ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 669, 2018-01-23 09:30

איתן כבל: בוקר טוב לכם, אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלה.

איתן כבל: היום יום שלישי, פעמיים כי טוב, ננסה לעשות זאת שלוש פעמים כי טוב.

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, יועצת משפטית, רשמת פרלמנטרית, דובר, חברי חבר הכנסת אורי מקלב – שתכף נעבור לעסוק בהצעת החוק שאתה הנחת – היום יום שלישי, ז' בשבט, 23 בינואר, בשבת נקרא את פרשת "בשלח" שבספר שמות.

איתן כבל: כמדי יום אנחנו נפתח בשיר.

איתן כבל: במסגרת הקראת השירים כאן בוועדה אנחנו נותנים במה ליוצרים ויוצרות צעירים.

איתן כבל: היום אקרא את השיר "יום שני,, של המשוררת שלומית נעים-נאור.

איתן כבל: שלומית היא אשת חינוך ומשוררת.

איתן כבל: ספר הביכורים שלה, ״אין לדבר סוף״, פורסם בתשע״ו-2016 וזכה בפרס שרת התרבות, בפרס מפעל הפיס ובפרס הליקון על שם רמי דיצני.

איתן כבל: לשלומית תואר ראשון בספרות עברית ופילוסופיה מהאוניברסיטה העברית ותואר שני בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת בן גוריון.

איתן כבל: שלומית היא עמיתה בבית ספר מנדל למנהיגות חינוכית ומתגוררת בירושלים עם בן זוגה ושלושת בנותיהם.

איתן כבל: שיר ליום שני קפה הלל במושבה הגרמנית מוסיקת ג׳ז יושבת לבדי מאחורי שיחת בקר של זוג שהחל לבלות לילותיו במשותף ומשלים קרעי ביוגרפיה מעל עלי חסה מסמיקים שתי נשים בשולחן הסמוך לבושות בהידור מרושל שתיהן בצעיפים ירוקים ונעלים גבוהות לאחת מכשיר שמיעה באוזן שמאל הן דנות בחלומה של חנה מ״מיכאל שלי״, על דמות הערבי הארוטי והמולת שמיכות בלילה במטבח סודני שוטף צלחות עורו כהה מבטו מפוחד בחלק החיצוני מקורה הזכוכית חיילים יושבים מתנערים מנשקם החבוי טרם מבינים את יופיים בתנועות ידיים מוגזמות בחור צעיר ניגש למאבטח האתיופי ומחבק אותו יום ב׳ בבקר כוסות קפה בגביעי זכוכית ממשיכות להימזג אך גם בזה אין הוכחה לצדקתנו אהבתי.

איתן כבל: אנחנו מתחילים את ישיבת הוועדה שעוסקת בנושא הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 65) (סיום התקשרות בעסקה מתמשכת או ביטולה כמתן הודעת סירוב), של חברי הכנסת אורי מקלב, גפני, שולי מועלם-רפאלי, רועי פולקמן, איתן כבל ובצלאל סמוטריץ, הכנה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר שכבר התקדמנו מאוד, אנחנו לקראת סיום העניין.

איתן כבל: אני גם רוצה להזכיר נקודה נוספת, שהיתה פניה ובקשה של העיתונות הכתובה שהחוק, במתכונת הנוכחית, מייצר להם בעיה מאוד מאוד גדולה, תכף אני אאפשר להם להתייחס.

איתן כבל: אני יכול לומר שחבר הכנסת מקלב ואני חושבים שזו טענה מוצדקת, סבירה וראוי שנעשה כל מאמץ למצוא את הדרך המשפטית הנכונה על מנת להחריג אתכם מהחוק הזה.

איתן כבל: תכף נראה איך אנחנו עושים זאת.

איתן כבל: אני אאפשר לחבר הכנסת מקלב לומר כמה דברים ונפתח את הדיון.

איתן כבל: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: תרשה לי לפתוח קודם כל בדברי תודה לך, היושב-ראש, להנהלת הוועדה לייעוץ המשפטי, שהגענו עד הלום, אחרי כל העיכובים.

אורי מקלב: באים לכאן היום אבל לא יודעים שיש עבודת הכנה רבה קודם לכן.

אורי מקלב: אתה אומר היום שלוש פעמים כי טוב אז פעמיים כבר עשינו, היום הוא יום מיוחד, יום של סגולה ידועה לפרנסה מכיוון שבשבת הפרשה היא "בשלח", פרשת המן.

אורי מקלב: יש סגולה לקרוא את פרשת המן.

אורי מקלב: המן זה האוכל שהאכילו את בני ישראל במדבר.

אורי מקלב: הם הלכו במדבר 40 שנה, האוכל שנתנו להם היה המן, כל אחד היה יכול למצוא את הטעם שמתאים לו – חוץ משלושה טעמים, בצל, שום וקישואים אני חושב – אך עם כל זה הם רצו את הבשר.

אורי מקלב: היה להם טעם של בשר אבל הם רצו לראות בשר.

אורי מקלב: יש לזה עוד פירושים אבל נפתח רק בכך היום.

אורי מקלב: אנחנו בהצעת חוק קצרה מאוד.

אורי מקלב: דברי ההסבר שלנו היו שכשאדם מפסיק את ההתקשרות של עסקה מתמשכת, זה גם מפסיק באופן אוטומטי את המשלוח של דברי פרסום, פרסומים אחרים.

אורי מקלב: גם אם הוא הסכים במהלך העסקה, הוא רצה קשר והוא הסכים שאותה חברה המספקת תשלח לו דברים רלוונטיים לחברה, דברי פרסום, משהוא הפסיק את ההתקשרות הוא גם הפסיק את ההסכמה הזאת.

אורי מקלב: אני אגיד בדברי ההסבר שלי את מה ששמענו כאן בוועדה: למה?

