עם שכירות יציבה לאורך זמן.

רועי פולקמן: הכלים במידה רבה מאוד באזורי הביקוש, עידוד השוק הפרטי והיכן שהמדינה יכולה ויש לה קרקעות – לפתח גם פרויקטים ציבוריים כמו שהיא עושה בדירה להשכיר.

רועי פולקמן: לכן אני רוצה להודות לדוח אדוה.

רועי פולקמן: אנחנו בדיוק נעים בכיוון כפי שהוצג כאן ואני מקווה שנביא גם את התוצאות האלה בקרוב.

יצחק וקנין: תודה לרועי פולקמן.

יצחק וקנין: נלך לפי הסדר.

יצחק וקנין: אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.

אורלי לוי אבקסיס: הדיון הזה הוא חשוב מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: שמי שעוסקת בנושא הזה, אני חושבת מהיום הראשון שלי בכנסת ישראל, אני שומעת את הדברים כפי ששמעתי עכשיו מרועי פולקמן ואני בטוחה שכוונותיו טובות אבל אין ממש בהצעות ובתכניות שעומדות על הפרק.

אורלי לוי אבקסיס: על מה אנחנו מדברים.

אורלי לוי אבקסיס: 22 מיליארד שקלים היום מסתובבים במשק משכירות של אנשים שאין להם את ההון העצמי, שאין ביכולתם לגייס את ההון העצמי כדי לקנות דירה.

אורלי לוי אבקסיס: 22 מיליארד שקלים שהם בעצם הכלי להעצמת הפערים בחברה במדינה שלנו, כאשר אנחנו מדברים על כך שאנחנו מעבירים את ההון מהאוכלוסייה החלשה לאוכלוסייה החזקה.

אורלי לוי אבקסיס: תשאלו לאן הולך הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: 71 אחוזים מה-22 מיליארד שקלים אלה הולכים לשלושת העשירונים העליונים כאשר אנחנו מדברים על כך שהעשירון העליון, אלה שנמצאים בטופ של הטופ, מקבלים, חותכים מזה בעצם יותר ממחצית מהסכום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה כלי להעצמת הפערים ולשמר את השלטון הישן.

אורלי לוי אבקסיס: יש אפשרויות לשנות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: מדינת ישראל בסוף שנות ה-50 החזיקה בלמעלה מ-25 אחוזים בדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על אירופה, אנחנו מדברים על צרפת, אנחנו מדברים על הולנד, אנחנו מדברים על מדינות שבהן הדיור הציבורי מהווה בין 17 אחוזים ל-30 ומשהו אחוזים.

אורלי לוי אבקסיס: המגמה שם היא כזו שבעצם באה ומוכיחה שלמדינה יש אחריות לא רק כלפי האוכלוסייה החלשה ביותר במדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים גם על מעמד הביניים, זה שלא יכול לגייס הון עצמי או שלא רוצה להסתכן עכשיו בהלוואה ארוכת טווח, קרי, משכנתה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מדברים על כך שיש מלאי של דיור ציבורי שהמדינה יכולה לעשות בו ניתוב לאוכלוסיות המוחלשות ביותר, מה השכירות בטווח ארוך באמת, ואז אתה יכול לנייד משפחה שתהיה באזורים בהם היא תוכל לכלכל את עצמה ולהתפרנס.

אורלי לוי אבקסיס: הנושא הזה הוא נושא כל כך חשוב כי היום במדינת ישראל, אם התחלנו מ-20 ומשהו אחוזים בדיור ציבורי, היום אנחנו פחות משני אחוזים.

אורלי לוי אבקסיס: אם בשנת 2000 היו לנו 107 אלף דירות, היום אנחנו בפחות מ-60 אלף דירות ובחלקן בכלל שוכרים ציבוריים.

אורלי לוי אבקסיס: לא יתכן שלא תהיה לנו תכנית ארוכת טווח.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע הזמן שהמדינה תתחיל גם לשלוט במה שקורה בשוק.

אורלי לוי אבקסיס: אני אתמול ראיתי את האזהרות של קרנית פלוג לגבי הנושא של הסיכונים, של הבועה, של מה שעלול לקרות ואני שואלת היכן אחריות המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: מצד אחד היא אומרת שאנחנו צריכים להיזהר מהורדת מחירים, מצד שני אני שומעת את שר האוצר אומר שאנחנו רוצים להוריד את המחירים בדיור.

אורלי לוי אבקסיס: האם יש כאן קול אחד?

אורלי לוי אבקסיס: יש אפשרות באמת בהתנהלות נכונה של המדינה לשלוט במה שקורה היום בשוק החופשי, בשכירות חופשית, כי יש בה כשלים.

אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה שאתה או ילדיך, לפחות אני זוכרת את עצמי עד לא מזמן, נאלצים להתנהל בשוק החופשי לשכור דירה.

אורלי לוי אבקסיס: מבקשים ממך ביטחונות.

אורלי לוי אבקסיס: מבקשים ערבויות, מבקשים שהבנק ייתן לך אשראי ואתה צריך לתת ערבות שאפשר לממש אותה בכל רגע נתון.

רועי פולקמן: את זוכרת שאת זה סידרנו בחוק שכירות הוגנת.

רועי פולקמן: הגבלת הערבויות.

רועי פולקמן: סידרנו את זה יחד.

אורלי לוי אבקסיס: גם אני יוזמת בחוק הזה.

רועי פולקמן: אני יודע.

אורלי לוי אבקסיס: החוק הזה, בולשיט.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר?

רועי פולקמן: את טועה.

אורלי לוי אבקסיס: יצאנו הצהרתית.

רועי פולקמן: את טועה.

רועי פולקמן: בהגדרת ערבויות הוא חל, בתיקונים הוא חל.

אורלי לוי אבקסיס: תיקנו בשוליים.

יצחק וקנין: אורלי לא הפריעה לך.

יצחק וקנין: אל תפריע לה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מדברים על כך שהמדינה צריכה לבנות וצריכה לבנות תקציבית, אין לנו אופציה אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: הרי המדינה היום בכל רגע נתון, בכל שנה, מוציאה כמעט 2 מיליארד שקלים להשתתפות בשכר דירה.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו לוקחים את הממוצע של ההשתתפות בשכר דירה, זה 800 שקלים למשפחה.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן שיש כאלה שזה קצת יותר אבל יש כאלה שזה קצת פחות.

אורלי לוי אבקסיס: תחשבו על אלה שמקבלים פחות.

אורלי לוי אבקסיס: הקשיש הבודד שצריך למצוא לו קורת גג ייאלץ להסתפק בעזרה של 700 שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: הוא יצטרך לכתת את רגליו בשוק החופשי ולחפש מי יסכים להשכיר לו ובמקביל הוא יצטרך להשלים את השכר.

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה?

אורלי לוי אבקסיס: מקצבת הזקנה שלו?

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת עכשיו מה תפקידה של המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: מרכז אדוה בא ושם לנו תמונה ברורה מול הפרצוף.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני באמת רוצה להודות מאוד על המסמך הזה כי הוא בא להביא פתרונות ארוכי טווח.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אני באה, מטפלת ונלחמת בתוך התקציבים, מול המשרדים, מול משרד השיכון ומול משרד האוצר, אנחנו מצליחים רק בשוליים.

יצחק וקנין: אורלי, אם אפשר לקצר כדי שגם אחרים יוכלו להתייחס.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מצליחים רק בשוליים.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שיש לנו רק שני אחוזים דירות בדיור הציבורי, מה שקורה זה שאנחנו מעלים את הקריטריונים למיטת סדום ורק מי שנמצא עם רגל אחת בקבר - תסלחו לי על הביטוי – ראוי להיקרא זכאי לדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: זה שהוא מקבל את הזכאות, עדיין לא אומר שהוא מקבל את הדירה שזה האבסורד הכי גדול.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע הזמן שהמדינה תיקח את 2 מיליארד השקלים האלה שהיא זורקת לשוק החופשי ומלעיטה אותו כי זה כמו לזרוק דלק לבעירה, מה שאנחנו צריכים לעשות זה להתחיל בתכנית ארוכת טווח שבאה ואומרת שמדינת ישראל צריכה להחזיק ב-50 אחוזים לפחות מעניין של שוק השכירות במדינה.

אורלי לוי אבקסיס: קחו את ניו זילנד, שם היה כשל בדיור ציבורי, הייתה בועת נדל"ן והיה שם משבר דיור עצום.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מדברים בחוליה החלשה הבסיסית ביותר, אנחנו בעצם יוצרים כדור שלג שאנחנו לא יכולים להתמודד אתו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על ילדים הומלסים, אנחנו מדברים על קשישים הומלסים, על ניצולי שואה הומלסים.

אורלי לוי אבקסיס: זו מציאות שהמדינה לא יכולה להשלים אתה.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאן פתרונות.

אורלי לוי אבקסיס: חלק מהפתרונות הוצגו גם בעבר.

אורלי לוי אבקסיס: פעם המדינה גם לקחה אחריות והיום אני אומרת שלא הכול צריך להיות דיור ציבורי לנזקקים.

אורלי לוי אבקסיס: הכול צריך להיות תמהיל אורבני שבא ומפזר גם את האוכלוסיות ואומר שבמגדל איקס יהיו גם בעלות, גם שכירות ארוכת טווח וגם דיור סוציאלי.

אורלי לוי אבקסיס: התמהיל הזה יהווה פתרון אמיתי ואולי יפסיק את ההעברה של הכספים, של ה-22 מיליארד שקלים בכל שנה מהאוכלוסייה החלשה לאוכלוסייה החזקה ביותר ולעשירון העליון.

אורלי לוי אבקסיס: בזה צריך להתחיל.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו באמת צריכים להעמיד את הדברים על דיוקם ולקרוא לילד בשמו.

קסניה סבטלובה: הילד הספציפי הזה שזה דיור ציבורי, מובן לכולנו שעבור הממשלה ועבור המשרדים הרלוונטיים, זה ילד חורג.

קסניה סבטלובה: זה לא ילד אהוב, זה לא ילד שרוצים להשקיע בו, זה לא ילד שרוצים לטפח אותו מתוך נקודת ההנחה שצריכים לצמצם את מעורבות הממשלה בכל התחום של הדיור בכלל ולהסתפק בקצבאות ולהסתפק בכל מיני מענקים אבל בטח ובטח לא להרחיב את השוק הזה כי כך, למרות כל ההבטחות, הממשלה פועלת לצמצום של שוק הדיור הציבורי.

