ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 664, 2018-01-16 13:00

איתן כבל: שלום לכולם.

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, רשמת, דוברים, אורחים נכבדים, חברי חבר הכנסת חיים ילין, בצלאל טרייבר, נפתח את הדיון, ברשותכם.

איתן כבל: הדיון הוא על מפעלים חיוניים לשעת חירום – יום החירום בכנסת ישראל, בסימן עשור לרשות הלאומית לחירום.

איתן כבל: מי שמוביל את היום הזה הוא חבר הכנסת עמיר פרץ, שאני מניח שגם הוא יצטרף אלינו במהלך הדיון, כך לפחות הוא אמר לי, הוא עובר בין הוועדות.

איתן כבל: יש לנו דיון לא ארוך.

איתן כבל: אני מבקש מאוד להיות ממוקדים בעניין הזה.

איתן כבל: אאפשר לאדוני לפתוח בקצרה, להציג לנו את הנקודות, לאחר מכן נשמע את חבר הכנסת חיים ילין.

איתן כבל: במקרה שוחחנו על איזה עניין שנרצה גם כן להעלות אותו, שנוגע גם לאזור שממנו הוא בא, שניסיתי לטפל בו בדרכים אחרות.

איתן כבל: וכמובן נאפשר למי שירצה להתייחס.

איתן כבל: בבקשה, אדוני, ברוך הבא.

<בצלאל טרייבר: שלום, תודה רבה גם על היום הזה בכלל וגם על ההיענות שלך, אדוני היושב-ראש, לקיים את הישיבה הייחודית הזאת בנושא ייחודי מאוד, על מפעלים חיוניים.

<בצלאל טרייבר: מדינת ישראל היא מדינה שנמצאת תחת איום מהקשים והכבדים שיכולים להיות, איום מגוון ומורכב.

<בצלאל טרייבר: המרכיבים הבסיסיים של היכולת של המשק של מדינת ישראל, גם משק החירום וגם המשק הלאומי בכלל, להתמודד – עולם המפעלים הוא אחד מן המרכיבים המרכזיים שבהם, כמו תשתיות אסטרטגיות, כמו מלאים לאומיים וכדומה.

<בצלאל טרייבר: המפעלים החיוניים הם אחד המרכיבים הקריטיים.

<בצלאל טרייבר: הרי בלעדיהם המשק לא יוכל לתפקד והאוכלוסייה לא תוכל להתקיים.

<בצלאל טרייבר: אנחנו ברשות הלאומית לחירום לפני כשנה וחצי הגענו למסקנה ותובנה שכמעט 10,000 מפעלים המוגדרים היום כמפעלים חיוניים מחייבים בחינה מעמיקה מחדש.

<בצלאל טרייבר: יושבת כאן אתנו בחורה ששמה לימור לוי, שמרכזת פרויקט ברשות הלאומית לחירום כבר יותר משנה ובוחנת ביחד עם כל משרדי הממשלה, עם כל הגופים הממלכתיים ועם התעשיות בניסיון להגדיר מחדש מה הוא מפעל חיוני.

<בצלאל טרייבר: תיכף נשמע ממנה כמה מילים, מה סדר העדיפויות הלאומיות, אילו מפעלים צריכים להיות בְמה, מה סדר העדיפויות להקדיש בהן ולהדגיש בהן את המאמצים כדי להבטיח את קיומם גם במצבי חירום.

<בצלאל טרייבר: הלא מפעל חיוני, לא די בכך שאתה מגדיר אותו.

<בצלאל טרייבר: הוא צריך להיות כשיר, הוא צריך להיות עם אנשים, שזה יחסית מגוּבה במדינת ישראל, הוא צריך להיות עם גנרטור, הוא צריך להיות עם ממ"ד לאנשים, הוא צריך להיות עם מלאים מתאימים לייצור המוצרים שהוא אמור לספק.

איתן כבל: ולתת מיגון לאנשים שנמצאים בו.

<בצלאל טרייבר: אמרתי ממ"ד, מרכיב כזה כדי שלאנשים שעובדים שם יהיה מיגון וכדומה.

<בצלאל טרייבר: את המרכיבים האלה ואת החיוניות של המפעלים לפי סדר עדיפויות תיכף תציג לימור לוי.

<בצלאל טרייבר: אנחנו מובילים ברשות החירום הלאומית פרויקט שנקרא "יעדי ורמות שירות לאומיים".

<בצלאל טרייבר: הגדרנו למדינת ישראל 33 יעדים לאומיים שבהם המדינה והחברה מתחייבת לתת שירות לאזרחיה במצבי החירום.

<בצלאל טרייבר: כדי לעשות את הדבר הזה אנחנו צריכים שאחד המרכיבים יהיה שהמפעלים משרתים את היעדים הלאומיים האלה.

<בצלאל טרייבר: זה אחד הנושאים המרכזיים ששמנו לעצמנו כנר.

<בצלאל טרייבר: אני חושב שהמשרדים שנציגיהם יושבים פה: כלכלה, רווחה, התאחדות התעשיינים וכולי, כל המשרדים שנציגיהם יושבים פה הם חלק מן התהליך הלאומי הזה שמצאנו לנכון להביא פה בפניכם.

<בצלאל טרייבר: אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, תוכלו לראות, ואני מבקש שתיתנו לנו גיבוי למהלך הזה, כי הוא מהלך שמשנה סדרי עולם במובנים של מערכת החירום והמוכנות לחירום של מדינת ישראל.

איתן כבל: תודה, בצלאל טרייבר.

איתן כבל: גברת לימור לוי, ראש חטיבת תשתיות אסטרטגיות, בבקשה.