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: אמנם הוא עכשיו לא מתקשר אתי אבל הוא במועדון הלקוחות שלי – את הנושא הזה, את ההמשך, שמי שהתקשר פעם בעסקה מתמשכת לקבלת שירות, גם הופך להיות במועדון הלקוחות, את החלק הזה, בלי הסכמה, אנחנו מבקשים להפסיק.

אורי מקלב: המשמעות היא הפסקת ההתקשרות.

אורי מקלב: ההתקשרות היא לא קתולית, היא לא לעולמי עד.

אורי מקלב: הפסקת ההתקשרות היא גם הפסקת ההסכמות שנתתי במהלך ההתקשרות.

אורי מקלב: זה הכול.

אורי מקלב: מעבר לזה, דיברת על העיתונות, אנחנו הסכמנו לכך שבכל אופן העיתונות היא סוג התקשרות אחר.

אורי מקלב: בשונה מהתקשרויות אחרות, שלא זוכרים את ההתקשרות, בעיתונות יום-יום אנחנו זוכרים, ההתקשרות היא יומיומית, ולכן באמת יש לנו חריגה בעניין הזה של ההתקשורת.

אורי מקלב: בעבר כבר החרגנו את העיתונות כשביקשנו לשלוח סיכום חיוביים שנתי.

אורי מקלב: כל ספק התקשרות שולח כל שנה סיכום כמה הוא גבה כל חודש ומה הסיכום השנתי, את העיתונות החרגנו ואנחנו מבקשים גם במקרה הזה.

אורי מקלב: היו הסכמות, אנחנו לא מפרים הסכמות, אז כך שגם בעניין הזה.

אורי מקלב: תודה.

איתן כבל: ינון, בבקשה.

<ינון אנגל: רציתי רק להרחיב את העניין כדי להסביר את הנושא.

<ינון אנגל: החוק הזה הוא חוק גורף על כל המשק.

<ינון אנגל: אם לא תהיה החרגה זה עלול לפגוע במצב הכלכלי של העיתונות הכתובה בתשלום במדינת ישראל.

<ינון אנגל: הרבה מינויים בעיתונים מבטלים ואחר כך מחדשים בחזרה.

<ינון אנגל: האפשרות שתימנע מאתנו התקשרות אתם עלולה לגרום לכך שהעיתונות, כמוסד ששומר על הדמוקרטיה במדינת ישראל וכולנו צריכים להעריך אותו, עלולה להיפגע פגיעה די חזקה.

<ינון אנגל: אני מדבר על כל העיתונים בתשלום, לא משנה אם זה עיתונים דתיים, כלליים, התיישבותיים וכדו'.

<ינון אנגל: מעבר לזה, אנחנו גם לפעמים שולחים למינויים, אחרי שהם הפסיקו, כל מיני פידים.

<ינון אנגל: אם הוא התעניין בהייטק שולחים לו על הייטק, אם הוא התעניין בתחבורה שולחים לו לפעמים ידיעות על תחבורה, כדי למשוך אותו בחזרה.

<ינון אנגל: ככל שיש צורך – אני אומר רק מחשבה שלי, אני כמובן לא חבר ועדה ולא קובע – יכול להיות שצריך אולי אפילו להרחיב את זה לא רק על עיתונים וכתבי עת, אולי על מוסדות מצילי חיים, כמו שח"ל ונטלי, אולי מוסדות תרבות, כמו תיאטראות והתזמורת הפילהרמונית, אולי מלכ"רים, אבל זה באמת נתון לשיקול חברי הכנסת.

<ינון אנגל: אני חושב שזה פשוט קריטי בשבילנו.

<ינון אנגל: זאת לא היתה כוונת המשורר אבל זאת היתה עלולה להיות התוצאה.

אורי מקלב: שם זה ממש נושא כלכלי ושם יש בעיה.

איתן כבל: בואו נשמע את משרד התקשורת.

<וואיל גיגיני: הופתענו עכשיו בבקשה להחריג את העיתונות.

איתן כבל: לא נראה לי שנשכבת על הרצפה והרמת ידיים.

איתן כבל: עזוב, אל תגיד הפתענו.

איתן כבל: שמנו לכם מארב.

<וואיל גיגיני: לא מארב, רק עכשיו אנחנו שומעים את הבקשה להחריג את העיתונות הכתובה.

<וואיל גיגיני: לצערי, נבקש להתנגד לה.

איתן כבל: אנחנו רוצים את ההתייחסות המקצועית.

<וואיל גיגיני: מה שהוצג פה לא מדויק, ממש לא מדויק, כי זה לא מונע מהעיתונות לפנות שוב לאותו אדם ולשאול אותו האם הוא רוצה לקבל מסרונים.

<וואיל גיגיני: דברי פרסומת, כפי שהם מוגדרים בסעיף 30א כיום, זה: "מסר המופץ באופן מסחרי, שמטרתו לעודד רכישת מוצר או שירות או לעודד הוצאת כספים בדרך אחרת".

<וואיל גיגיני: אם אחד מהמינויים שלכם נרשם לניוזלטר וזה לא מעודד אותו להוציא עוד כספים וזו לא פרסומת - - -

איתן כבל: יכול להיות שאתה צודק, יכול להיות שכאן הפתרון, אבל בוא נשים את הדברים על השולחן.

איתן כבל: נכון להיום, החוק כפי שלפחות ברגע זה אנחנו מפרשים אותו – שלדעתי הוא חוק טוב, הוא חוק נכון – אם אני מבטל שירות מסיבה כלשהי, החלטתי לבטל את השירות כי כעסתי על העיתון או הרגשתי שחברת התקשורת התנהגה אלי בצורה לא הוגנת, המשמעות כפי שמפרשים אותה, בוודאי העיתונות הכתובה, שלעולם אתה לא יכול יותר לחזור אליהם, לפנות אליהם ולבקש אולי בכל זאת כחלוף חצי שנה.

איתן כבל: בעיתון הארץ זה בא לידי ביטוי הרבה יותר בולט נניח מעיתון ידיעות.