רועי פולקמן: לא נכון.

רועי פולקמן: בונים 3,000 יחידות חדשות.

רועי פולקמן: את יכולה להגיד לא מספיק, אבל העובדות ידועות.

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים שהדירות נמכרות.

רועי פולקמן: לא נמכרות.

רועי פולקמן: בונים 3,000 יחידות דיור.

יצחק וקנין: רועי, אני מבין שאתה מייצג.

רועי פולקמן: אני מדבר על העובדות.

יצחק וקנין: האמן לי שאני יודע כמה משרד האוצר - - -

רועי פולקמן: לא.

רועי פולקמן: משרד השיכון קונה עכשיו 3,000 דירות.

רועי פולקמן: אני מכבד את דבריה של חברת הכנסת סבטלובה, אבל לפחות לומר עובדות.

רועי פולקמן: הפרשנות, כל אחד יכול להגיד מה שהוא רוצה.

רועי פולקמן: לפני שבועיים אישרנו כאן מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: שר השיכון אמר שהוא לא מכיר את הסעיף הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני ישבתי עם שר השיכון.

רועי פולקמן: אישרנו מיליארד שקלים.

קסניה סבטלובה: בינתיים לא רואים שקל אחד.

רועי פולקמן: אישרנו בתקציב מיליארד שקלים.

יצחק וקנין: פולקמן, פעם אחרונה שאני מעיר לך, עם כל הכבוד.

יצחק וקנין: היא ברשות דיבור.

יצחק וקנין: אף אחד לא הפריע לך, הצגת את כל האני מאמין שלך, אתה רוצה שאני אגיד לך משהו?

יצחק וקנין: גם כשהיה אריאל אטיאס מהמפלגה שלי שר בינוי ושיכון, אני לא מתבייש לומר את הדברים, יום אחד לקחתי את המפתחות וזרקתי אותן על השולחן ואמרתי שאין לי מה לחפש כאן דקה אחת.

יצחק וקנין: אתה יודע למה?

יצחק וקנין: אני אגיד לך משהו.

יצחק וקנין: היום משרד השיכון, משרד האוצר, הכול נמצא היום במפלגה אחת.

יצחק וקנין: אני אומר לך שמשה כחלון עושה את כל המאמצים הגדולים ביותר לפתור את הבעיה אבל הוא לא יפתור אותה.

<קריאה: לא בדרך הזו.

יצחק וקנין: הוא לא יפתור אותה.

יצחק וקנין: אתה יודע למה?

יצחק וקנין: כי אורלי אמרה את לב המערכת.

יצחק וקנין: אם רוצים לפתור את הבעיה, צריכה להיות בנייה של המדינה ואם המדינה לא תבנה, לא יהיה פתרון.

יצחק וקנין: אני אמרתי את זה לא היום אלא כאשר אריאל אטיאס היה שר הבינוי והשיכון.

יצחק וקנין: אני אגיד לך גם למה.

יצחק וקנין: חבר'ה, לא יעזור, אנחנו יכולים לדבר.

יצחק וקנין: אתה יודע מה אמרתי?

יצחק וקנין: יש פרוטוקולים ואפשר לקרוא אותם.

יצחק וקנין: אמרתי שישראל כץ לא קוסם, תשכחו מזה שיש קוסם, יש דבר אחד – כסף.

יצחק וקנין: בוועדה הזאת לפני שש שנים, שמונה שנים, שמנו 30 מיליארד שקלים לתחבורה, לתשתיות.

יצחק וקנין: הוא יודע שיש לו אופק רחב והוא יודע לתכנן את עצמו ויודע מה לעשות.

יצחק וקנין: שמו 30 מיליארד שקלים.

יצחק וקנין: אני אגיד לך מה אמרתי על הדיור.

יצחק וקנין: אמרתי שכל שנה קחו 4-5 מיליארד שקלים לבנייה ציבורית.

קסניה סבטלובה: לא קורה כלום.

אורלי לוי אבקסיס: מי מונע?

אורלי לוי אבקסיס: שר האוצר מונע?

אורלי לוי אבקסיס: משרד האוצר לא מסוגל לעשות את זה?

אורלי לוי אבקסיס: מתי הוא יהיה מסוגל לעשות את זה?

אורלי לוי אבקסיס: צריך להעמיד דברים על דיוקם.

רועי פולקמן: בואו נדייק את המספרים.

רועי פולקמן: 10 מיליארד שקלים כבר הוצאו.

אורלי לוי אבקסיס: איזה 10 מיליארד שקלים?

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה?

יצחק וקנין: רבותיי, בואו ננהל את הדיון הזה.

יצחק וקנין: תנו לי להשלים מילה.

יצחק וקנין: אמרתי את זה לפני שמונה שנים.

יצחק וקנין: ישב כאן נגיד בנק ישראל, שר האוצר יובל שטייניץ, אריאל אטיאס.

יצחק וקנין: אני ישבתי שם ואני אמרתי, רבותיי, אני אומר לכם, אתם תטחנו ותטחנו.

יצחק וקנין: מאז עברו שש שנים, שבע שנים.

יצחק וקנין: אמרתי, אתם תטחנו מים ולא יהיה פתרון.

יצחק וקנין: קחו את זה כפרויקט לאומי כמו שאתם עושים בתחבורה.

יצחק וקנין: יש צפיפות, יש לנו בעיה של התחבורה, שימו כסף ותבנו בתים כדי לפתור את הבעיה.

יצחק וקנין: אני אומר לך שזוגות צעירים נמקים שלא לדבר על הקשישים, שלא לדבר על אף אחד אחר.

יצחק וקנין: חלק מהחברים, רבותיי, לוקחים היום את המזוודות והולכים כי אין להם יותר מה לחפש כאן.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: כי אין להם אפשרות לקנות בית.

רועי פולקמן: 42 אלף אנשים כבר זכו במחיר למשתכן.

רועי פולקמן: חבל על הדמגוגיה, וקנין.

יצחק וקנין: זאת לא דמגוגיה.

<קריאה: מחיר למשתכן זה רק לעשירים.

רועי פולקמן: 42 אלף אנשים שכבר קיבלו דירות מוזלות.

רועי פולקמן: המדינה מימנה את זה.

רועי פולקמן: וקנין, יש גבול לשקרים.

<קריאה: הדוח לא מדבר רק על האוכלוסייה שלנו.

רועי פולקמן: זה כסף של המדינה להוזלת הדיור.

יצחק וקנין: אני לא אומר יותר דברים.

יצחק וקנין: אמרתי את מה שיש לי לומר.

אורלי לוי אבקסיס: טוב שאמרת.

יצחק וקנין: אני רואה את המציאות.

יצחק וקנין: אמרתי את הדברים לפני שמונה שנים, לפני שש שנים, לפני שבע שנים.

יצחק וקנין: ישבו כאן אנשים.

יצחק וקנין: אני זוכר את התנועה שאמר לי נגיד בנק ישראל.

יצחק וקנין: הוא אמר שאנחנו שמים לב שיש התמתנות במחירים.

יצחק וקנין: חבר'ה, זה היה לפני שמונה שנים.

יצחק וקנין: אמרתי לו, אדוני, אין שום התמתנות, אל תעבדו על אף אחד בעיניים.

יצחק וקנין: היה עוד דוח ואמרתי אותו הדבר.

יצחק וקנין: רבותיי, המציאות היא מציאות.

יצחק וקנין: גם עכשיו אין התמתנות.

יצחק וקנין: יש אולי עצירה של הדברים אבל בחלק מהמקומות זה גם עולה.

יצחק וקנין: הבעיה היא בעיה קריטית בחברה הישראלית.

יצחק וקנין: זה לדעתי המשבר הקשה ביותר מבחינה חברתית, נושא הדיור.

יצחק וקנין: אם לא נפתור אותו, לא עשינו כלום.

רועי פולקמן: סוף סוף מישהו מתאמץ לפתור אותו.

אורלי לוי אבקסיס: איך הוא פותר אותו?

אילן גילאון: הבת שלי ניגשה לזה והיא קיבלה פתק.

אילן גילאון: זה מה שיש היום.

יצחק וקנין: רבותיי, נגמר.

יצחק וקנין: עכשיו רשות הדיבור של קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: אני מבקש לאפשר לה לדבר בלי הפרעות.

קסניה סבטלובה: אני שמחה שאני יכולה לומר דברים בעצמי, בגרוני ובקולי כי יש כל כך הרבה מתנדבים שרוצים לעשות את זה במקומי, אבל אני עדיין אומר.

אילן גילאון: רוצים לעזור.

קסניה סבטלובה: כן, רוצים לעזור אבל לפעמים אנחנו צריכים גם לדעת להתאפק ולחכות לתור.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להגיד לך רועי שאנחנו רואים את הדברים האלה.

קסניה סבטלובה: אתה מדבר אתנו במספרים ואנחנו חברי כנסת רואים פניות ציבור, אנחנו רואים בני אדם בשר ודם שקודם כל עכשיו, תעזרו להם עכשיו, אלה שגרים בדיור ציבורי, בדירות גרועות כאלה, בדירות האלה שהן רקובות, בדירות הישנות האלה והם לא יכולים לצאת מהן כי אין אופציה אחרת.

קסניה סבטלובה: אומרים להם 10 מיליארד, זה מחרתיים.

קסניה סבטלובה: זה בוקרה פיל מישמיש יקרה.

קסניה סבטלובה: הדירה עכשיו לא ראויה למגורים.

קסניה סבטלובה: בואו נדבר על זה שעכשיו השוק הזה שאתה מדבר עליו, השוק של הדירות הציבוריות, הוא לא ראוי למגורים, בחציו.

קסניה סבטלובה: אלה דירות שלא ראויות למגורים.

קסניה סבטלובה: זה לא דיור שראוי לבני אדם.

קסניה סבטלובה: עם זה צריך להתמודד.

אורלי לוי אבקסיס: ואלה ברי המזל שקיבלו דיור.

<קריאה: זוג לא יכול להביא ילדים כי אין לו בית.

<קריאה: איזה עתיד יש לו כאן?

קסניה סבטלובה: אומרים לי עכשיו שמשפצים, זה לא בזמן אמת אלא אתה מדבר בזמן עתיד.

קסניה סבטלובה: ישפצו ויבנו ויתנו.

קסניה סבטלובה: אנחנו רוצים שעכשיו זה יעשו את הדברים האלה.