<לימור לוי: אציג, ברשותך, את הרקע, כשאנחנו אומרים "מפעלים חיוניים" לְמה אנחנו מתכוונים.

<לימור לוי: בפתיח אני רוצה לציין שההיערכות של מדינת ישראל לתרחישים – השנה היא היערכות למלחמה, בשנה שעברה היא הייתה היערכות לרעידות אדמה, וכמובן שהסייבר מלווה אותנו.

<לימור לוי: הבסיס לכל המוכנות, למאמץ הצבאי ולמאמץ של המרחב האזרחי, תלוי במוכנות המפעלים החיוניים.

<לימור לוי: מי שאחראי על המפעלים החיוניים זה משרדי הממשלה והרשויות הייעודיות.

איתן כבל: לפני שאת ממשיכה, בין 1–10, איזה ציון היית נותנת למוכנות של המפעלים נכון לשעה 13:25 היום?

<לימור לוי: למען האמת, אזכור את השאלה הזאת וארצה שתגיד לי אחרי מה שתשמע איזה ציון אתה נותן לנו.

איתן כבל: לא רציתי לתת לך ציון, אני רוצה לתת למפעלים.

<לימור לוי: לנו.

<לימור לוי: לגבי המפעלים – במקום אחד התקדמנו.

<לימור לוי: כשאנחנו אומרים "מפעל חיוני", הקונוטציה היא למפעל יצרני.

<לימור לוי: חשוב לומר, כל עסק, כל מוסד של חוסים מכל סוג שהוא, כל מה שנותן שירות במדינת ישראל ותומך את משרדי הממשלה נקרא לצורך העניין הזה "מפעל חיוני".

<לימור לוי: זה לשון החוק, מתוך חוק שירות העבודה.

<לימור לוי: רקע: למה בעצם בשנת 2017 שמנו דגש גדול מאוד בשיתוף של כל משרדי הממשלה?

<לימור לוי: עשינו את שבוע החירום הלאומי, ישבנו כל משרדי הממשלה, ואחד מנושאי הליבה היה המפעלים.

<לימור לוי: לצורך העניין, מצאנו לא מעט פערים במוכנות והחלטנו בעצם להתמקד בעשייה, כאשר עיקר הפערים שמצאנו נוגעים למודעוּת החסרה לסיכונים.

<לימור לוי: אני חושבת שעצם המודעות היא כבר חצי הדרך לומר ברמת המשרד הממשלתי, דרך הרשויות הייעודיות, עד למפעל: דרוש קשב, שבלי המוכנות הזו ביום הדין תסתובב אחורה.

<לימור לוי: אם אין לך מפעלים שמוכנים לצורך העניין לא יהיה שום דבר.

<לימור לוי: ניהול סיכונים הוליסטי – כאשר אני באה למפעל ואומרת לו: "אתה מוכן?

<לימור לוי: " משרד אחד אומר: "כן הוא מוכן".

<לימור לוי: אין לנו את כל המרכיבים.

<לימור לוי: תיכף נראה מה עושה מפעל להיות מוכן.

<לימור לוי: צריך להסתכל על כל ה-BCP השלם.

<לימור לוי: ויכולת אכיפה מוגבלת – יש לדבר על הרגולציה.

<לימור לוי: בעצם מפעל חיוני שכפוף למשרד ממשלתי, קרי יחידת סמך אורגנית, יש לי אפשרות להורות לו לבצע מוכנוּת.

<לימור לוי: אם אני מדברת על מפעלים פרטיים, אין לי שום אמירה, כל המוכנות היא וולונטרית לחלוטין.

חיים ילין: רגע, לא, לא.

חיים ילין: אני חייב הבהרה.

חיים ילין: מה זאת אומרת מפעל פרטי?

<לימור לוי: כל מפעל שהוא לא יחידת סמך של משרד ממשלתי.

חיים ילין: אגיד לך למה אני שואל, כי לפני זה אמרת שכל מפעל שנותן שירותים, גם אם הוא פרטי – זה מה שאני מבין – הוא מפעל חיוני.

<בצלאל טרייבר: הוא צריך להיות כזה, אבל הוא לא מחויב לעמוד בהנחיות.

<לימור לוי: הוא מפעל חיוני.

<לימור לוי: תיכף נראה לְמה התכוון החוק, שהוא מפעל חיוני בהכרזה שלו אבל הוא לא חייב להיערך.

חיים ילין: בסדר, עכשיו זה ברור.

<לימור לוי: מה עושים?

<לימור לוי: החלטנו להקים ועדה בין-משרדית בראשות ראש רח"ל (רשות החירום הלאומית) שנמצא כאן אתנו.

<לימור לוי: הקמנו ועדות משנה.

<לימור לוי: האחת תתעסק בכל הסינון והמיון, כל ההמשגה: כשאנחנו אומרים מפעל חיוני מה הרמות שלו, מה החיוניות, לא כולם באותה שורה.

<לימור לוי: גם הקשב הניהולי, גם המשאבים, מן הסתם, יהיו לפי סדר העדיפות, המחשוב שיעשה שפה אחת, רגולציה ומשאבים.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: במקרה יש כאן שני חברי כנסת שמבינים גם אם לא משלימים את המשפט.

<בצלאל טרייבר: זו הבעיה, שמבינים.

<בצלאל טרייבר: ..

חיים ילין: מבינים.

חיים ילין: לא אמרנו שאנחנו יודעים הכול.

<בצלאל טרייבר: אתם מבינים מהר מדי...

<לימור לוי: מי השחקנים שכלולים במערך של הריתוק?