איתן כבל: עיתון הארץ מרגיז לא מעט אנשים ולא פעם קורה שפשוט אדם קם בבוקר, קורא מאמר של מאן דהוא, ממאמר מערכת ועד מאמרי דעה, והוא אומר: אני רוצה לבטל את המנוי שלי.

איתן כבל: הנחת העבודה של מנהלי העיתונים השונים – למשל בעיתון הארץ, דיבר אתי עמוס שוקן, הוא אומר: תשמע, אנשים מתקררים ואנחנו יודעים שאם אני פונה אליו אחרי כמה חודשים, אני לא נכנס עכשיו לתקופה, אנשים חוזרים.

איתן כבל: האפשרות הזו, כפי שלפחות הפרשנות של החוק נכון לרגע זה, מונעת את המצב הזה וזו עלולה להיות פגיעה מאוד מאוד קשה לדעתם ביכולת שלהם להתקיים, שגם ממילא היא בעייתית.

אורי מקלב: על אף שמותר להם גם היום לעשות את מה שאתה אומר.

אורי מקלב: מותר לפנות בכל זמן להצעות - - -

<וואיל גיגיני: אז באמת חבר הכנסת צדק והוא ציין בדיוק את הנקודה – שתמיד אפשר לפנות, וגם במעמד של ההתנתקות, למיטב הבנתי מנוסח החוק, אפשר לקבל הסכמה חדשה ולהגיד לו: האם אני יכול לפנות אליך בעוד שנה, בעוד חצי שנה?

<וואיל גיגיני: האם אני יכול להמשיך לפנות אליך?

<וואיל גיגיני: זה לא מונע מהעיתונים לפנות שוב ולשאול האם - - -

איתן כבל: יש פה משהו שיצאתי ממנו קצת מבולבל.

איתן כבל: בוא ננסה לעשות את סיפור הדרך של החוק, מה בא החוק למנוע ומה יהיה המצב החדש בעקבות החוק, ואז נראה איפה אנחנו עומדים, האם מנהלי העיתונים רואים צל הרים כהרים ובעצם גם במתכונת החדשה לא ננעלת בפניהם הדלת לגמרי, או שבאמת צריך למצוא דרך.

איתן כבל: או שנצליח או שלא נצליח.

<אתי בנדלר: ובכל מקרה, מה מייחד את העיתונים לעומת כל המפרסמים האחרים.

איתן כבל: אתי, אם לא היתה בעיה שכזאת אז ממילא הדיון לא היה מתקיים.

איתן כבל: הדיון מתקיים עקב העובדה שנשאלת השאלה למה העיתונות הכתובה צריכה לקבל התייחסות אחרת מגופים אחרים.

איתן כבל: או שנצליח למצוא את הכיוון או שלא.

איתן כבל: אני מתחייב לעשות כמטב יכולתנו בעניין הזה, שלא נמצא את עצמנו גם אחר כך פוגעים, יבוא מישהו ויטען את הטענה כלפינו ויצא שכרנו בהפסדנו, גם נתחייב להחזיר וגם נחטוף על הראש.

<מרב תורג'מן: הצעת החוק, כנוסחה המוצע, מדברת על מצב שבו מתקיימת עסקה בין מפרסם ובין נמען לרכישה של טובין או שירותים באופן מתמשך, זאת אומרת, לתקופה ארוכה, בין אם אנחנו יודעים שהיא עד לתקופה מסוימת, היא נעצרת בתקופה מסוימת, ובין אם לאו.

<מרב תורג'מן: כמובן שלנמען במקרה הזה יש אפשרות בכל מצב לבוא ולהפסיק את הרכישה של אותם טובין ושירותים.

<מרב תורג'מן: הרעיון הוא שבעסקה כזאת, ברגע שהנמען מודיע על סיום ההתקשרות – בין, כאמור, אם מסתיימת תקופת ההתקשרות ובין אם הוא הודיע איזושהי הודעה כדין על ביטול אותה התקשרות – יראו את הנמען כמי שנתן הודעת סירוב.

<מרב תורג'מן: הודעת סירוב מוגדרת בחוק התקשורת כ"הודעה למפרסם על סירובו לקבל דברי פרסומת, דרך כלל או מסוג מסוים, ולחזור בו מהסכמתו ככל שניתנה".

<מרב תורג'מן: זאת אומרת, הוא רשאי להודיע על כך שהוא מבקש שיפסיקו לשלוח לו הודעות פרסומת.

<מרב תורג'מן: זו בעצם הצעת החוק שכרגע מונחת על השולחן.

אורי מקלב: אם נפרט את זה, כפי שביקשת, כסיפור דרך: אדם קיבל הסכם עם חברת סלולר, חברת גז, זה יכול להיות הרבה חברות שנותנות שירותי בריאות כאלה ואחרים, מבקשים ממנו, ולפעמים הוא גם נותן את הסכמתו: אתה מוכן שישלחו אליך עוד מוצרים, עוד מבצעים שאנחנו עושים?

אורי מקלב: ואז הוא מקבל לסלולר, בשירותי אינטרנט, פרסומות שאומרות שהרחבנו את השירות שלנו או מציעות מוצרים נוספים.

אורי מקלב: אנחנו אומרים: אני הפסקתי את השירות – תפסיק לשלוח לי.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: זו לא רק ההטרדה.

אורי מקלב: מתברר פתאום שהם פירשו את המשלוח או אי מתן התשובה – וכל מיני דברים כאלה, קרו כבר טעויות צרכניות כאלה ואחרות – כאילו זה ממשיך.

שולי מועלם-רפאלי: כאילו זה ממשיך, זאת הבעיה.

אורי מקלב: אבל גם בלי זה.

אורי מקלב: אני הצטרפתי למועדון הלקוחות – אני לא מעוניין יותר להיות.