קסניה סבטלובה: אני אומרת לך שאנחנו עוקבים אחרי שני התורים ויש את התור הזה שאתם לא רואים אותו, תור של משרד העלייה והקליטה שהוא כמעט 25 אלף אנשים, תור שקוף לחלוטין שלא מדברים עליו חוץ מאשר בוועדת העלייה והקליטה.

קסניה סבטלובה: מה עם האנשים האלה?

קסניה סבטלובה: מה אתם?

קסניה סבטלובה: אתה מדבר אתי על 3,000 דירות שיבנו בעזרת השם ואנחנו יודעים מש-3,000 דירות בסופו של דבר יהיו 1,000 דירות שייבנו ואנחנו יודעים שכך הדברים מתנהלים.

קסניה סבטלובה: אני אומרת לך שהקונספציה הבעייתית כאן, קונספציה, אנחנו מדברים כאן על עקרונות, לא רק על זה שלא מבצעים את הדברים שישנם אלא התקציבים שישנם, בסופו של דבר אנחנו לא משתמשים בהם.

קסניה סבטלובה: אנחנו רואים בסופו של דבר עודפים.

קסניה סבטלובה: מאיפה הם באים?

קסניה סבטלובה: מזה שלא השתמשתם בכספים.

קסניה סבטלובה: אנחנו קיבלנו דוחות.

קסניה סבטלובה: רק עכשיו קיבלנו לשנת 2015 וגם על 2016.

קסניה סבטלובה: גם על הדיור, על השקעה בשיפוץ הדירות.

קסניה סבטלובה: לא ניצלתם את הכספים לכך.

אורלי לוי אבקסיס: למה לעמידר יש רווח של 70 מיליון שקלים אם הוא שיפץ דירות?

אורלי לוי אבקסיס: למה הם בזבזו 12 מיליון שקלים על פרסום?

קסניה סבטלובה: כל עוד יש לנו את התפיסה הזאת שהיא תפיסה שגויה שבסופו של דבר לכל אחד צריכה להיות דירה פרטית, כל אחד צריך לצאת עם דירה פרטית, זה הרעיון של מחיר למשתכן.

קסניה סבטלובה: עם כל הכבוד לרעיון הזה, עכשיו הוא פג תוקף.

קסניה סבטלובה: אנחנו מסתכלים על העולם הרחב ואנחנו רואים מה קורה באירופה ורואים מה קורה בארצות הברית ואנחנו יודעים היטב שדיור ציבורי הוא לא רק לנזקקים אלא זה גם להם, לאלה שלא יכולים לאפשר לעצמם אבל זה גם לכל האחרים.

קסניה סבטלובה: זה לתת כך אפשרות להתרומם לאותם זוגות צעירים שרוצים לעשות את זה, לסיים את החיים בכבוד לאנשים מבוגרים שהם אולי לא עונים על ההגדרה המדויקת שלכם של מספיק עני וחולה אבל גם מי שלא כל כך חולה תהיה לו סייעת ואז הוא לא יכול לקבל מקום למשל במקבץ.

קסניה סבטלובה: מצד אחד אתה חוסמים אותם כאן, אתם חוסמים אותם מפה ועדיין יש תורים גדולים.

קסניה סבטלובה: הדברים האלה לא נפתרו.

קסניה סבטלובה: כמעט שלוש שנים אנחנו מדברים על זה.

קסניה סבטלובה: מתי בדיוק אתם עומדים לפתור אותם?

קסניה סבטלובה: עד שלא תשנו את התקליט בראש, זה מה שצריך להשתנות ותפעלו עכשיו בזמן אמת ולא בזמן עתיד.

קסניה סבטלובה: לא נבנה ונעשה ואנחנו נשתדל ויהיה לכם.

קסניה סבטלובה: אלה דברים שאנחנו לא יכולים לבדוק אותם.

קסניה סבטלובה: זה עתיד.

קסניה סבטלובה: תעשו, תפעלו.

אורלי לוי אבקסיס: אם שטייניץ ידע למצוא 30 מיליארד שקלים לתחבורה, יכול למצוא כחלון מספיק כסף לעתיד לבוא לדיור הציבורי.

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים שיש כסף.

יצחק וקנין: אני עובר למציע הבא – דב חנין איננו - חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: מה שקסניה אמרה כאן, הנושא של להחליף תקליט, אני אומר להחליף דיסקט.

אילן גילאון: זו הבעיה המרכזית.

אילן גילאון: יש כמה קונספציות ותפיסות עולם שגויות, מיושנות, קפיטליסטיות, מיושנות קפיטליסטיות אני אומר, בראייה של מהי דירה.

אילן גילאון: אבא שלי תמיד היה אומר שכדי שלא תהיה אבטלה, צריך שיהיה עבודה.

אילן גילאון: דרך חשיבה די פשוטה.

אילן גילאון: פעם חשבו שקורת גג היא זכות יסוד של בן אדם ואנחנו צריכים לספק אותה.

אילן גילאון: אני לא משתייך לאלה שרוצים להפריט כל דבר.

אילן גילאון: אני גם לא משתייך לאלה שרוצים להלאים כל דבר אבל אני משתייך לאלה שחושבים שלמדינה יש אחריות על חינוך, בריאות, תעסוקה, קורת גג וביטחון.

אילן גילאון: אלה הן ההתחייבויות של המדינה כמדינה בכל מסגרת.

אילן גילאון: ברגע שאתה הופך את הדירה לא למוצר שהוא מוצר אפקטיבי מבחינת מגורים אלא הוא הופך למוצר בחברה הקפיטליסטית או למטרות רווח מצד אחד או למטרות סטטוס מצד שני, וזה העניין של הקונספט קודם כל, מה משמשת דירה, ודירה צריכה לשמש כמבצר לבן אדם, כביטחון לבן אדם בעידן הכול כך פוסט חרדתי הזה.

אילן גילאון: פעם דיברנו על מעמד הפועלים והיום אני מדבר על המעמד החרדתי.

אילן גילאון: חרדת הקיום.

אילן גילאון: קורת הגג היא חלק מחרדת הקיום הקיומית של מדינת ישראל ובמקום שבו כפי שמופיע באופן יוצא מן הכלל אבל בהחלט אלה דברים שכבר מרכז אדוה נתנו אותם בעבר, 50 אחוזים מהאזרחים במדינת ישראל צריכים להשקיע יותר מ-30 אחוזים מן ההכנסה שלהם על נושא קורת גג, זה דבר שהוא בלתי אפשרי.

אילן גילאון: לכן צריך להבין דבר אחד, רועי, ואני לא חושב שהוויכוח הזה צריך מה עשינו ומה לא עשינו.

אילן גילאון: אני גם מנסה להביא בחשבון על איזה קרקע אתם נשענים ובאיזה קונספטים אתם נשענים.

אילן גילאון: אתם נשענים בקונספט שכל מה שציבורי גרוע, כל מה שפרטי טוב.

אילן גילאון: אם היינו יכולים להביא עובד קבלן כדי שינהל את המדינה, על עיקרון של אין נכים - אין עיכובים, אין זקנים - אין בזבוזים, אין מחוסרי דיור – אז בכלל מעולה.

אילן גילאון: אנחנו יכולים לקבל מבנה הרבה יותר אפקטיבי, הרבה יותר נקי, הרבה יותר מועיל והיעילות היא ערך חשוב מאוד אבל היא איננה ערך עליון.

אילן גילאון: היא גם לא ערך עליון על פני קורת גג לבן אדם.

אילן גילאון: זה דבר בסיסי.

אילן גילאון: אם לא נשכיל להבין את זה, לא נשכיל - - -

יצחק וקנין: אילן, אם יכולתי לנשק אותך, הייתי מנשק אותך.

אילן גילאון: אני אנשק אותך.

אילן גילאון: אתה יודע שזה יקרה.

אילן גילאון: נישקתי אותך גם אז.

אילן גילאון: אני אומר שבעניין הזה עד שהעיקרון הזה לא יובן, שום דבר לא נבין.

אילן גילאון: עם כל הכבוד, תראו, אני מודה, אני בן אדם ממוצע מבחינת יכולת ההבנה שלי ואני כבר לא יודע מחיר למשתכן, מחיר ללא משתכן, מחיר מטרה, דירה להשכרה.

אילן גילאון: הבת שלי קיבלה פתקה.

אילן גילאון: היא גרה בטירת הכרמל.

רועי פולקמן: כמה הנחה על הדירה?

אילן גילאון: אני לא יודע.

אורלי לוי אבקסיס: טירת הכרמל, בסביבות 100 אלף אבל קח בחשבון עוד ארבע שנים של שכירות.

אילן גילאון: זה תמיד גרוע להביא דוגמאות.

רועי פולקמן: בונים את המדינה בדקה?

אורלי לוי אבקסיס: אבל ארבע שנים היא תשכור דירה ואז היא תקזז ממה שניתן לה.

אילן גילאון: חזרתי בי.

אילן גילאון: היא לא קיבלה פתקה, היא קיבלה פתק.

רועי פולקמן: יושבים כאן אנשים שהיו בממשלות הקודמות ויצרו את הבעיה הזאת.

רועי פולקמן: זאת בדיחה.

אורלי לוי אבקסיס: להזכירך, אני הצבעתי נגד התקציב והייתי חלק מהקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: רועי, במה אתם משנים?

אורלי לוי אבקסיס: במה שונה כחלון מיאיר לפיד בטיפול בדיור הציבורי?

רועי פולקמן: אנחנו בונים דירות מוזלות.

אורלי לוי אבקסיס: מה הכסף של הדיור הציבורי?

רועי פולקמן: אנחנו בונים דירות.

אורלי לוי אבקסיס: לא הכנסתם כסף חדש.

אילן גילאון: אני יכול לסיים את דבריי?

רועי פולקמן: את הטעויות האלה אנחנו מסכמים עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: אתם שר האוצר.

אילן גילאון: רועי פולקמן, אני מאוד אוהב שאתה פרזנטור לתכנית נטו.

רועי פולקמן: אנחנו עושים בניגוד למה שהם אומרים.

אורלי לוי אבקסיס: מה עושים?

אורלי לוי אבקסיס: אותם כספים של הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא כסף חדש.

אורלי לוי אבקסיס: הכספים צבועים.

יצחק וקנין: רועי, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

יצחק וקנין: אורלי, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: קונים מהכסף של הדיור הציבורי.

יצחק וקנין: אורלי, פעם שנייה.

יצחק וקנין: את רוצה שאני אוציא אותך?

יצחק וקנין: אני לא אוציא אותך.

יצחק וקנין: את יודעת, אבל.