<לימור לוי: הרשות הלאומית; המפקח הכללי על כוח אדם לשעת חירום במשרד העבודה, שנמצא כאן אתנו בכל הרגולציות של הכרזת מפעל חיוני; הגופים הדורשים – בעצם מפעל חיוני שייך למשרד הממשלתי, שדורש, שמגדיר אותו ואומר לו מה הוא רוצה ממנו בחירום, וכמובן עושה לו גם את בקרת המוכנות; והמפעל שבסוף, בקצה, צריך להיערך.

<לימור לוי: כשאנחנו אומרים "מפעל מוכן", לא סתם יש כאן את כוח האדם ואת המיגון למטה.

<לימור לוי: מתוקף החוק יש לנו יכולת לבוא למפעל או מוסד, לכל המגוון, ולומר לו: "נא להיערך," ולומר לו גם איך להיערך משום שכוח האדם נקבע בחוק והמיגון הוא מתוקף חוק הג"א.

<לימור לוי: אין לי יכולת, גם אם אין לו גנרציה לדוגמה, שנדרשת לצורך רציפות תפקודית אלמנטרית בשעת חירום, לומר לו לקנות גנרטור.

<לימור לוי: הוא יאמר לי: "את רוצה גנרטור?

<לימור לוי: נא לשים כסף, תממני".

<לימור לוי: אין לי שום יכולת חוקית לעשות את זה.

<לימור לוי: צריך להסתכל על כל המרכיבים כדי שאנחנו נוכל להיות רגועים ולומר שהמפעלים החיוניים, על כל המרכיבים שלהם, כשנצטרך אותם יהיו מוכנים.

<לימור לוי: קצת מספרים, שנבין.

<לימור לוי: כשאנחנו אומרים מפעלים, נכון להיום יש לנו 9,600.

<לימור לוי: המספר הזה, לא סתם כתבנו, יעבור כמובן שינוי.

<לימור לוי: אלה נתונים מצטברים של שלושים שנה.

<לימור לוי: בכל ועדה שלנו אנחנו רואים שנכנסים מפעלים חדשים ואילו מפעלים אחרים נמכרים.

<לימור לוי: אם בעבר היינו צריכים מפעל מסוים, היום יש יתירות גדולה, חליפיות גדולה.

<לימור לוי: זה אומר שאנחנו צריכים לשנות, בטח את רמת העדיפות, וגם להסתכל: אושר תרחיש ייחוס למדינת ישראל – מה אנחנו רוצים?

<לימור לוי: מפעל שלא משרת את היעד, את התרחיש, לצורך העניין, לא יהיה במגרש.

<לימור לוי: יש כאן, רק להתרשמותכם, בפארטו, באילו משרדי ממשלה רוב המפעלים החיוניים נמצאים – ביטחון, בריאות, עבודה, כלכלה ותחבורה.

<לימור לוי: 80% מהמפעלים החיוניים נמצאים במשרדים הללו.

חיים ילין: איפה משרד הפנים והרשויות המקומיות?

<לימור לוי: יש גם, אבל לא בפארטו.

<בצלאל טרייבר: אבל יש 250 מתוך 9,000.

<לימור לוי: לגבי הוועדה הראשונה של מיון וסיווג – ערכנו, קודם כול, ישיבות עם כל משרדי הממשלה, השותפים הגדולים שלנו לדרך, ליצור המשגה – מה זה מפעל, איך ממיינים אותו, כל התהליכים.

<לימור לוי: אראה לכם את זה בצורה סכמתית.

<לימור לוי: התהליך – אם אמרנו שיש 9,600 מפעלים ברמה הלאומית – נתון שישתנה, אני פחות מאוהבת בו כי לדעתי יהיה שינוי משמעותי – נבצע סינון של מפעלי-האב בהתאם ליעדים.

<לימור לוי: זה אומר, כל משרדי הממשלה שיש להם יעדים משרדיים: מה התפוקה הנדרשת מהם בחירום?

<לימור לוי: מפעל שלא ישרת את אותו יעד יזוז וילך לגריעה.

<לימור לוי: רק מי שנצטרך אותו ויש לו תפוקה מוגדרת הוא זה שיהיה ונמשיך אתו את התהליך.

<לימור לוי: התהליך: מצאנו לדוגמה 100 מפעלים למשרד מסוים, לא כולם באותו קו.

<לימור לוי: נכניס אותו למודל, שגם אותו בנינו, מודל עם פרמטרים מאוד כמותיים שאפשר למדוד אותם, שאומר באיזו רמת חיוניות אתה.

חיים ילין: שאלה פרקטית: אני, לדוגמה, הייתי מכניס את זה כבסיס גם למכרזים.

חיים ילין: זאת אומרת, להכריח את אותו מפעל שאם הוא לא עומד בסטנדרטים – למה ללכת למלחמות?

חיים ילין: – הוא לא יכול להשתתף במכרזים הללו, לדוגמה.

<בצלאל טרייבר: מה שנעשה לפני שנה וחצי על ידי חשבת הכללית דאז, ניתנה הוראה לכל משרדי הממשלה, שבכל הסכם שהם עושים על מוצר או על שירות שיזדקקו לו גם בחירום – דרך אגב, ההסדרה הזאת חודשה עכשיו על ידי החשב הנוכחי – הם חייבים לדרוש ממנו להיות בעל יכול לתת את השירות הזה או את המוצר הזה גם בחירום.

<בצלאל טרייבר: כרגע, כהחלטה של החשבת הכללית, המשרדים חייבים להפוך את זה לחלק מהמרכיב שלהם.

<בצלאל טרייבר: האם נכנסנו לאכיפה על זה?

<בצלאל טרייבר: עדיין לא.

<בצלאל טרייבר: אני עדיין לא באכיפה של הדבר הזה.