אורי מקלב: אם ההורים המבוגרים שלי קיבלו משהו בריאותי והפסקנו, אני לא מעניין שימשיכו לשלוח להם את הפרסומות, את ההרחבות שלהם והמודעות שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: בעצם זה שאני מפסיק את ההתקשרות עם החברה גם על המוצר המרכזי שלה, זאת אמירה שאני מבקש להפסיק את ההתקשרות עם החברה הזאת על כל הוריאביליות שהיא מציעה.

אורי מקלב: אז אני רוצה לציין על ההסכמות.

אורי מקלב: אם מחר חברת סלולר כזו או אחרת שולחת הודעות לכלל תושבי מדינת ישראל לפי איזה קובץ שהיה להם, זה לא יכול למנוע את זה מהם, אנחנו מדברים על ההסכמות שנעשו במסגרת מתן השירות.

<אתי בנדלר: אתה כן יכול למנוע את זה מבחינה חוקית, אם עושים את זה מבחינה מעשית זו שאלה אחרת.

אורי מקלב: אבל אם זה לא בגלל המנוי שהיה לי בעבר, היה איזה קובץ - - -

<אתי בנדלר: עקרונית, אסור להם, אלא בחריגים מאוד מצומצמים שיש בחוק.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: אבל אני אומר, באותה חברה הם הרגישו שיש להם היתר.

אורי מקלב: הם אמרו פה: נכנסת למועדון הלקוחות.

אורי מקלב: מה הקשר עכשיו בין זה שאתה מקבל את השירות לבין זה שאתה במועדון הלקוחות שלי?

אורי מקלב: אנחנו רואים את זה כהמשך.

אורי מקלב: אנחנו לא רואים את זה כך, הצרכן לא רואה את זה שהוא ממשיך להיות חבר במועדון הלקוחות של אותה חברה.

<אתי בנדלר: אבל זה לא קשור לעיתונות.

<מרב תורג'מן: לא, בכלל, זו שאלה כללית.

אורי מקלב: להציע – תמיד אפשר להציע מנוי מחדש.

אורי מקלב: אבל הפרסומת שלכם, הרחבת השירות – אני כבר לא שם, תעזבו אותי מהעניין.

אורי מקלב: אם שולחים לא בתור מנוי, שולחים לכל מיני אנשים, אם מותר או אסור - - -

איתן כבל: אני חושב שהפרשנות, לפחות כפי שמציג אותה חבר הכנסת מקלב, נותנת לכם מענה, כי אם לקוח ביקש להתנתק – נתתי את הדוגמה של עיתון הארץ כי זו דוגמה שמתקיימת, כפי שעמוס שוקן אומר, בתדירות מאוד מאוד גבוהה.

איתן כבל: בן אדם קם בבוקר, קורא את מאמר המערכת או את גדעון לוי או רוגל, ואומר: אני יותר לא רוצה להיות מנוי לעיתון, מתקשר, מבצע את הפעולה, התנתק.

איתן כבל: בואו נחלק מכאן את העניין, מה בעצם החוק אומר.

אורי מקלב: מה אתם רוצים לעשות שהחוק יפריע לכם?

איתן כבל: העניין אומר את הדבר הבא: שמהרגע שהתנתקתי וביקשתי להתנתק, אסור לאותו גוף, נניח במקרה הזה העיתון ממנו התנתקתי, לשלוח לי כל מיני חומרי פרסום.

<ינון אנגל: אנחנו לא מדברים על חומרי פרסום.

איתן כבל: אני יודע, אני מדבר מה החוק אוסר.

איתן כבל: לשיטת המחוקק – ותקנו אותי אם אני טועה, אתי, מרב ומגיש החוק, למה הוא מכוון – אין זה מונע מהאפשרות שבעוד חודש-חודשיים יתקשר מישהו מטעמכם ויאמר: בוקר טוב, מדברים מעיתון הארץ, מהמודיע, או מכול אחד מהעיתונים, ויציע לך לחדש מנוי.

<ינון אנגל: החוק מדבר על התקשרות דרך המחשב, לא טלפונית, אולי על טלפונית אין בכלל הגבלה, אני לא יודע.

<ינון אנגל: אני אשמח לשמוע את המשפטנים האם החוק גם על שיחות טלפוניות או רק על דיבור אלקטרוני, שזה בעצם דרך המחשב.

<אתי בנדלר: השאלה על איזה סוג – יש חיוג אוטומטי ויש חיוג אישי.

<אתי בנדלר: חיוג אוטומטי חל, חיוג אישי לא חל.

אורי מקלב: חיוג אוטומטי חל מחוק אחר, לא מכוח החוק הזה?

<אתי בנדלר: לא, מכוח החוק הזה.

איתן כבל: אני רוצה שתבינו בעיתונים שהבקשה להחריג אתכם בנסיבות האלה מהחוק היא בעייתית לאין שיעור מהאופן שבו אנחנו אומרים: ממילא יש לכם מחלקת שיווק ואתם יודעים מי אותם 10, 20, 30 איש שמחליטים להתנתק.

איתן כבל: מבחינתנו, יותר פשוט ורצוי שיתקשרו אליהם מאשר שישלחו להם פרסומות.

<אתי בנדלר: אני, אדוני, אורחת לזמן קצר אבל כפי שאתה מבין אני מעורה בפרטי ההצעה ואני מוכרחה לומר שלא שמעתי, גם מאחורי הקלעים, שום נימוק שמייחד את העיתונים לעומת כל המפרסמים האחרים.

<אתי בנדלר: הרי כל בעל עסק, או כפי שהוא נקרא כאן "מפרסם" – בחוק התקשורת זה מונחים אחרים מהמונחים שבחוק הגנת הצרכן – כל בעל עסק שהפסיקו את ההתקשרות עמו, מעוניין לחדש את ההתקשרות עם הנמען.

איתן כבל: לפחות לנסות.

<אתי בנדלר: בוודאי, אז מה מייחד אותם בעניין הזה?