<קריאה: אם אורלי יוצאת, כולם יוצאים.

יצחק וקנין: אתם לא צריכים להגיד לי מה לעשות.

יצחק וקנין: אני יודע מה לעשות אבל אין לי ברירה, אני צריך להשתלט כאן על הדיון הזה.

<קריאה: אבל היא אומרת דברים נכונים.

יצחק וקנין: תמיד היא אומרת דברים נכונים.

אילן גילאון: לא באתי לעסוק כאן בתעמולה, בנטו, בברוטו.

אילן גילאון: השטויות האלה לא מעניינות אותי.

אילן גילאון: כל אחד רשאי.

אילן גילאון: אני לא מאשים את אף אחד.

אילן גילאון: אני אומר שכאן צריך להיות שינוי בקונספציה של מדינה שהבינה, שעשתה את כל השטויות בעולם ולא היה לה כלום, לפחות הבינה שצריך לתת לאנשים מה שהיא יכלה.

אילן גילאון: קורת גג.

אילן גילאון: אני גדלתי בדירה כזו, בדירה ציבורית כזאת.

אילן גילאון: היא הייתה צנועה אבל היא נתנה לנו את הביטחון, להורים שלי, שהיו דלי אמצעים באשדוד.

אילן גילאון: נתנה להם את הבסיס של הביטחון שבדיוק אנחנו צריכים לתת.

אילן גילאון: לכן אי הבנה שלא כל מה שציבורי גרוע, אפשר לנהל מערכות ציבוריות באותה יעילות ובאותה תבונה כמו שמנהלים מערכות פרטיות, זה עניין של תעמולה, אני אומר לך תעמולה קפיטליסטית של אנשים שרוצים לנהל את המדינה באמצעות חברת קבלן ו-BOT.

אילן גילאון: אני לא מאשים אותו, לא מאשים אותם.

אילן גילאון: בלי בנייה תקציבית אנחנו יכולים לקשקש ולדון בדיון הזה ולעשות ממנו יום השנה לדיור כמו שנהוג לעשות כאן ולדבר עוד פעם ועוד פעם.

אילן גילאון: כל אזרח במדינת ישראל זכאי לדעת שלא יהיה לו יותר מדי קר בחורף, לא יותר מדי חם בקיץ, שיהיה לו אוכל במקרר, שתהיה לו קורת גג ושיהיה לו כסף.

אילן גילאון: כל אלה הם מקשה אחת.

אילן גילאון: זה הבית.

אילן גילאון: זה הרעיון של הבית.

אילן גילאון: לא בית להשקעות.

אילן גילאון: 70 אחוזים מההכנסה של השכירות הולכים לעשירון אחד, אז אתם יכולים להבין מזה.

אילן גילאון: זה בדוח שלכם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תראו רבותיי איך הדיון מתנהל מרגע זה.

יצחק וקנין: המציעים סיימו את דבריהם, אלה שהציעו את ההצעה הדחופה לסדר.

יצחק וקנין: אני אשמע את דוח אדוה ואחר כך חבר כנסת, נציג ואחריו חבר כנסת וכך עד שנסיים לשמוע את כל חברי הכנסת יחד עם הנציגים.

יצחק וקנין: דוח אדוה.

יצחק וקנין: תציג את עצמך לפרוטוקול.

<ירון הופמן דישון: בוקר טוב.

<ירון הופמן דישון: אני חוקר במרכז אדוה.

<ירון הופמן דישון: קודם כל, תודה על הדיון הזה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ולשאר חברי הכנסת שהצטרפו.

<ירון הופמן דישון: תודה ליושב ראש הוועדה שאפשר את הדיון הזה.

<ירון הופמן דישון: אני שמח מאוד על הדיון הזה לא רק בגלל שהוא על הדוח שהייתי שותף בכתיבה שלו.

<ירון הופמן דישון: אני שמח על כך כי זה אחד הדיונים היחידים שאני לפחות שומע על תחום הדיור שלא מתקיים באיזה שהם שני מישורים מקבילים ואומר למה אני מתכוון.

<ירון הופמן דישון: יש שני דיונים מקבילים בשיח הציבורי על תחום הדיור כאשר האחד הוא של משבר הדיור של מעמד הביניים ואיך נוזיל את מחירי הדיור והאם הדירה ירדה באחוז או עלתה באחוז, והשני זה התחום של הדיור הציבורי שעצם העובדה שבכלל יש את הדיון הזה, זה אודות לפעולה הנחושה של הפעילים שיושבים כאן ונאבקים על זה במשך שנים אבל הם הצליחו להביא לכך שלפחות יש איזשהו דיון אבל הוא עדיין ממוקד בבעיה של הדיור הציבורי לשכבות החלשות ביותר.

<ירון הופמן דישון: מה אנחנו אומרים בדוח.

<ירון הופמן דישון: אנחנו אומרים שמשבר הדיור, בעיית הדיור היא לא כמה עולה דירה עכשיו והאם היא עלתה עכשיו בשני אחוזים לעומת שנה שעברה.

<ירון הופמן דישון: הבעיה היא שבישראל יש מאות אלפי משפחות שאין להן קורת גג בטוחה ויציבה.

<ירון הופמן דישון: אני מתכוון למאות אלפי משפחות שקודם כל אין להן דירה בבעלותן ותואר פה היטב מה המשמעות של זה להתגורר בשכירות, ואלה גם אותן משפחות שמוציאות על דיור כל כך הרבה כסף שלא רק איכות החיים שלהן אלא אפשרות החיים שלהן נפגעת.

<ירון הופמן דישון: הבאנו את זה במספרים.

<ירון הופמן דישון: זה הוזכר כאן גם קודם.

<ירון הופמן דישון: אנחנו מדברים על הוצאה ממוצעת בעשירון התחתון של 60 אחוזים על דיור.

<ירון הופמן דישון: תארו לעצמכם מה נשאר לכל היתר, ועל כ-40 אחוזים בעשירון השני.

<ירון הופמן דישון: אם אני מסתכל על כל הציבור בישראל כולו, מעל שליש מוציא מעל הרף הזה שפוגע באיכות הדיור.

<ירון הופמן דישון: כלומר, מדובר כאן לא על כמה עשרות אלפים של משפחות שצריך לתת להן מענה אלא מדובר כאן על לפחות 800 אלף משפחות שהיום כבר מוציאות יותר מדי על דיור ואני יכול גם לשים בתוך זה מיליון וחצי משפחות שלא מסוגלות לקנות דירה גם אחרי ההנחות של מחיר למשתכן באזורי המרכז.

<ירון הופמן דישון: זאת אולי ההערה המרכזית לדברים שכאן חבר הכנסת פולקמן ניסה לומר.

<ירון הופמן דישון: כל ההצעות עד היום, מחיר למשתכן, דירה להשכיר, כל עוד הן מתבססות על תפיסה של שוק חופשי ועל פעילות של יזמים, הן - בשורה הכי פשוטה לא לעשות את זה אקדמי מדי – יקרות מדי.

<ירון הופמן דישון: שורה תחתונה, הן לא נותנות מענה לששת העשירונים הנמוכים.

<ירון הופמן דישון: זה נמצא כבר במחקרים לא רק שלנו.

<ירון הופמן דישון: עוד בהמשך למה שאמר חבר הכנסת פולקמן.

<ירון הופמן דישון: כל עוד התפיסה הזאת נמשכת שמי שצריכים לתת את הפתרונות האלה של שכירות לטווח ארוך אלה יזמי נדל"ן, הם בעצמם, אותם יזמי נדל"ן, באים ואומרים שזה לא משתלם לנו.

<ירון הופמן דישון: הם באים למדינה ואומרים תסבסדו לנו, תתמרצו לנו, תנו לנו הטבות.

<ירון הופמן דישון: אנחנו באדוה אומרים שהמדינה כבר מבינה שזה לא יקרה.

<ירון הופמן דישון: פתרון הדיור לא יקרה מעצמו מהשוק הפרטי.

<ירון הופמן דישון: היא מבינה שהיא הולכת עכשיו להשקיע כסף, היא עוד לא מבינה שהיא צריכה יותר ממה שהיא עושה, אבל היא מבינה שהיא כבר להשקיע כסף ולכן אנחנו אומרים שמהנקודה הזאת תרימו ראש, תסתכלו על העולם, בעולם מדינות משקיעות כסף בעצמן, בונות דירות בעצמן, מרחיבות את המאגר של שכירות ציבורית לטווח ארוך שבישראל קוראים לו פשוט דיור ציבורי וכך הן פותרות את משבר הדיור.

<ירון הופמן דישון: כך הן נותנות מענה ל-60 אחוזים מהאוכלוסייה שכרגע נאנקת תחת הוצאות דיור ולא מגיעה לדיור.

יצחק וקנין: תסכם בבקשה.

<ירון הופמן דישון: אני רוצה להסביר למה זה יכול לקרות לא רק בגלל שהצד השני לא עושה את זה.

<ירון הופמן דישון: כאשר מדינה בונה בעצמה דירות, מדינה לא משלמת על הקרקע.

<ירון הופמן דישון: היא לא משלמת מע"מ והיא גם לא צריכה להרוויח.

<ירון הופמן דישון: שלושת המרכיבים האלה גורמים לזה שפעולה של המדינה שתעשה אותו דבר שקבלן עושה, כי מה קבלן עושה?

<ירון הופמן דישון: הוא עודר בעצמו?

<ירון הופמן דישון: הוא לוקח אנשים שבונים.

<ירון הופמן דישון: המדינה תיקח חברות שייבנו בשמה דירות.

<ירון הופמן דישון: היא לא תצטרך להרוויח עליהן, היא לא תשלם על זה מע"מ.

אורלי לוי אבקסיס: לא צריך לשווק את זה.

אורלי לוי אבקסיס: לא צריך פרסום.

<ירון הופמן דישון: הדירות הללו יושכרו במחירים שהיום אם אני אגיד אותם, יצחקו עלי.

אורלי לוי אבקסיס: תגיד.

<ירון הופמן דישון: עשינו את החישובים האלה.

<ירון הופמן דישון: דירות באזור המרכז, דירות בנות שלושה חדרים, יכולות להיות מוצעות ב-2,400 שקלים.

רועי פולקמן: על איזו קרקע?

<ירון הופמן דישון: היכן שבונים מחיר למשתכן.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

רועי פולקמן: אין באזור הביקוש.

רועי פולקמן: באזור הביקוש אין קרקע.

רועי פולקמן: יש בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: מה זאת אומרת?