<בצלאל טרייבר: המשרדים פועלים בזה כבר במישורים שלהם.

חיים ילין: השאלה אם זה בבסיס המכרז, זה הכול.

<לימור לוי: זה קיים ומכניסים את זה למכרזים.

<לימור לוי: אבל צריך לזכור שזה גמירוּת-דעת, זה חוזה, זה לא משהו שהוא מתוקף חוק, שאז יש גם אכיפה.

<לימור לוי: אם אתה אומר: אלה מפעלים שאני רוצה לישון בשקט ולדעת שבעת חירום יפעלו – אז הוא הפר חוזה.

<לימור לוי: צריך לחשוב על זה.

<לימור לוי: מיון – לצורך העניין, אנחנו נעשה- - -

איתן כבל: את כבר מקבלת ממני אפשרות להראות מספר שקפים כפי שאף אחד לא קיבל פה כל השנה.

איתן כבל: ..

<לימור לוי: אני רצה ומסיימת.

חיים ילין: זה מרתק, דרך אגב.

חיים ילין: אנחנו לומדים מזה.

חיים ילין: זה מרתק.

איתן כבל: זה מעניין.

<לימור לוי: מערכת המחשוב – כשאנחנו מדברים על כל העולם של המפעלים, כשאתה מגיע למשרדי הממשלה – ואני לא עושה הכללה כי יש שונוּת גדולה מאוד בין המשרדים – אנחנו רוצים ליצור מערכת של דאטא-בייס שתכיל את כל המפעלים, את כל מרכיבי המוכנות שדיברתי עליהם, כי בסוף הנתונים האלה ייצרו לנו את המידע ויראו לנו ברמה הלאומית איפה אנחנו נמצאים, ובטח יאפשרו לשרת את המשרדים.

<בצלאל טרייבר: סוף–סוף יהיה מימד נוסף לכשירות, למוכנוּת של המדינה.

<לימור לוי: רגולציה – יושב אתי כאן המפקח הכללי על כוח האדם, רביב מלאכי, אז בבקשה.

<רביב מלאכי: צהריים טובים.

<רביב מלאכי: אני רביב מלאכי, המפקח הכללי על כוח האדם בשעת חירום במשרד העבודה.

<רביב מלאכי: אני משמש בתפקיד כ-10 חודשים.

<בצלאל טרייבר: הוא 10 חודשים במשרד הזה וכמעט 9 שנים בתחום.

חיים ילין: הוא היה ממלא מקום במשך 10 שנים, עכשיו הוא קיבל מינוי קבוע.

חיים ילין: ..

<בצלאל טרייבר: הוא עבר בין המשרדים.

איתן כבל: רבותי, רבותי, בבקשה, אני עוד לא אכלתי צהריים.

איתן כבל: ..

<רביב מלאכי: אני בתפקיד בהאצלת סמכות של שר העבודה.

<רביב מלאכי: אנחנו עוסקים בכל מה שקשור למפעלים חיוניים.

<רביב מלאכי: אני בעל הסמכות היום להכריז על מפעלים חיוניים.

<רביב מלאכי: אבל חשוב להדגיש שאנחנו מדברים על היבט של כוח אדם בשעת חירום.

<רביב מלאכי: כל החוק שאנחנו מדברים עליו- -

איתן כבל: תודה, בצלאל.

<רביב מלאכי: - -כל חוק שירות עבודה בשעת חירום עוסק בנושא ריתוק משקי של עובדים בהיבט של כוח אדם, זה הבסיס לכל המפעלים החיוניים.

<רביב מלאכי: ההגדרה של המפעלים החיוניים באה משם, מכוח חוק שירות עבודה בשעת חירום.

<רביב מלאכי: לא מתייחסים שם למוכנות הכוללת, כפי שדיבר כאן בצלאל טרייבר, אלא מדברים שם על היבט של כוח אדם.

<רביב מלאכי: במסגרת ועדת הרגולציה, כשישבנו שם נתבקשנו על ידי בצלאל טרייבר לדון ולבחון את כל נושא התשתית הנורמטיבית.

<רביב מלאכי: בחנו מספר חוקים.

<רביב מלאכי: אנחנו רואים כאן בשקף.

<רביב מלאכי: בחנו את חוק שירות עבודה בשעת חירום.

<רביב מלאכי: ידענו שיש פתרון לכל נושא ריתוק העובדים, כלומר אני יכול להוציא צווים בשעת חירום לאותם עובדים שיגיעו לעבודה, אבל אין לנו מה שיכול לחייב את המפעל לפתוח את שעריו ולעבוד.

<רביב מלאכי: זו בעיה שאנחנו רואים.

חיים ילין: לנו יש בעיה הפוכה.

איתן כבל: דרך אגב, שאלה לי אלייך בתחום שלך: האם את יודע להגדיר מראש – יש למשל כאלה שהם במילואים נדרשים וגם במקצועות שאתה דורש פה הם נדרשים.

איתן כבל: איך אתה יודע מה לעשות?

איתן כבל: דרך אגב, הרוב "מתכתבים" עם זה רק כשצריך את זה.

איתן כבל: ברוב המקומות, לצערי, אין שום מוכנות ומתחיל הריב: האם יוצא, לא יוצא או כן יוצא, האם הוא יותר חשוב פה או יותר חשוב שם?

<רביב מלאכי: אני יכול להגיד שמגיעים לכ-97% מבחינת האיוש של אותם תקנים באותם מפעלים חיוניים, 9,600 מפעלים חיוניים במדינה.

<רביב מלאכי: אנחנו עושים להם תקן, זו יחידה שלי שעושה.

<רביב מלאכי: היא יושבת שם עם בעל המפעל, עם הרשות הייעודית, ועושה תקן לכל מפעל.