איתן כבל: בבקשה, ינון.

<ינון אנגל: אני חושב קודם כל שמה שמייחד הוא שזו עיתונות כתובה, שחשובה לקיום הדמוקרטיה במדינת ישראל.

<ינון אנגל: עסק שמוכר טלפונים, או מוכר נעלים, אין לו את אותה חשיבות.

<ינון אנגל: אני מוכרח להגיד שהעיתונות הכתובה הוחרגה גם לאחרונה בהצעת החוק הממשלתית של פרסום סיגריות, החריגו במפורש את העיתונות הכתובה.

איתן כבל: טוב, אנחנו לא נסביר את הסיבות למה שם זה הוחרג.

<ינון אנגל: אוקיי.

<ינון אנגל: יש תקדימים בעולם, למשל בקנדה, שהחריגו במפורש בכל מיני חוקים את העיתונות הכתובה.

<ינון אנגל: המינימום שאנחנו מבקשים, ואולי זה כללי, שיאפשרו לנו לפחות לחדש את אותו השירות שנתנו בעבר.

<ינון אנגל: אני לא שולח להם פרסומת למכור דברים אחרים, אני רק מבקש מהם:

<ינון אנגל: אם היה לי קשר עם הלקוח שהיה מנוי על עיתון הארץ או עיתון ידיעות - - -

איתן כבל: ינון, אני רוצה לומר לך על זה – לא ילך.

איתן כבל: לא ילך לא כי התכנסה כאן חבורה שרוצה להגיד לך: שמע, לא הולך.

איתן כבל: יושבת כאן קבוצה שמנסה להבין.

איתן כבל: אנחנו לא אטומים בעניין הזה, אנחנו מבצעים החרגות - - -

אורי מקלב: אפשר להגיד לפרוטוקול כדי להניח את דעתו לאור הדיון שהתפתח בנושא, שבמידה והוא ירצה לפנות שוב בדרך שהוא היה רגיל לשיווק, זה לא שם.

איתן כבל: אבל זה ברור מאליו.

איתן כבל: אין לנו בעיה לומר כיוון שהחוק מאפשר זאת.

איתן כבל: אם החוק מאפשר זאת - - -

אורי מקלב: לחדד את זה כדי להניח את דעתם.

איתן כבל: החוק הזה לא מדבר על פניות הנוגעות להתקשרות.

איתן כבל: החוק הזה מנסה להתמודד עם אחת הרעות החולות שמטריפות את הציבור במדינת ישראל וזה הניסיון לשווק באגרסיביות.

איתן כבל: היום אנחנו מנסים לדבר על הסלולר כחצר פרטית, ממש כחצר פרטית של כל אחד ואחד מאתנו, והכניסה בפרסום כשאני ביקשתי במפגיע להימנע מכך, היא בעצם חדירה בלתי חוקית לחצרות הפרטיים שלי.

איתן כבל: את זה מבקש חבר הכנסת מקלב למנוע.

אורי מקלב: ינון, אני רק רוצה להגיד לך, הפרקטיקה שלכם היום – אתם כבר מוחרגים כי אתם לא נוהגים כך.

אורי מקלב: לא התכוונו אליכם בחוק הזה.

אורי מקלב: דהיינו, הפרקטיקה שלכם היום לא נמנית בהצעת החוק.

אורי מקלב: היא לא נוגעת אליכם.

אורי מקלב: אם אתם תמשיכו לעשות מה שאתם עושים עד היום – אתם לא שולחים גם דברי פרסומת, אתם לא שם, אתם לא בעניין הזה.

איתן כבל: נכון.

<ינון אנגל: רבותי, אני מבין שגם הפרשנות של היועצת המשפטית היא שהחוק לא מונע התקשרות לצורך חידוש שירות שניתן בעבר.

<ינון אנגל: האם אני צודק בפרשנות שלי?

איתן כבל: נכון.

<אתי בנדלר: התקשרות אישית, לא חיוג אוטומטי.

שולי מועלם-רפאלי: אישית, לא מין משהו שמופץ.

<ינון אנגל: אני פונה למנוי ספציפי, אני לא פונה לכל עם ישראל.

<אתי בנדלר: "שלום, מדברת דבורה ממחלקת שירות הלקוחות, מה שלומך?

<אתי בנדלר: אנחנו רוצים לעניין אותך.

<אתי בנדלר: .." – זה בסדר.

איתן כבל: אתי, יש היום גם דיוור אלקטרוני שעד שאתה קולט שאתה בכלל לא מדבר עם גורם אנושי – לכן אני לא מדבר על מערכת חיוג אוטומטי אלא שיש אדם שמחייג ופונה באופן ישיר על מנת לנסות ולגייס אותך לראשונה או מחדש.

<ינון אנגל: זה מדבר על מחדש רק.

אורי מקלב: ובמכתב ספציפי לאותו אדם יש בעיה?

אורי מקלב: גם אין בעיה.

<אתי בנדלר: אני חושבת שאין בעיה.

איתן כבל: מכתב לא נוגע לחוק.

<ינון אנגל: מכתב גם לא עובד, ההתקשרות היא דרך המחשב.

<ינון אנגל: אם המסקנה המשפטית שהחוק לא מונע מאתנו אפשרות להתקשר בעניינים שלנו ללקוח שהיה בעבר - - -

איתן כבל: התקשרות טלפונית, התקשרות שהיא לא דרך האינטרנט.

<אתי בנדלר: לא דרך האינטרנט ולא דרך מערכת חיוג אוטומטי, אלא מאדם לאדם באופן אישי.

<ינון אנגל: אז למה לא לאפשר לנו גם התקשרות דרך המחשב רק לחידוש שירות שהיה לו בעבר?

שולי מועלם-רפאלי: זה לא חידוש שירות, זו חזרה לשירות חדש.

שולי מועלם-רפאלי: הוא הרי ביקש להתנתק.