אורלי לוי אבקסיס: פיניתם את צריפין.

אורלי לוי אבקסיס: על מה אתה מדבר?

רועי פולקמן: זה בשוליים.

אורלי לוי אבקסיס: תל השומר, הקריה.

רועי פולקמן: ברמת גן אין קרקע.

<קריאה: זה חלק מהתחדשות עירונית.

אורלי לוי אבקסיס: היכן שיש מחיר למשתכן, המדינה יכלה לעשות את זה.

<ירון הופמן דישון: הרעיונות שחבר הכנסת פולקמן מציע הם לא פסולים מעיקרם אבל הן הצעות משלימות בקנה מידה קטן.

<ירון הופמן דישון: ההיקף הגדול של בנייה כזאת של שכירות במחירים נמוכים תהיה בדיור ציבורי.

<ירון הופמן דישון: זה יהיה על אותן קרקעות שהיום בונים מחיר למשתכן, אם זה ראש העין, פתח תקווה, מודיעין.

<ירון הופמן דישון: אלה אזורי ביקוש.

<ירון הופמן דישון: שם אנשים רוצים לגור.

אורלי לוי אבקסיס: יש שם גם את הדירות הישנות של הדיור הציבורי ושם עושים פינוי בינוי.

אורלי לוי אבקסיס: גם זאת אפשרות.

<ירון הופמן דישון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: יוסי יונה, אחריו מיטל כהן.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, מילת המפתח שעלתה כאן היא שינוי של קונספציה.

יוסי יונה: אם אנחנו לא נשנה את הקונספציה, אין פתרון.

יוסי יונה: אם כן, עובדות שכולנו יודעים ואנחנו צריכים להזכיר אותן שוב כדי להעיד על גודלו של המשבר, ואומר למה אני מתכוון בעובדות.

יוסי יונה: חבר'ה, בשנות ה-60 היו כאן 206 אלף דירות בדיור הציבורי, שזה היה 23 אחוזים מכלל הדירות בישראל.

יוסי יונה: כשאנחנו מדברים על שנות ה-2000, 2011 והלאה, אנחנו מדברים על 60 אלף דירות בדיור הציבורי שהן מהוות שני אחוזים מכלל הדירות במדינת ישראל.

יוסי יונה: זה טבעו של המשבר.

יוסי יונה: כאשר אנחנו משווים את המצב בארץ למצב במדינות מתפתחות או מפותחות שאנחנו רוצים להימנות עליהן, אז בבקשה, חלק מהנתונים.

יוסי יונה: הולנד – 35 אחוזים מכלל הדירות שם הן דיור ציבורי.

יוסי יונה: בריטניה – גם אחרי תאצ'ר שהורידה באופן משמעותי את מספר הדירות בדיור הציבורי – עדיין זה עמד על 20 אחוזים.

יוסי יונה: צרפת – 18.5 אחוזים מכלל הדירות שנמצאות שם הן דירות של הדיור הציבורי.

יוסי יונה: הפתרונות שמוגשים כאן, רועי חברי, הפתרונות שאתה מדבר עליהם, גם אם אנחנו מאמינים לשר, ואנחנו רוצים להאמין לו כי הוא איש אמין והגון, בסדר, תחשוב אם כן, אתה קונה 3,000 דירות, איך אתה משנה למעשה את המאזן.

יוסי יונה: אתה משנה אותו בצורה מאוד מאוד מזערית.

יוסי יונה: לכן אני חושב ואומר שינוי של קונספציה.

יוסי יונה: בלי שנשנה את הקונספציה, אין לנו מה לדבר.

יוסי יונה: עכשיו שימו לב.

יוסי יונה: אנחנו התכנסנו כאן אדוני היושב ראש כדי לדון בנייר עבודה מאוד מאוד ספציפי ונייר העבודה הזה מדבר על בנייה תקציבית.

יוסי יונה: לכן אני בהצעה לחברות ולחברי הכנסת, כאשר אנחנו נדרשים לבוא ולדון בנושא הזה, הבה והדיון יהיה סביב הנייר הזה.

יוסי יונה: זאת אומרת, היתכנותה, המחסומים או היעדר מחסומים של בנייה תקציבית בישראל.

יוסי יונה: משום שאנחנו לא נבחר באופציה הזו, הרי כל האופציות האחרות תהיינה אופציות חלקיות הדרגתיות שאינן נותנות מענה למשבר האקוטי שממנו סובלת החברה הישראלית.

יוסי יונה: לא שוק הדיון הישראלי.

יוסי יונה: הדיור לא נותן מענה לאנשים שהם חסרי הון עצמי לחלוטין.

יוסי יונה: הוא לא נותן פתרון.

<קריאה: הם לא מסוגלים לשלם את המשכנתה.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: דבר נוסף שאני רוצה לציין.

יוסי יונה: אמר כאן רועי פולקמן חברי הטוב, באמת בהגנה מאוד יפה על שר האוצר, אבל עדיין יש לנו את הפרויקטים של מחיר למשתכן שאנחנו יכולים לעשות שם דיור ציבורי.

יוסי יונה: רועי, תחשוב על הפרויקט של התחדשות עירונית.

יוסי יונה: אכן התחדשות עירונית נעשה על בסיס של קרקע פרטית אבל עדיין שם קיימת האופציה.

יוסי יונה: שאתם נותנים את ההטבות הללו לזכיינים, בוודאי שניתן לעשות באופן משמעותי גם את דירות הדיור הציבורי שם.

רועי פולקמן: ברור.

רועי פולקמן: דנים בזה היום.

יוסי יונה: לסיכום, אדוני היושב ראש.

יוסי יונה: אני מפציר בכם חברות וחברי הכנסת, גם בדיון שאנחנו מקיימים כאן.

יוסי יונה: קיימת אופציה על השולחן, בואו נבחן את היתרונות שלה, בואו נבחן את ההיתכנות שלה ואני גם מבקש ממך רועי פולקמן כנציג משרד האוצר – וזה בסדר, אני לא אומר את זה כגנאי – או של כחלון, אנא, אנחנו דיברנו על כך.

יוסי יונה: אתה זוכר.

יוסי יונה: הדוח של מרכז אדוה, היה לנו כבר דיון על כך.

יוסי יונה: אז בואו נקיים דיון רציני לגבי ההיתכנות.

רועי פולקמן: לכן אנחנו כאן.

יוסי יונה: יפה מאוד.

יוסי יונה: עד כמה שאני מבין הדוח הזה דורש 4 מיליארד שקלים.

יוסי יונה: בואו נבחן ברצינות את ההצעה שמונחת כאן על השולחן.

יצחק וקנין: אני הצעתי את זה לפני שבע שנים.

יצחק וקנין: כל שנה 4 מיליארד שקלים, 5 מיליארד שקלים כמו בתחבורה ואז פתרתם את הבעיה של הדיור.

יצחק וקנין: הצעתי את זה לפני שבע שנים, לא נעשה כלום בדבר הזה.

יצחק וקנין: יש כאן תפיסה מאוד נוקשה של האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל התחלף שר אוצר.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אמור להיות יותר רגיש.

יצחק וקנין: הוא מנסה אבל הוא לא במסלול.

אורלי לוי אבקסיס: אז מי, הפקידים?

אורלי לוי אבקסיס: אביגדור יצחקי?

אורלי לוי אבקסיס: הוא עכשיו לא חלק מהסיפור.

יוסי יונה: שר האוצר יגיד נטו דיור ציבורי.

יצחק וקנין: מיטל כהן.

יצחק וקנין: הבטחתי לך שתדברי.

יצחק וקנין: בבקשה.

<מיטל כהן: שלום לכם.

<מיטל כהן: אני פעילת שטח בפורום לדיור ציבורי ואני דיירת דיור ציבורי.

<מיטל כהן: במהלך חיי אני עברתי 56 דירות שכורות ואני לא רוצה להרחיב כאן ולספר לכם מה זה עושה לנפש שלי וכמה זה הרס לי את החיים כי יותר חשוב לי שהמדינה הזאת תתחיל לדאוג לנו, לאוכלוסייה המוחלשת.

<מיטל כהן: אני רוצה לומר לכם שמדברים כאן על דירות ועל הון עצמי.

<מיטל כהן: לנו, האוכלוסייה שלנו, אין לנו איך לגמור את החודש.

<קריאה: להתחיל.

<מיטל כהן: אף אחד לא ייתן לנו מחיר למשתכן.

<מיטל כהן: אנחנו מעוקלים, אנחנו מוגבלים, ויש כאן עוד 150 אלף משפחות שצריכות פתרון עכשיו במיידי.

<מיטל כהן: רק דיור ציבורי הוא הפתרון שלנו.

<מיטל כהן: זה מה שיש לנו.

<מיטל כהן: דיור ציבורי.

<מיטל כהן: אף אחד לא ייתן לנו כלום.

<מיטל כהן: אף אחד לא מסתכן עלינו.

<מיטל כהן: אין לנו חשבון בנק, אז איך אתם מציעים לי כאן מחיר למשתכן?

<מיטל כהן: למי? איך?

<מיטל כהן: בואו, תנו לי מחיר למשתכן.

<מיטל כהן: בואו, תביאו.

<מיטל כהן: תביאו לי כסף.

<מיטל כהן: אין לנו איך לגמור את החודש.

<מיטל כהן: הילדים שלנו גרים בטלטלה עצומה, בחוסר ביטחון, בחוסר יציבות.

<מיטל כהן: יש לי ילדה בת 24, היא שואלת אותי: אימא, איך אני משפחה במדינה הזאת, אין לי כלום, אני חיה ממשכורת מינימום, איך אני אתפתח כאן במדינה הזאת.

<מיטל כהן: מחיר למשתכן לא יהיה לבת שלי ולא לעוד הרבה ילדים עניים.

<מיטל כהן: להם לא יהיה מחיר למשתכן.

<מיטל כהן: המדינה הזאת צריכה להתחיל לספור אותנו, את העניים, את המוחלשים במוחלשים ולדאוג לנו לדיור ציבורי.

<מיטל כהן: רק דיור ציבורי זה הבית שלנו.

<מיטל כהן: זה מה שיש לי לומר לכם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: דברים יוצאים מן הלב.

יצחק וקנין: הלוואי וייכנסו ללב של מי שצריך.

<ענת אלמועלם: לא נכנסים.

<ענת אלמועלם: לי אין בית ואני ברשימת הממתינים.

<ענת אלמועלם: בוא, תביא לי כסף ואני אלך לדירה למשתכן.