<רביב מלאכי: בהתאם לתקן עושים את האיוש.

<רביב מלאכי: אני יכול להגיד שיש היום 97% הצלחה מבחינת איוש של עובדים במפעלים חיוניים.

איתן כבל: כלומר מבחינתך אם מתקיימות בעיות כאלה הן שוליות לחלוטין.

<רביב מלאכי: הן שוליות, ואם אנחנו יודעים כבר מראש בשגרה אז אנחנו נערכים בהתאם, לדוגמה לגבי מהנדסים, לדוגמה לגבי כל יחידות התגבור שמתגברות מבחינת כוח אדם.

<רביב מלאכי: אבל אני חוזר לשאלה: האם יש גוף היום במדינת ישראל שיכול לחייב מפעל חיוני בשגרה להיערך לחירום, לקנות גנרטור, לעשות את הכול?

איתן כבל: לא, אין.

<רביב מלאכי: בחנו את הנושא הזה עם השותפים ובדקנו גם את חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים.

<רביב מלאכי: זה חוק משנת 1957, חוק מאוד-מאוד דרקוני.

<רביב מלאכי: יש אפשרות כזאת לפעולה חיונית.

<רביב מלאכי: שר ממונה, לצורך העניין, יכול לפתוח את שעריו של המפעל וגם לשים ממונה במקומו.

<רביב מלאכי: אבל בדקנו גם מבחינת משפטית ואנחנו רואים שזה לא עובד: זה לא מידתי, זה משהו שתלוי במצב של חירום.

<רביב מלאכי: משרד המשפטים רוצה בכלל לשנות את כל החוקים שקשורים למצב חירום מתמשך במדינה, לבטל אותם או להעביר את זה לחקיקה ראשית אחרת.

<רביב מלאכי: אז אין פתרון.

<רביב מלאכי: ניסינו גם דרך חוק רישוי עסקים וראינו שזה נטל שגם לא נותן לנו את הפתרון שאנחנו רוצים, נטל על הרשות המקומית, נטל כלכלי על אותם- - -

איתן כבל: מה החלטתם?

<רביב מלאכי: בחנו גם את נושא חוק העורף, אדוני, אם אתה מכיר את חוק העורף.

איתן כבל: מכיר.

<רביב מלאכי: ראינו שיש שם התייחסות לנושא של מפעלים חיוניים, בסעיפים 20–24, ומבחינתנו המלצנו לעשות התאמות בין חוק העורף שמוצע לבין חוק שירות עבודה בשעת חירום, שהאחד לא ידרוך על השני, ובאמת לצאת משם למצב שאנחנו יכולים, ששר, לצורך העניין, או רשות ייעודית יכולים לקרוא לאותו מפעל חיוני, להגדיר לו, לחייב אותו, וגם לשפות אותו, מה שאין לנו היום.

<רביב מלאכי: ברגע שיוכלו לשפות אותו יהיה לנו, אני חושב, שיתוף של כולם.

<לימור לוי: אז אמרנו, אין חוק, אין יכולת לחייב.

<לימור לוי: בכל זאת, חשוב לנו- - -

איתן כבל: יש לך בדיוק עוד חמש דקות.

<לימור לוי: זה הרבה.

<לימור לוי: בכל זאת, אנחנו רוצים לעודד מפעלים ולתמרץ אותם כדי שהם כן יפעלו לשפר את המוכנות שלהם.

<לימור לוי: קצת סקרנו מה קורה בעולם, מה החסמים – אגב, בעולם יש תקנים מסודרים מאוד – מה הקריטריונים והגענו בעצם לתמריצים שהיום הם על שולחננו לבחינה.

<לימור לוי: ראשית, אל מול משרד הכלכלה, רשות ההשקעות – מתן מענקים.

<לימור לוי: מפעל שצריך להיות לו אינטרס מאוד מובהק להמשיך לעבוד בחירום, לדוגמה כמו ב"צוק איתן", כשיש מבצע שנמשך סדר גודל של 50 יום, מפעל שסוגר את שעריו מסיבות כאלה ואחרות כי אין לו רציפות תפקודית נגרם לו נזק משמעותי מאוד.

<לימור לוי: כלומר קודם כול, כלכלית גם לו יש, בוא נגיד ככה, את הצורך כן להמשיך ולעבוד.

<לימור לוי: ואם הוא רוכש גנרטור ומקבל, לדוגמה, בין 20% ל-30% מימון, זה משמעותי מאוד.

<לימור לוי: ליווי ותמיכה – לבוא למפעל, לעשות את התוכנית של ניהול הסיכונים כדי לראות, זה כבר חצי דרך לְמה שהוא צריך לעשות.

<לימור לוי: ולגבי ממ"ד – לבדוק אל מול השלטון המקומי.

<לימור לוי: זה גם משהו שאנחנו עושים אותו, למרות הקושי שאנחנו בשנת הבחירות, שלדוגמה יהיה פטור מארנונה על ממ"דים כדי לתמרץ את המפעל שיהיה לו מיגון.

<לימור לוי: ומשהו שכן מבשיל לנו מול רשות המיסים הוא לתת פחת מואץ לגנרטור.

<לימור לוי: אם, לדוגמה, בעל מפעל קונה גנרטור, יש לו פחת מואץ מהשנה הראשונה.

<לימור לוי: זה דבר שמבשיל.

איתן כבל: תודה, גברתי, על הסקירה המאלפת, אני מוכרח לומר.

איתן כבל: באמת תודה לך מכל הלב.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה להגיד כמה מילים.

איתן כבל: קודם כול, נתחיל מזה שאני מפרגן.