שולי מועלם-רפאלי: שאם לא כך הייתם ממשיכים את זה באופן רגיל.

איתן כבל: ינון, זה צעד תימני, אנחנו מתקדמים אתך ונותנים לכם, לעיתונות הכתובה, את האפשרות לבצע את ההתקשרות המחודשת ואתה מחזיר אותי גם לנסות דרך האינטרנט לבצע פעולה.

איתן כבל: אז אנחנו חוזרים ומסכמים את העניין הזה - - -

<וואיל גיגיני: תרשה לי רק דבר אחד – גם פניה דרך האינטרנט מותר לעשות פעם אחת.

<וואיל גיגיני: הסיפה בסעיף 3א(ב) אומרת: "פנייה חד פעמית של מפרסם לנמען שהוא בית עסק...

<וואיל גיגיני: באחת הדרכים האמורות בסעיף זה".

<אתי בנדלר: אתה דילגת על מילים, זה "לשם קבלת תרומה או תעמולה".

איתן כבל: צודקת.

<וואיל גיגיני: כן, דילגתי על מילים, סליחה.

<וואיל גיגיני: אבל החוק מאפשר פניה גם חד-פעמית לשאול את הבן אדם האם הוא מעוניין - - -

<אתי בנדלר: זה בתחילת ההתקשרות, כשאתה בא לרכוש משהו ואז אומרים לך באותו מקום: האם תאפשר לנו לשלוח לך דברי פרסומת?

איתן כבל: אני רוצה לחדד.

איתן כבל: הבעיה שלהם היא לא בהתקשרות הראשונה.

איתן כבל: אילו היתה כאן בעיה של התקשרות ראשונה אז אכן יש פה את ההתכתבות גם עם התוספת שאתה התייחסת אליה.

איתן כבל: כל השיח פה הוא שהיתה התקשרות ראשונה, בעקבות ההתקשרות הראשונה החלטתי מסיבות כאלה ואחרות לנתק את היחסים בינינו, שזה הרבה יותר חזק מנקודת המוצא שאתה בא ומנסה לעודד, אתה אומר מיוזמתך: אני לא רוצה.

איתן כבל: זה לא אומר: אני רוצה, אלא: אני לא רוצה.

איתן כבל: אז, העניין הזה, שאנחנו חוזרים עליו ואני רוצה לסכם אותו, אלא אם תגיד לי ותתעקש על העמדה ואז נצטרך למצוא לה את הסימוכין שאומר שקודם כל חומר פרסומי בשום פנים ואופן, בשום דרך אינך יכול להעביר, גם בעיתונות הכתובה, אבל כן אתה יכול לבצע התקשרות מחודשת שיכולה להיעשות אך ורק בשיווק אישי קולי.

<וואיל גיגיני: גם, גם.

<וואיל גיגיני: אנחנו מערבבים שני דברים: הצעת החוק עושה קשר בין ההתנתקות, בין העסקה, לבין הודעת הסירוב.

<וואיל גיגיני: הצעת חוק התקשורת לא מדברת על התקשרות, מדברת על הסכמה לקבלת מסרון, ומותר לפנות בצורה חד-פעמית ולשאול את הנמען האם הוא מוכן לקבל מסרונים גם בלי התקשרות, חד-פעמית, גם אחרי - - -

<אתי בנדלר: על איזה סעיף אתה מדבר?

<וואיל גיגיני: 30א(ב).

<אתי בנדלר: יש כאן טעות, אני חושבת, עם כל הכבוד.

<אתי בנדלר: החריג בסעיף קטן (ב) הוא פניה חד-פעמית מטעם מפרסם לנמען שהוא בית עסק או לנמען לשם קבלת תרומה או תעמולה.

<וואיל גיגיני: לא, "המהווה הצעה להסכים לקבל דברי פרסומת מטעמו".

<אתי בנדלר: נכון אבל זה רק לנמען שהוא בית עסק או לנמען לשם קבלת תרומה או תעמולה.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא לאדם פרטי.

<ינון אנגל: אני רוצה לשאול, מכיוון שעיתון הארץ לא מיוצג כאן – גם לאחר שיש התקשרות שמישהו ביטל מנוי, הם שולחים לפעמים תכנים מערכתיים בענייני הייטק, כלכלה, לאותו אדם שהתקשר, מתוך כוונה שאולי זה יעניין אותו והוא יחדש את המנוי, האם החוק מונע את זה?

איתן כבל: זה אסור לדעתי.

אורי מקלב: אני לא בטוח.

<ינון אנגל: זה לא דבר פרסומת לטעמי, אבל אני לא יודע מה הפרשנות המשפטית.

<אתי בנדלר: אני לא רוצה לשלוף חוות דעת, עם כל הכבוד, מהשרוול.

<אתי בנדלר: אני צריכה לדעת בדיוק על מה מדובר, להסתכל בהגדרה.

איתן כבל: אתי, אני אגיד לך מה הבעיה שלי עם זה, העניין הוא שעכשיו במערכות העיתונים נצטרך לשים פלס מים, כל הזמן לבדוק מה באמת נכנס לתוך הקטגוריה ומה לא נכנס לתוך הקטגוריה.

<ינון אנגל: עם תביעות ייצוגיות.

איתן כבל: ואז אתה תחטוף, על זה אני מדבר.

איתן כבל: אני רוצה שנבין, אתי.

איתן כבל: הרי בסוף אתה יכול להגיד: תשמע, זה לא פרסום, זה שירות לציבור, זה לא שקראתי לך לבוא להיות מנוי מחדש.

אורי מקלב: כתוב: פרסומת על מנת לעודד לשלם כסף – מה זה נקרא דבר פרסום?

<אתי בנדלר: לקדם את עסקיו.

אורי מקלב: עסקיו או להוצאות כספים?

<אתי בנדלר: גם וגם, אם אינני טועה.