יצחק וקנין: אני אומר את זה שמונה שנים, שבע שנים, עשר שנים, מאז משבר הדיור התחיל.

יצחק וקנין: לצערי הרב הפתרון הוא פתרון אחד בלבד, לבנות דירות במסגרת הדיור הציבורי.

יצחק וקנין: אין פתרון אחר.

<ענת אלמועלם: אבל מתי?

<מיטל כהן: ברגע שתגדילו את ההיצע של הדיור הציבורי, המחיר בשוק החופשי ירד.

<מיטל כהן: את זה אתם לא יודעים?

אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שיש כאלה שלא רוצים שהמחירים ירדו.

<ענת אלמועלם: לקחת את הבנים שלי להתגייס לצה"ל ולהילחם, זה כן.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך לדבר, בתנאי שאת לא מתפרצת.

<ענת אלמועלם: יש לי זעקה.

<ענת אלמועלם: אין לי בית.

יצחק וקנין: שמעת את הזעקה שלה, לא פחות משלך.

<ענת אלמועלם: נכון.

<ענת אלמועלם: יש עוד מיליונים כמונו והם לא יושבים כאן.

יצחק וקנין: יוליה מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: תודה אדוני היושב ראש.

יוליה מלינובסקי: רועי, האוצר, תמיד כשאתם שומעים שאתם לא מסכימים, אתם לא מוכנים להקשיב.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להגיד.

יוליה מלינובסקי: למדתי בבית ספר וכך אמרו לי: לא כל החכמה היא אצל בן אדם אחד.

יוליה מלינובסקי: לא כל החכמה בחיים אצל אותה פקידות שמחליטה.

יוליה מלינובסקי: יש גם חכמה קולקטיבית.

רועי פולקמן: הייתם בממשלה הקודמת.

רועי פולקמן: מה עשיתם?

יוליה מלינובסקי: אף פעם לא היינו שר האוצר.

יצחק וקנין: רועי, יש לי בקשה.

רועי פולקמן: כל מי שיושב כאן לא עשה כלום.

רועי פולקמן: הם לא עשו בשבילכם כלום.

<קריאה: חוצפה.

<קריאה: אל תשווה את עצמך לכאלה שלא עשו.

<קריאה: תעשה.

רועי פולקמן: הם ישבו שם.

רועי פולקמן: מה עשיתם?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, מדובר כאן בכרוז של משרד האוצר ואתה נותן לו.

רועי פולקמן: מה הם עשו?

יצחק וקנין: רועי, אני רוצה לומר לך משהו.

אורלי לוי אבקסיס: גם אתם לא עושים כלום.

יצחק וקנין: רועי, אני רוצה לומר לך משהו אמיתי.

רועי פולקמן: מה עשיתם?

רועי פולקמן: איפה הייתם?

רועי פולקמן: איפה בניתם?

רועי פולקמן: מה בניתם?

רועי פולקמן: מה עשיתם לדיור הציבורי?

רועי פולקמן: כמה דירות נבנו?

אורלי לוי אבקסיס: כשהשר כחלון היה שר הרווחה, אני דיברתי אתו על דיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אמר לי שזה לא תפקידו.

רועי פולקמן: לא בנו דירה ולא קנו דירה.

יצחק וקנין: לא בנו, לא עשו כלום, בסדר?

אורלי לוי אבקסיס: אני הייתי על השלטר.

יצחק וקנין: רועי, אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: אל תדבר יותר.

רועי פולקמן: זאת הזיה.

יצחק וקנין: אורלי, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר פעם שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: אני זעקתי את הזעקה.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי תפקיד ביצועי?

רועי פולקמן: זאת המפלגה שלך.

אורלי לוי אבקסיס: המפלגה שלך נבחרה על הטיקט של הדיור.

רועי פולקמן: לא בנו דירה אחת בדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: כחלון היה שר הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: תתבייש לך.

אורלי לוי אבקסיס: אני הייתי בתפקיד ביצועי?

יצחק וקנין: אורלי, אני מבקש.

יצחק וקנין: סדרנית.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא הייתי בהנהגה.

אורלי לוי אבקסיס: כולכם רצים ליועץ המשפטי.

רועי פולקמן: אנחנו בונים דירות לאנשים.

<קריאה: אתם בונים דירות לעשירים.

<קריאה: לעניים אתם לא בונים דירות.

יצחק וקנין: אני אוציא אותך.

<קריאה: לעשירים אתם בונים דירות ולא לנו.

אורלי לוי אבקסיס: תנו להם את תמלוגי הגז ואותנו תשאירו בלי דירות.

יצחק וקנין: אורלי, אני מתאפק.

יצחק וקנין: אני לא יכול לאפשר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: לא יתכן שהוא יגיד לי מה את עושה, כאילו הייתי בתפקיד ביצועי.

אורלי לוי אבקסיס: אני עשיתי יותר מכולכם.

יצחק וקנין: אורלי, אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: פעם אחרונה שאני אומר לך.

אורלי לוי אבקסיס: אני אביא לך פומפון, אולי יותר מתאים לך להיות מעודדת.

רועי פולקמן: וקנין, דיון זה לגיטימי, אבל לבוא ולומר שמי שישב כאן לא עשה כלום – ישראל ביתנו לא עשתה כלום לדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: זה נכון.

יצחק וקנין: אורלי, אני מבקש.

יצחק וקנין: תנו לי לומר משהו לטובת הדיון הזה.

יצחק וקנין: קיימנו כאן עשרות דיונים.

רועי פולקמן: דיון ענייני.

רועי פולקמן: אני אתך.

רועי פולקמן: בשביל זה באתי.

רועי פולקמן: לדבר, ללמוד, לפתוח את הלב.

יצחק וקנין: רועי פולקמן, זו פעם אחרונה שאני מעיר לך.

יוליה מלינובסקי: אתה לא הקשבת למה שאני אמרתי.

יצחק וקנין: רועי, תקשיב.

יצחק וקנין: אני אומר לך כיצחק וקנין, כמי שיושב כאן 22 שנים בכנסת שכחלון עשה יותר מכל שר אחר בנושא של הדיור.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה.

יצחק וקנין: אני, יצחק וקנין אומר את זה.

יצחק וקנין: הוא עשה דברים טובים אבל כל מה שהוא עשה, לא במסלול הנכון של הפתרון.

רועי פולקמן: זה דיון חשוב.

יצחק וקנין: הוויכוח שהיה לי עם פקידי האוצר כאן במשך כל השנים האחרונות, בעשר השנים האחרונות, זה על הנושא של הבנייה הציבורית.

יצחק וקנין: זה הוויכוח המרכזי.

יצחק וקנין: תסלח לי מאוד, ישבתי בארבע עיניים עם השר, אני אישית, עם כחלון, ואמרתי לו: משה, אתה לא במסלול הנכון, אתה תיתן כל מה שאנחנו שומעים היום, מחיר למשתכן, הגרלות, כל הדברים האלה לא יביאו את הפתרון לאותה אישה, למיטב, לאוכלוסייה הזאת.

<קריאה: לבן שלי.

רועי פולקמן: אתה צודק, אבל זה נושא אחר.

יצחק וקנין: זה לא נושא אחר.

<קריאה: אני רק מזכירה שיש מדינה מתחת לעשירון שבע.

<קריאה: מה עם העשירונים שלא יכולים לקנות?

רועי פולקמן: יש עוד אזרחים במדינה.

<קריאה: והעשירונים האלה הם לא אזרחים?

רועי פולקמן: יש עניים במדינה שרוצים לקנות דירה.

<קריאה: אין להם הון עצמי.

רועי פולקמן: זה לא כל הציבור.

יצחק וקנין: אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: מי שיתפרץ, אני מוציא אותה החוצה.

יצחק וקנין: אני כבר לא קורא יותר קריאות לסדר.

יצחק וקנין: יש כאן בעיה כואבת.

יצחק וקנין: תאמינו לי שאני שם את עצמי במקומכם.

יצחק וקנין: הבעיה כואבת מאוד.

יצחק וקנין: כשאין קורת גג, אין כלום בחיים.

יצחק וקנין: אני אומר את זה כאן כבר הרבה שנים.

יצחק וקנין: הפתרון הוא פתרון אחד.

יצחק וקנין: המדינה צריכה לשים כסף.

יצחק וקנין: זה הכול.

יצחק וקנין: אין שום חכמה מעבר לזה.

יצחק וקנין: הפתרונות הם כוסות רוח למת, מחיר למשתכן וכל שאר הדברים.

יצחק וקנין: לאותם אלה שיושבים כאן, ויש הרבה כאלה, אין פתרון במחיר למשתכן.

רועי פולקמן: זה נכון.

יצחק וקנין: אז מה אתה רצה שאני אגיד?

רועי פולקמן: אבל יש מאות אלפי צעירים שרוצים דירה.

<קריאה: הוא אומר לי שהוא לא סופר אותנו.

<קריאה: הוא לא סופר אותנו.

יצחק וקנין: נא לא להפריע יותר.

יצחק וקנין: יוליה, תמשיכי.

יצחק וקנין: חברים, אני לא רוצה להוציא אף אחד מכם.

יצחק וקנין: אנא מכם.

אילן גילאון: כולם צועקים וכולם מסכימים על אותו דבר.

יוליה מלינובסקי: אני כבר מנסה חמש דקות לומר את הדברים.

יצחק וקנין: אני מבקש לא להפריע ליוליה.

יוליה מלינובסקי: אני חוזרת ואומרת, רועי, שאפשר להאשים במה שהיה ואפשר להאשים במה שיהיה, אבל שוב, לא כל החכמה אצל בן אדם אחד.

יוליה מלינובסקי: זה כלל בחיים.

יוליה מלינובסקי: אם כבר כולם אומרים את זה ומדברים על כך, וגם אנשי מקצוע וגם חברי כנסת וגם המגזר השלישי, שהפתרון הוא בנייה תקציבית כי זה הפתרון וכך המדינה עשתה בשנות ה-70 וכך למשל בחולון נבנתה שכונה שלמה, קריית שרת, שנתנה פתרונות ושיפרה את רמת החיים לאנשים ולא דרך יזמים פרטיים.

יוליה מלינובסקי: קח קבלן פרטי כקבלן ביצוע.

יוליה מלינובסקי: אל תרוויח על זה, אל תשלם מסים, אל תפעיל כוח אדם נוסף, אל תעשה טריקים כי אחר כך אנשים זוכים במכרז למשתכן ואתה יודע מה קורה.