איתן כבל: באמת, כל הכבוד לכם על העניין הזה.

איתן כבל: הלוואי ותצליחו להוציא מן הכוח אל הפועל.

איתן כבל: עצם העובדה שכבר אתם חושבים בסדר גודל כזה, זה כבר משהו.

איתן כבל: יחד עם זאת, אני באמת לא יכול להתעלם מהמציאות.

איתן כבל: זה מטריד, אני מוכרח לומר לכם כמי שעסק בזה הרבה.

איתן כבל: אני יכול לצטט את עצמי, אם יורשה לי.

איתן כבל: במלחמת לבנון השנייה, כשהממשלה התכנסה, שאלתי באותו דיון: לפני שאנחנו מאשרים, האם אנחנו מודעים למצב בעורף?

איתן כבל: אני אומר לכם, מי שמכיר וקורא תנ"ך, כתוב בפרשת "כי תצא": לפני שאתה יוצא למלחמה, אחת השאלות המרכזיות, אתה בוחן את מצב העורף בטרם אתה מחליט לצאת.

איתן כבל: שלום עמיר פרץ, בבקשה.

איתן כבל: אמרתי שתגיע.

איתן כבל: טרייבר יצא לוועדה לענייני ביקורת המדינה.

איתן כבל: זו אחת הנקודות המרכזיות שצריך לתת עליה את הדעת.

איתן כבל: במלחמה הבאה כנראה, כאשר היא תהיה, ואני מניח, לצערי, שיום אחד היא כנראה תהיה, העולם של העורף והחזית יקבל משנה תוקף הרבה יותר רחב מכל מה שידענו עד היום.

איתן כבל: לכן כל אשר אתם עושים הוא באמת דרמטי ואני מאוד מקווה שהוא לא יישאר רק על המצגות היפות שלכם כי אני יודע שזה לא פשוט.

איתן כבל: אני יודע מה צריך לעבור ברשויות המקומיות, מה צריך לעשות, וכל אחד יש לו את השבת שלו ואת התקציבים שלו, וזו הזדמנות גם כן לקבל תקציבים כדי לממש את אשר הוא רוצה לבצע.

איתן כבל: זה סיפור ארוך, אבל אנחנו חייבים, חייבים, חייבים לתת לזה את העדיפות העליונה.

איתן כבל: בבקשה, עמיר פרץ.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מודה לך על היענותך לכנס את ועדת הכלכלה ביום הזה, ביום המיוחד לציון מצב הגנת העורף.

עמיר פרץ: אין ספק שכל הוועדות באמת מתייחסות לזה מאוד ברצינות ואנחנו רואים השתתפות ערה בכל התחומים, בכל הנושאים.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שהיום הזה שיזמנו – שבעצם התחיל מוקדם מאוד בבוקר, ב-8:30 כבר היינו בוועדת הפנים והגנת הסביבה ונסיים יותר מאוחר במליאה – אכן ייתן לנו מבט יותר כולל כדי בסופו של דבר לתכלל את כל האנרגיה ואת המאמצים שגורמים רבים מקיימים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, ועדת הכלכלה בעצם צריכה להצליח להתגבר על שאלות מאוד מרכזיות שבאחריותה.

עמיר פרץ: ראשית, כמובן כל מה שקשור לדיווח של המשרדים השונים, גם שאלות של מלאים ושאלות אחרות, אבל בעיקר לראות מה מצב התשתיות הלאומיות.

עמיר פרץ: רק הדוח שמוגש, ואני מניח שטרייבר הגיש, אבל רק המספר שמדבר על כך שהממשלה בעצם אישרה 150 תשתיות לאומיות, מתוכן היא הגדירה כ-50 תשתיות שהן בעדיפות, ואנחנו רואים שבמקרה הטוב נגיע בסוף השנה ל-15 שאכן ימומשו – אני לא יודע להגיד לך במדויק, אני יודע שרוב תשתיות האנרגיה נמצאות בתוך ה-15, אבל בואו נגיד שתשתית אחת עדיין לא הספיקו למגן ותהיה תשתית גז שתיפגע – כל המשק הישראלי הרי ימצא את עצמו במשבר אחד גדול.

איתן כבל: ראינו מה קרה כשבאסדה הייתה שריטה.

עמיר פרץ: כן, ותאר לך שיהיה פה אירוע בסדר גודל אחר.

עמיר פרץ: כשאנחנו מדברים על שאלת התשתיות ונוגעים בנושאים נוספים, אני רוצה שתדע, אדוני היושב-ראש, שמשרד התחבורה, שהוא באחריותך – אתה צריך פה לעשות בירור מאוד לא פשוט.

עמיר פרץ: יש פה שאלות של מניות זהב.

עמיר פרץ: האם כבר הגעתם לזה בדיון או עוד לא?

איתן כבל: לא.

עמיר פרץ: מדינת ישראל מכרה את שני המובילים הארציים שלה: את המוביל הלאומי האווירי, את "אל על", ואת "צים".

עמיר פרץ: במכירה שלה היא התנתה מניות זהב.

עמיר פרץ: מניית הזהב קובעת בעיקר את הדבר הבסיסי ביותר: כמה כלי הטסה של הובלה, לא של נוסעים, חייבת אותה חברה להחזיק, שיהיו מוכנים וערוכים למצב חירום.

עמיר פרץ: "אל על" על פי מניית הזהב שלה חייבת להחזיק 5 מטוסי תובלה לפחות אולם יש לה רק אחד, שספק אם הוא יהיה.

עמיר פרץ: הרי ברישומים יש לה מטוס תובלה אחד שעדיין בבעלותה, אבל היא משכירה אותו לכל החברות והוא בטח יהיה בניו זילנד ביום שיצטרכו אותו, יכול להיות.