<אתי בנדלר: ""מפרסם" – מי ששמו או מענו מופיעים בדבר הפרסומת כמען להתקשרות לשם רכישתו של נושא דבר הפרסומת, מי שתוכנו של דבר הפרסומת עשוי לפרסם את עסקיו או לקדם את מטרותיו, או מי שמשווק את נושא דבר הפרסומת בעבור אחר".

אורי מקלב: אז זה נכלל.

<מרב תורג'מן: זה נכלל.

<אתי בנדלר: על פניו זה נכנס אבל אני לא רוצה לתת חוות דעת.

<אתי בנדלר: אני צריכה לדעת בדיוק במה מדובר.

<אתי בנדלר: יש להם את היועצים המשפטיים שלהם ומי שממונה על האכיפה של הסעיף הזה זה משרד התקשורת.

<אתי בנדלר: אם היועצים המשפטיים שלהם לא בטוחים, שיואילו לפנות למשרד התקשורת.

<אתי בנדלר: אנחנו בדרך כלל לא מפרשים חוק לאחר חקיקתו, אני יכולה מקסימום לומר מה היתה כוונת המחוקק, במקרה הטוב, כי לא תמיד יש מחוקק אחד וזה קצת בעייתי לדעת.

איתן כבל: בדרך כלל יש מחוקק אחד, יש כאלה שמצטרפים.

<ינון אנגל: אז ברשותכם, אם מותר לי להציע שהיועץ המשפטי שלנו, של כל העיתונים, יהיה בקשר עם מי שתנחו היום ומחר כדי לברר את העניין הזה?

<אתי בנדלר: מה זה קשור אבל?

<אתי בנדלר: מה זה קשור?

<אתי בנדלר: אתה רוצה לתקן עכשיו את החוק בהקשר אחר?

<אתי בנדלר: אני לא כל כך מבינה.

איתן כבל: בואו נעשה כאן סדר כי אני לא מתכוון לעכב היום את החוק של חבר הכנסת מקלב.

איתן כבל: אני מסכם.

איתן כבל: אנחנו הולכים להצביע היום על החוק.

איתן כבל: אני רוצה להבהיר את אשר אמרנו כאן – וגבירותי ואדוני, אם תראו שאינני מדייק בדברי, אנא תקנו אותי כיוון שאני מסכם את הדברים – מעבר לעניינים שעסקנו בהם אני רוצה להתמקד בעיתונות הכתובה, במה שנוגע לעיתונות הכתובה.

איתן כבל: גם עיתונות כתובה היא חלק בלתי נפרד מהחוק ואם אדם החליט לנתק את יחסיו עם עיתון כזה או אחר, גם עליהם נאסר לבצע משלוח פרסום כזה או אחר, הם חלק בלתי נפרד מהחוק.

איתן כבל: כשאני עולה מדרגה ועוסק בשאלה האם הנהלות העיתונים או מחלקות השיווק של העיתונים רשאיות לנסות לגייס מחדש את אותו לקוח, את אותו מנוי, הן יכולות לעשות זאת אך ורק בהתקשרות אישית בטלפון.

איתן כבל: שיהיה ברור – בשום דרך אחרת.

איתן כבל: נכון לרגע זה, כפי שאני רואה את זה, זו הדרך היחידה.

איתן כבל: לא נמנעת מכם האפשרות לנסות ולגייס – אני גם לא חושב שזו גם היתה כוונת המחוקק – מחדש את הלקוח, אבל כן נמנעת מכם האפשרות לנסות לשדל אותו בדרכים שיווקיות כאלה ואחרות.

אורי מקלב: להמשיך את ההתקשרות.

איתן כבל: שזה סוג של המשך.

<מרב תורג'מן: בשיחת הטלפון האישית לשדל אותו?

איתן כבל: לא, באמצעים האסורים.

<מרב תורג'מן: באמצעים האסורים, אוקיי.

<ינון אנגל: כבודו, המציאות היא כזאת שלפעמים כדי לחדש מנוי אתה מציע לו ספר מתנה לקראת חידוש המנוי.

<אתי בנדלר: תתקשר ותציע לו שני ספרים, אף אחד לא מונע.

איתן כבל: תתקשר אליו ותגיד לו: תשמע, נשארו לנו במחסן עוד כמה ספרים ואני רוצה בהזדמנות הזאת, אם אתה קורא, לתת לך את הספר הזה או הזה.

איתן כבל: אין בעיה.

איתן כבל: הכוונה היא שאתה לא שולח לו עכשיו: חדש, תמורת הצטרפות כך וכך תקבל ספר חינם.

איתן כבל: הבנת את מה שאני אומר?

איתן כבל: אני חושב שסיכמנו את העניין.

<ינון אנגל: רק שאלה אחת למשפטנים בכל אופן, כיוון שעיתון הארץ – ואני לא אמור לייצג אבל הם אינם פה – כן שולחים גם למנויים שהפסיקו קטעים מהעיתון כדי שיראו את התוכן ספציפית, או להייטק או - - -

<אתי בנדלר: אני יכולה לומר לך שעל פניו זה נראה לי לא תקין, אבל אני לא רוצה לתת חוות דעת, ודאי לא בלי לשמוע וללמוד את הפרטים.

<אתי בנדלר: מה גם שחוות הדעת שלי ודאי לא מחייבת אותם.

אורי מקלב: אולי גם בלי החוק הזה היה אסור להם?

אורי מקלב: עוד לפני החוק הזה?

<אתי בנדלר: נכון.

איתן כבל: חברות וחברים, יש להם עורכי דין, אם ירצו לבוא ולפנות - - -

<אתי בנדלר: אני לא בטוחה שבלי החוק הזה אסור להם, משום שבלי החוק הזה, אם נתתי בזמנו את הסכמתי לקבל דברי פרסומת ולא ביטלתי את זה - - -

אורי מקלב: אם קיבלתי הסכמה – השאלה היא אם קיבלו שם הסכמה.

<אתי בנדלר: אז יכול להיות שזה רוב המקרים.