יוליה מלינובסקי: בהרצליה 800 אנשים ביטלו את הזכאות.

יוליה מלינובסקי: למה?

<קריאה: יקר.

יוליה מלינובסקי: זה יקר מדי.

יוליה מלינובסקי: זה לא טוב.

יוליה מלינובסקי: כי תכנית הבנייה על הפנים.

יוליה מלינובסקי: כי הדירה בקומה ראשונה.

יוליה מלינובסקי: אלה מקרים שהיו.

יוליה מלינובסקי: זה פורסם ואני לא ממציאה שום דבר.

יוליה מלינובסקי: הדיור למשתכן, אני מצטערת להגיד את זה, הוא ישראבלופ.

יוליה מלינובסקי: אחד מבכירי השרים בממשלת ישראל, לא חשוב מי זה - - -

רועי פולקמן: תגידי את זה ל-42 אלף אנשים.

יוליה מלינובסקי: אני אומר לך מה הוא אמר.

יוליה מלינובסקי: הוא אמר לי: תגישי בקשה להשתתף במכרז, תזכי בדירה במקום כלשהו, לא משנה היכן, בעוד חמש שנים תמכרי ותרוויחי כסף.

יוליה מלינובסקי: זה מה שקורה.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, זה בלוף.

יוליה מלינובסקי: שר בממשלה אמר לי שבזה אני ארוויח 300-200 אלף שקלים כי זה לא בדיוק נותן פתרון כי אתה לא זוכה בדירה היכן שאתה רוצה לגור אלא במקום בו אתה בכלל לא מתכוון לגור ואתה צריך לשלם משכנתה כבר היום אבל בינתיים להמשיך לגור בשכירות.

יוליה מלינובסקי: ראשית, זאת בנייה תקציבית.

יוליה מלינובסקי: שנית, כל הסיפור הזה עם דיור למשתכן, אם עשרה אחוזים נהנים, סבבה, בכיף, מצוין אבל זה לא פתרון ובמקום לתת הנחות בקרקע שאחר כך הקבלנים הפרטיים יבנו, הייתם בונים את זה בעצמכם בכיף ובסבבה המדינה יודעת לעשות את זה.

יוליה מלינובסקי: כן, יש עודפים תקציביים.

יוליה מלינובסקי: אני רואה כאן את נציג משרד השיכון והבינוי.

יוליה מלינובסקי: גילינו עודף תקציבי, מיליוני שקלים.

יצחק וקנין: רבותיי, אני חייב לסיים את הדיון הזה.

יוליה מלינובסקי: יש כסף לא מנוצל עד הסוף.

יוליה מלינובסקי: אספר לכם סיפור.

יוליה מלינובסקי: גברת בת 80, נכה על כיסא גלגלים, גרה בדירת עמידר.

יוליה מלינובסקי: הדלת לא נפתחת לכיוון הנכון והיא לא יכולה להשתמש בשירותים.

יוליה מלינובסקי: הייתי צריכה להפעיל את מנכ"ל עמידר כדי לתקן את הדלת.

יוליה מלינובסקי: מה שקורה שם, זה ביזיון.

יוליה מלינובסקי: אם לא אני, לא היו משנים את הדלת שזה דבר בסיסי, שזה ברור.

יוליה מלינובסקי: זאת המציאות רועי.

יוליה מלינובסקי: הביקורת לפעמים היא ביקורת בונה ולא צריך להתגונן אלא צריך לחשוב ולעשות דברים ביחד כי אתה יודע מה השורה התחתונה.

יוליה מלינובסקי: היום אנחנו צעירים ובריאים ובכנסת אבל מחר נצטרך דיור ציבורי.

יצחק וקנין: כל אחד שאני מאפשר לו לדבר, דקה אחת בלבד.

יצחק וקנין: אני לוקח זמן.

יצחק וקנין: דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך אדוני היושב ראש.

דב חנין: הוויכוח הזה שהתנהל כאן עכשיו בצעקות הוא הוויכוח החשוב ביותר כי יש כאן ויכוח בין שתי תפיסות עולם לגבי מהי הבעיה ואיפה נמצא הפתרון.

דב חנין: השקפת עולם אחת אומרת דירות זה עניין של שוק, זה עניין של מדיניות השקעות, אנשים ישקיעו איפה שכדאי להם ואנחנו צריכים לייצר נתיבי השקעות.

דב חנין: זה כיוון שלא מייצר פתרונות מגורים.

דב חנין: כיוון שני, הפוך, מסתכל על בני אדם ואומר אנחנו צריכים לתת לאנשים האלה שיושבים כאן ולעוד מאות אלפים שיושבים בחוץ, צריכים לתת להם פתרונות מגורים.

דב חנין: הדוח הזה של מרכז אדוה מציע לנו קונספציה אחרת.

דב חנין: חבר הכנסת פולקמן שישב כאן נעול עדיין באותה השקפה שאומרת שיש בעיה בדיור, אנחנו נתמודד אתה ובשוליים שם, בקצה, יש איזושהי מערכת שנועדה למצבי מצוקה קיצוניים ביותר שלה קוראים דיור ציבורי.

דב חנין: התפיסה הזאת, זו הבעיה.

דב חנין: דיור ציבורי הוא לא איזשהו משהו כזה קטן ששייך לשוליים המרוחקים ולאנשים שהם גם חולי סרטן וגם יש להם עשרה ילדים.

דב חנין: לא.

דב חנין: דיור ציבורי הוא פתרון חברתי שכמו בעולם צריך להיות לעשרות רבות של אחוזים מהחברה.

דב חנין: אם המדינה לא תתעשת ותפסיק לבזבז את הכסף על פתרונות מוטעים, בגישה מוטעית, ותתחיל להשקיע בבניית דירות של דיור ציבורי בעשרות ומאות אלפים, אנחנו נישאר כאן תקועים עם משבר הדיור עוד הרבה זמן.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: צודק לחלוטין.

יצחק וקנין: רויטל אבוחצירא.

<רויטל אבוחצירא: קודם כל, אני רוצה לומר תודה רבה שאני יושבת כאן.

<רויטל אבוחצירא: תודה רבה לכל מי שמקשיב לי.

<רויטל אבוחצירא: אני חד הורית עם שישה ילדים.

<רויטל אבוחצירא: יש לי זכאות המון שנים ואני מחכה לדירה.

<רויטל אבוחצירא: אני דווקא אמרתי את זה גם בפעמים הקודמות ואמרתי שאתם מגבילים אותי.

<רויטל אבוחצירא: נותנים לי סיוע בשכר דירה, אני מחכה לזכאות אבל אתם מגבילים אותי.

<רויטל אבוחצירא: זאת אומרת, אם יש לי זכאות להבטחת הכנסה, אני זכאית, אבל אם אני עוברת את זה ב-200 שקלים, אני כבר לא זכאית.

<רויטל אבוחצירא: אני שואלת עם 2,500, 2,800 שקלים, עם ה-1,200 שקלים מזונות, אני אמורה לפרנס שישה ילדים, אני אמורה לשלם שכירות, אמורה לשלם תלמוד תורה, אמורה לשלם נסיעות, אמורה לשלם הכול.

<רויטל אבוחצירא: אני אספר לכם.

<רויטל אבוחצירא: הבן שלי שלושה ימים – בן תשע וחצי – מושעה מהתלמוד תורה, ולמה?

<רויטל אבוחצירא: כי עד שלא נמצא לו טיפול רגשי, הוא לא יכול להיות.

<רויטל אבוחצירא: הוא ילד עם כישרון, הוא ילד שלומד, הוא ילד חרוץ, אבל הוא בבית.

<רויטל אבוחצירא: אני גם לא יכולה להישאר אתו בבית, אז הוא נמצא לבד והוא בן תשע וחצי.

<רויטל אבוחצירא: אני עובדת בבית החלמה בטלסטון, אני עובדת לילות, למה?

<רויטל אבוחצירא: כי בבוקר אני לא אעבוד ב-200 שקלים אלא עדיף לי לעבוד בלילה.

<רויטל אבוחצירא: אז בלילה הילדים שלי נשארים לבד.

<רויטל אבוחצירא: אתם גם מגבילים אותי בעבודה שלי, בהכנסה שלי, אתם גם מגבילים אותי בשכירות.

<רויטל אבוחצירא: בכל.

<רויטל אבוחצירא: אתמול הייתי ביד אליעזר, ארגון כלשהו, חברת הכנסת אורלי לוי המדהימה שלחה לי כל מיני אבל אני לא רוצה לקחת תפוחי אדמה מכאן וסלים משם.

<רויטל אבוחצירא: לא רוצה.

<רויטל אבוחצירא: אני רוצה לעבוד.

<רויטל אבוחצירא: לעבוד, לקבל משכורת נורמלית שאני אוכל להתקיים ושהזכאות שלי לדירה לא תרד.

<רויטל אבוחצירא: עבדתי ב-200 שקלים, עברתי את הסכום, ירדה לי הזכאות ורק עכשיו, ארבעה חודשים, מהחגים, מראש השנה, אני מחכה לזכאות הזאת שתחזור.

<רויטל אבוחצירא: זה אבסורד.

<רויטל אבוחצירא: אני רוצה לעבוד.

<רויטל אבוחצירא: אני לא נכה.

<רויטל אבוחצירא: אני רוצה לעבוד.

<רויטל אבוחצירא: תשאירו לי את הזכאות.

<רויטל אבוחצירא: מה זה הטמטום הזה שאני לא אעבוד ותתנו לי הבטחת הכנסה?

יצחק וקנין: חלם.

<רויטל אבוחצירא: אל תתנו לי הבטחת הכנסה.

<רויטל אבוחצירא: אני אעבוד.

אורלי לוי אבקסיס: אלא המוחלשים שמחלישים אותם.

יצחק וקנין: זה חלם בהתגלמותו.

<רויטל אבוחצירא: אני רוצה לעבוד, אז תעודדו את הבן אדם שעובד.

<רויטל אבוחצירא: אני עובדת לבד ואז הילדים לבד בבית.

<רויטל אבוחצירא: גם בלילות הם לבד.

יצחק וקנין: תודה.

<קריאה: כולם אומרים תודה ואף אחד לא עושה כלום.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: תבין, חד הורית עם שישה ילדים, מקום שלושים בתור.

אורלי לוי אבקסיס: תבין עם מה אנחנו מתמודדים.

<רויטל אבוחצירא: הילדה שלי שואלת אותי למה תמיד כשאני מדברת בטלפון אני בוכה.