עמיר פרץ: אבל בוא נגיד שמבחינת הרישום, יש לה אחד.

עמיר פרץ: זה לא עומד במניית הזהב.

עמיר פרץ: אין לי מושג על ידי איזה סוג של פתרונות מדינת ישראל תתמודד.

עמיר פרץ: אנחנו יודעים מה קורה בימי מלחמה: שום חברה אזרחית לא מוכנה לתת לך שירותים, שום מרחב אווירי לא מוכן לתת לך לטוס עם מטוסים צבאיים, לא ייתנו לך לעבור עם מטוסי תובלה צבאיים בשום ציר אזרחי.

עמיר פרץ: גם אם תחליט מחר להפעיל את כל מערך התובלה של צה"ל, אין סיכוי שייתנו לו לעבור במרחב האווירי האזרחי בכל מקום ומקום.

עמיר פרץ: באשר ל"צים", ב"צים" המצב עוד יותר חמור.

עמיר פרץ: שם היו צריכים להחזיק 12 אניות, 12 כלים לצורך התובלה.

עמיר פרץ: יש היום אפס כאלה.

איתן כבל: וואי, וואי.

עמיר פרץ: גם כל הצוותים הם צוותים זרים.

עמיר פרץ: זאת אומרת, גם אם תרצה לרתק את אותן אניות שיש לך, מי כל החבר'ה האלה?

עמיר פרץ: הם רק שומעים מלחמה וכבר בשחייה הם יברחו לך לאנייה אחרת ואז לך תפעיל אותם ולך תמצא אותם.

עמיר פרץ: זה שהם עובדים אצלך עכשיו כי אתה משלם להם קצת יותר ושם להם דגל של פנמה או של זה או של ההוא, זה בסדר.

איתן כבל: אדוני עוד לא התייחס לנהגי אוטובוסים, לנהגי המשאיות, ששם בכלל יש משבר מאוד גדול.

עמיר פרץ: כן, תכף אגיע לזה.

עמיר פרץ: בוועדת המשנה דרשנו גם מ"צים" וגם מ"אל על" לתת לנו דין וחשבון – מי אישר להם, על סמך מה.

עמיר פרץ: הם טוענים שיש להם את כל האישורים לרדת במצאי.

עמיר פרץ: יכול להיות שזה נכון אבל אני לא יכול להעיד על כך.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתיקח את זה לתשומת לבך, אם אתה מעוניין לעשות עם זה דבר מה.

עמיר פרץ: כמובן שמדובר בכל מלאי החירום של הציים השונים של התחבורה, שאלות על נהגים.

עמיר פרץ: חלק גדול מהנהגים של אותם כלי תחבורה: אוטובוסים, משאיות, הם בדרך כלל נהגים שמרותקים ליחידות שלהם ובמצב חירום הם אינם, או שיש נהגים שלא בטוח שמורשים להגיע לכל מקום.

עמיר פרץ: אלה שאלות לא פשוטות.

עמיר פרץ: גם פה צריך לעשות התאמה.

עמיר פרץ: אבל יש שאלה אחרת שהייתי גם מבקש ממך לבחון.

עמיר פרץ: משרד התחבורה אחראי לתכלל את תנועת המשאיות שנושאות חומרים מסוכנים בישראל.

עמיר פרץ: הוא אמור להיות במצב שיש לו מרכז שליטה שיודע, בכל רגע נתון, איפה נעה כל משאית במדינת ישראל.

עמיר פרץ: דע לך שבמצב הנוכחי רחוקים מלהיות מוכנים.

עמיר פרץ: נכון, יש היערכות.

עמיר פרץ: אני מקווה שתוך זמן לא ארוך יהיה להם באמת את אותו מרכז שליטה ובקרה, מתואם עם המשטרה ועם הגורמים השונים, ועם המנחה הלאומי בתחום החומרים המסוכנים, שהוא במקרה זה המשרד להגנת הסביבה, אבל משרד התחבורה הוא הגורם האחראי.

עמיר פרץ: זה שהם מגלגלים את זה מאחד לשני – שום דבר לא קורה עד שזה לא קורה.

עמיר פרץ: כלומר, עכשיו מי מודאג איפה נמצאת משאית ברום או משאית אמוניה?

עמיר פרץ: דרך אגב, ברום הוא חומר יותר מסוכן.

עמיר פרץ: בברום יש תנועה של חומרים יותר גדולה מאשר התנועה של אמוניה.

עמיר פרץ: היום אם אתה מעיר אזרח ישראלי ואומר לו "מאיזה חומר אתה מפחד?", הוא אומר לך: "אמוניה".

עמיר פרץ: אתה אומר לו: "רגע, תירגע, יש חומרים יותר מסוכנים".

עמיר פרץ: אבל הוא לא נרגע...

עמיר פרץ: זה לא משנה כל כך את העובדה שהאחריות של משרד התחבורה היא לתכלל את העניין הזה, להיות בשליטה.

עמיר פרץ: אני חושב שיש פה כל כך הרבה נושאים שיש לבחון אותם.

עמיר פרץ: אני מאוד מודה לך.

עמיר פרץ: אומר רק משפט אחד שאמרתי בכל ועדה: ככל שהעורף יהיה ערוך יותר, כך המלחמה תהיה קצרה יותר.

עמיר פרץ: למה?

עמיר פרץ: ככה.

עמיר פרץ: למה ככה?

עמיר פרץ: כי כשהיו לנו האוטובוסים של גאידמק והאויב שלנו ראה את הפניקה, זה נתן לו מוטיבציה.