<אתי בנדלר: עכשיו, אחרי החוק, זה יהיה אסור.

איתן כבל: חברות וחברים, ממה נפשך?

איתן כבל: הרי החוק עובר, הרי לא נכניס בו שינוי שאומר מי ששולח כך או כך.

איתן כבל: או שהפרשנות של מי שאמור לפרש את החוק תהיה כזו שאין שום בעיה בקטעי עיתונות כזו או אחרת, או, מה שאני חושב באינסטינקט שלי ומהניסיון שלי, שגם זה - - -

<אתי בנדלר: אחרי קבלת החוק, וככל שעשו את זה עד עכשיו, רק אלה שנתנו את הסכמתם בזמנו לקבל דבר פרסומת ולא ביטלו את ההסכמה שלהם, נראה לי שהחוק המוצע ישנה את המצב החוקי, לכשיתקבל.

איתן כבל: נכון.

אורי מקלב: אבל זה כאלה שנתנו הסכמה, לא כל המנויים ביקשו.

איתן כבל: ברור שלא.

<אתי בנדלר: הפרקטיקה הנוהגת היא שכשאתה חותם על מנוי או כשאתה בא לרכוש משהו מבית עסק מחתימים אותך.

<אתי בנדלר: אני יכולה לומר לך שאחד מהעיתונים – אני אפילו לא רוצה לומר כרגע איזה – לא מאפשר לך להתכתב אתם אם אתה לא מסמן ב"וי" את זה שאתה מוכן לקבל מהם דבר פרסומת.

<אתי בנדלר: אתה לא יכול להיכנס לאזור האישי שלך ולא להתכתב אתם.

איתן כבל: למרות שהיום אתה רואה למשל באפליקציות שאתה פותח שאלה האם אתה מסכים שנשלח לך וכו'.

<אתי בנדלר: אבל אם אתה לא מסמן כן הם לא מאפשרים לך להתקדם הלאה.

איתן כבל: יש מקומות שאת צודקת, נכון.

איתן כבל: יש שדות שאתה חייב.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת אם זו פרקטיקה חוקית אבל היא קיימת.

איתן כבל: ינון, זה העניין, אם עמוס שוקן ואנשיו, היועצים המשפטיים, ירצו לאחר מכן להתמודד מול משרד התקשורת, שהוא הרגולטור שאמור לפרש את החוק, אז אני לא - - -

אורי מקלב: הפרוטוקול של הדיון הזה ישמש להם לעזרה לגבי מה שאמרנו שכן אפשר.

איתן כבל: גברתי, בואי נקרא את החוק.

<מרב תורג'מן: לפני שאני אקריא, אדוני, ברשותך אני מבקשת לציין שהצעת החוק כפי שהוקראה בקריאה ראשונה למעשה הפנתה להגדרות בחוק הגנת הצרכן.

<מרב תורג'מן: מדובר פה הרי בתיקון לסעיף 30א לחוק התקשורת בזק ושידורים והפנו גם למונחים: עסקה מתמשכת, גז, ספק גז, עוסק בעסקה מתמשכת, צרכן וצרכן גז כהגדרתם בחוק הגנת הצרכן.

<מרב תורג'מן: כרגע אנחנו מציעים מבחינה ניסוחית – מדובר בשינויי נוסח בלבד – לשאוב את ההגדרה מחוק הגנת הצרכן ולכלול אותה בחוק התקשורת, את החלק הרלוונטי מההגדרה של עסקה מתמשכת ולכלול אותה בחוק התקשורת, כך שלא נידרש לכל יתר ההפניות, לרבות כל הנושא של לכלול במפורש עסקה בין ספק גז לצרכן גז.

<מרב תורג'מן: לכן אני מציעה את הנוסח הבא.

<מרב תורג'מן: ברשותך, ככל שנידרש לשינויי נוסח נוספים אני אודה לך - - -

איתן כבל: כמו שעשיתי בחוק אתמול.

<מרב תורג'מן: בדיוק.

איתן כבל: מקובל.

<מרב תורג'מן: אז אני אקריא את הנוסח כפי שאנחנו מציעים.

איתן כבל: דרך אגב, עד עכשיו אני לא מבין איך לקח לנו כל כך הרבה שנים לחוקק את אחד החוקים הכי טריוויאליים, הכי ברורים.

<אתי בנדלר: על מה אתה מדבר?

איתן כבל: דמי שימוש קבועים.

איתן כבל: אין שום בעיה, אני לא אמרתי להם: אל תגבו, לא אמרתי להם: אל תיקחו, רק תספרו, שנדע על מה אתה גובה ממני.

איתן כבל: אם אתה לא יודע לספר לי אז אל תגבה.

איתן כבל: זה לחובתם של משרדי הממשלה במקרה הזה, כי מי שעמד על רגליו האחריות היו דווקא המערכות הציבוריות, אבל זה כבר מאחורינו ברוך-השם.

איתן כבל: ואני כבר צופה גם ניסיונות איגוף מימין ומשמאל.

<מרב תורג'מן: שוב אני חוזרת לעניין שבין אם ההתקשרות הסתיימה משום שזה מה שנקבע, הגיעה לתקופת סיומה, או שהצרכן ביקש הודעת ביטול בהתאם לחוק.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: הערות?

איתן כבל: התייחסויות?

איתן כבל: אז אני מבקש לעלות להצבעה את הנוסח, כפי שהוקרא על ידי היועצת המשפטית מרב תורג'מן, לקריאה שניה ושלישית, עם התוספות, השינויים והחידודים, אם יידרשו.

איתן כבל: מי שבעד שירים את ידו.

אורי מקלב: אני ממלא את מקומו של יעקב אשר.

אורי מקלב: בעד – פה אחד

איתן כבל: ההצעה אושרה פה אחד.

איתן כבל: תם ונשלם.

איתן כבל: תודה לכולם, הישיבה נעולה.