<רויטל אבוחצירא: היא בת 12.

<רויטל אבוחצירא: למה תמיד את בוכה?

יצחק וקנין: יש לך סיבה טובה לבכות.

<רויטל אבוחצירא: יש לי סיבה טובה.

<רויטל אבוחצירא: אני חודשים בוכה.

<רויטל אבוחצירא: אני רוצה להגיד לך ששלוש פעמים הזמינו לי הצלה כי יש לי התקפים כי נמאס לי לדבר.

<קריאה: רק דיבורים כאן בכנסת.

<קריאה: אין שום פתרון.

יצחק וקנין: מיקי לוי.

מיקי לוי: אני אחריה לא יכול לדבר.

יצחק וקנין: מלכיאלי.

מיכאל מלכיאלי: הדברים שגברת אבוחצירא אומרת מדברים בעד עצמם.

מיכאל מלכיאלי: אין מה לדבר אחרי.

מיכאל מלכיאלי: הדברים מדברים בעד עצמם.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להעלות בפניך אדוני היושב ראש – תודה רבה על הדיון ולמגישים – שתי נקודות.

מיכאל מלכיאלי: נקודה ראשונה היא שצריך להוציא מהשיח את הנושא של הדיור למשתכן כי זה לא נותן מענה כמו שדיברו לאנשים שנמצאים כאן.

מיכאל מלכיאלי: נושא נוסף שאני חושב שלא נותנים לו פתרון היום הוא גם אנשים שכן זכאים לדיור הציבורי, וכבר קיבלו.

מיכאל מלכיאלי: התאמה בין המקום שהם מקבלים לבין הצרכים האמיתיים שלהם, אין שום קשר.

מיכאל מלכיאלי: אני מדבר דווקא על אוכלוסייה דתית שלוקחים אותה למקום שלא מתאים להם או אדם שהוא לא דתי שלוקחים אותו למקום שלא מתאים לו.

מיכאל מלכיאלי: זה דבר שלדעתי צריך לתת עליו את הדעת.

מיכאל מלכיאלי: או לוקחים משפחה ברוכת ילדים ונותנים לה מקום בקומה עשירית כשיודעים שלמשל בשבת, בוודאי אין להם דרך להגיע לבית.

מיכאל מלכיאלי: כשבאים לפקידות ואומרים, תראו, משפחה דתית לא יכולה לגור בקומה עשירית עם עשרה ילדים, אין שום מענה ואז זה נקרא כאילו הם סרבנים ומורידים אותם לתחתית הרשימה, דבר שאני חושב שצריך לתת עליו את הדעת.

מיכאל מלכיאלי: שוב, תודה רבה לאורלי ולמציעים.

יצחק וקנין: ידידי מהאוצר שיושב כאן.

יצחק וקנין: אתה מבין.

<קריאה: הם לא בונים.

<קריאה: אם יבנו, יהיו דירות מתאימות.

יצחק וקנין: אמרנו את הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא מכירים את האוכלוסייה.

יצחק וקנין: ידידי מהאוצר, שים לב למציאות החברה הישראלית.

אורלי לוי אבקסיס: תן להם שבוע הישרדות בתנאים האלה ונראה איך הם ידברו אחר כך.

יצחק וקנין: זה חלק גדול של ציבור שלם שלא מתחיל את החודש מבחינת המחייה שלו.

יצחק וקנין: המציאות שלו קשה מאוד.

יצחק וקנין: יש פתגם במרוקאית, ואני אומר אותו במרוקאית.

יצחק וקנין: מי שלא ילד אותו, לא מרחם עליו.

יצחק וקנין: זאת מציאות ואני אומר אותה בכאב לב.

יצחק וקנין: אני מכיר את האוכלוסייה הזאת.

יצחק וקנין: מכיר אותה מקרוב.

יצחק וקנין: תאמינו לי.

יצחק וקנין: אני לא מדבר מהפה ולחוץ.

יצחק וקנין: אני מטפל בה יום יום ואני עושה את זה במתן בסתר ואני אומר לכם שזו אוכלוסייה גדולה שנמצאת למטה למטה.

יצחק וקנין: אתם לא מבינים את זה.

יצחק וקנין: אם רק דבר אחד הייתם משכילים להבין את חכמי החלם, היא עובדת ועוברת את הדבר הזה, במקום לעודד אותה שהיא תצא לעבוד ותביא עוד כמה אגורות לבית שלה.

יצחק וקנין: בשביל משפחה כזאת מאה שקלים זה עולם ומלואו.

יצחק וקנין: אתם לא יודעים את זה.

יצחק וקנין: אני אומר לכם.

<קריאה: הבעיה היא שהשלטון יוצר עוני.

יצחק וקנין: לכן שלמישהו זה יחלחל בדם שלו, הכאב זה.

יצחק וקנין: רבותיי, זה כאב.

יצחק וקנין: אי אפשר לראות את זה אחרת.

יצחק וקנין: אלך תחשבו, אנחנו מתאפקים לא לבכות אתה ביחד.

יצחק וקנין: אני מצטער לומר את הדברים.

יצחק וקנין: אתם צריכים להעביר את זה הלאה.

יצחק וקנין: צריך לפתור את הבעיה של האוכלוסייה הזאת.

יצחק וקנין: צריך לשנות את קו החשיבה ואת הקופסה.

אורלי לוי אבקסיס: יש שם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: זה העתיד של המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: מה יהיה על הילדים האלה?

<מיטל כהן: לא סופרים אותנו.

<קריאה: אין לנו לילה ואין לנו יום.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להעצים את הנושא עוד יותר.

מנחם אליעזר מוזס: יש לי כאן חומר של הגרלה של עיריית תל אביב יחד עם חברת עזרה ובצרון.

מנחם אליעזר מוזס: ב-8 לינואר התקיימה שם הגרלה לדיור ציבורי, דיור בר השגה.

מנחם אליעזר מוזס: מי זכאי לזה?

מנחם אליעזר מוזס: מי שמקבל קצבת הבטחת הכנסה לא יהיה רשאי להשתתף בהגרלה.

מנחם אליעזר מוזס: זאת עיריית תל אביב.

<קריאה: בכלל עיריית תל אביב לא אוהבת עניים.

<עידית לוי: אני גרה במחסן 33 שנים 17 מטרים, לא יכולה להיכנס, בקושי אני נכנסת וזזה מפינה לפינה.

<עידית לוי: אין לי איפה לאכול.

<עידית לוי: אין לי איפה לשתות.

<עידית לוי: אני צריכה לשבת אצל אנשים בבתים לאכול.

<עידית לוי: למה אני צריכה לשבת ב-17 מטרים במחסן?

<עידית לוי: אין לי אוויר.

<עידית לוי: לא נושמת.

<עידית לוי: כל שבוע בבית חולים.

<עידית לוי: כל שבוע אצל רופאים.

<עידית לוי: למה?

<עידית לוי: למה שאני לא אחיה?

<עידית לוי: 33 שנים אני כך.

<עידית לוי: ולמה לא מסתכלים עלינו?

<עידית לוי: למה?

<מיטל כהן: במדינה שלנו רק לעשירים יש זכות קיום.

<עידית לוי: איפה אני?

<עידית לוי: אני עם ילדה נכה.

מנחם אליעזר מוזס: קשה לי לדבר כי כואב לי.

מנחם אליעזר מוזס: זה מגיע לי ללב.

יצחק וקנין: זו המציאות.

<עידית לוי: אבל מה זה מציאות?

<עידית לוי: לסגור בן אדם במחסן?

<עידית לוי: זאת מציאות?

<עידית לוי: כך אני 33 שנים, ממחסן למחסן.

<עידית לוי: אין לי קצבה.

<עידית לוי: אין לי כסף.

<עידית לוי: מה אני מקבלת?

<עידית לוי: 1,800 שקלים ומזה אני יכולה לקנות?

<עידית לוי: מזה אני יכולה לשלם שכירות?

יצחק וקנין: לא.

<עידית לוי: מה אני יכולה לעשות בסכום הזה?

אורלי לוי אבקסיס: אבל יש מחיר למשתכן.

יצחק וקנין: אורלי, אל תוסיפי.

מנחם אליעזר מוזס: ההיבריס - - -

<קריאה: אפילו בארנונה - - -

<קריאה: אתה צבוע.

<קריאה: אתה צבוע.

אורלי לוי אבקסיס: לא ספרת את מי שנמצא מתחת לשורה שבע ועכשיו אתה קורא לה צבועה.

<קריאה: הוא הולך הביתה.

<קריאה: אין לנו בית.

יצחק וקנין: אני אנעל את הדיון.

רועי פולקמן: הכול פוליטי?

אורלי לוי אבקסיס: אם אתה לא חוזר בך, אני הולכת לוועדת האתיקה.

רועי פולקמן: את עושה הון פוליטי על הגב שלה.

רועי פולקמן: כמה ספינים.

רועי פולקמן: את השתגעת.

רועי פולקמן: את לא נורמלית.

יצחק וקנין: אורלי.

יצחק וקנין: סדרנים.

רועי פולקמן: אנחנו באים לטפל בזה ואת באה על הגב שלה.

רועי פולקמן: הון פוליטי.

רועי פולקמן: אני בהלם ממך.

רועי פולקמן: זה לא יאומן.

רועי פולקמן: זה על גבול הציניות.

אילן גילאון: רועי, לא הייתי מדבר על הון פוליטי בנטו פוליטי.

<קריאה: אתם מדברים על עשירון שבע ומעלה.

<קריאה: אורלי לוי היא היחידה שמתעסקת בדיור ציבורי.

רועי פולקמן: אנחנו יום יום מתעסקים בזה.

<עידית לוי: אורלי עוזרת לי.

<עידית לוי: לא אתה.

<עידית לוי: אתה לא בא לראות את הבית שלי.

יצחק וקנין: רבותיי, אני נועל את הדיון.

רועי פולקמן: יש גבול.

יצחק וקנין: אתה לא יכול להשתלח כך באנשים.

רועי פולקמן: באנו לשמוע אותם.

<מיטל כהן: לא.

<מיטל כהן: אתה באת לדבר על עשירון שבע ומעלה.

<קריאה: באת לשמוע ואתה לא נותן שום פתרונות.

<מיטל כהן: אתה באת לדבר על עשירון שבע ומעלה.

<מיטל כהן: מי שמתחת לעשירון שבע, המדינה לא סופרת אותו.

יצחק וקנין: רבותיי, הדיון נעול.

יצחק וקנין: תודה רבה.