עמיר פרץ: אם העורף שלנו יהיה מוכן ואנחנו נדע להגיב ונדע איך להתנהג ולא תהיה פניקה, לא בקרב ההורים, לא בבתי ספר, ולא יוציאו פתאום משאיות של חומרים מסוכנים שנסות להן לכל עבר, אז גם רמת המוטיבציה של האויבים שלנו תרד.

עמיר פרץ: אני לא מדבר כרגע על ההיערכות, על השילוב של ההגנה הפסיבית של ממ"דים ושל ההגנה האקטיבית של מערכות "כיפת ברזל", "שרביט קסמים", "חץ" וכולי, כל הכיסוי.

עמיר פרץ: כל התפיסה הזו הולכת ומתבססת ומוכיחה את עצמה.

עמיר פרץ: אני לא יודע, אדוני היושב-ראש, אם השאלות של המיגון מגיעות אלייך או לוועדת הפנים.

עמיר פרץ: נדמה לי שלוועדת הפנים.

איתן כבל: כן, לוועדת הפנים.

עמיר פרץ: שם באמת אנחנו נצטרך לראות כיצד להתמודד עם העובדה שמחצית מאזרחי ישראל לא ממוגנים.

עמיר פרץ: מדוע?

עמיר פרץ: כי רוב המבנים נבנו לפני החוק שמחייב בניית מיגון.

איתן כבל: העניין הוא גם שהעלויות הן מטורפות.

עמיר פרץ: אבל זה כל העניין.

עמיר פרץ: אנחנו בהחלט חושבים שצריך למצוא דרך שהעלויות לא יהיו מטורפות.

איתן כבל: אני אומר לך את זה.

איתן כבל: דע לך, עולה לא פחות מ-100 אלף שקל כדי לבנות היום ממ"ד שעומד בסטנדרט.

עמיר פרץ: 100–150 אלף שקל.

עמיר פרץ: אני אגיד 150 אלף שקל.

<שאול אהרון: אפשר להטיל את זה על המינהל האזרחי ולשפות קצת.

עמיר פרץ: לא, לא, סליחה.

עמיר פרץ: הגשנו הצעה משולבת אחת, שכל מה שקשור לאזורי העימות, שם המדינה תממן, כפי שמימנו בעוטף עזה, כל אדם שנמצא עד 7 ק"מ מהגבול קיבל כסף לבנות ממ"ד.

עמיר פרץ: אני, דרך אגב, כשחתמתי על הצו הראשון, הייתי היחיד שלא קיבל כסף, ולא אקבל כדי שלא תהיה אפילו מראית עין של איזו הטבה שקיבלתי בגין החלטה ממשלתית כלשהי.

עמיר פרץ: אבל כל שדרות ממוגנת היום, אין בכלל שאלה.

עמיר פרץ: גם אני מיגנתי את עצמי, אבל לא על חשבון המדינה בשום פנים ואופן, אצלי שום שקל של המדינה לא נכנס.

עמיר פרץ: אבל ההחלטה נכונה וצריך ליישם אותה גם בצפון.

עמיר פרץ: בצפון הפערים מגיעים: אם תמגן עד 20 ק"מ, ל-2 מיליארד; אם עד 40 ק"מ – זה 6 מיליארד.

עמיר פרץ: זה המצב.

עמיר פרץ: מה אנחנו מציעים לגבי מרכז הארץ?

עמיר פרץ: חיים ילין ואיל בן ראובן הגישו הצעה לגבי החזית הצפונית.

עמיר פרץ: אנחנו הגשנו הצעה שגם אתה, איתן כבל, חתום עליה, שאומרת שכל בית בישראל, בבת ים, בחולון, ברחובות, שזה אזורי ביקוש, כשאתה נותן להם להוסיף עוד 12, 15 מטר זה משדרג את הבית, זה עוד חדר.

עמיר פרץ: אם הוא משקיע 100,000-120,000 שקל ומוסיף חדר, בחולון כאשר אתה מוסיף חדר ערך הבית עולה בעוד 300,000 שקל, לכן יש תמריץ.

עמיר פרץ: אז אנחנו אומרים, ראשית, לתת להם את אחוזי הבנייה כתוספת.

עמיר פרץ: שנית, לתת להם הלוואה בדמות משכנתה לאותם 150,000 שקל וכל אחד יוכל לקחת.

עמיר פרץ: דבר שלישי, לתת להם פטור מארנונה על אותו שטח שנבנה לצורך העניין.

עמיר פרץ: זהו.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ושוב, יישר כוח על היום הזה.

איתן כבל: בבקשה, חיים ילין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה.

חיים ילין: אני חושב שזה אחד הנושאים הכי מרתקים שיש כי בסוף זה פזל.

חיים ילין: צריך לראות איך אחד משרת את השני כי יכול להיות שיש פה מפעל חיוני שזקוק למפעל חיוני אחר.

חיים ילין: זה שרשרת המזון של מדינת ישראל.

חיים ילין: מה לא לוקחים בחשבון?

חיים ילין: אני רוצה להביא לכאן כדיון: אני כראש רשות עמדתי במצב הפוך, שהמפעלים והחקלאים רצו להמשיך לעבוד ולא נתנו להם.

חיים ילין: למה אני אומר את הדברים האלה?

חיים ילין: כי בסוף החוסן שלנו נמצא בזה שאנחנו ממשיכים איזושהי שגרת חירום, זה מה שמחזיק את האזור.

חיים ילין: בוא נסתכל על "צוק איתן", אבל זה לא דוגמה.

חיים ילין: 50 יום, את אמרת.

חיים ילין: באזור זה היה 60 יום.

חיים ילין: אבל זה היה 60 יום שבהם נתנו לקרקע את המנוחה בזמן שהירקות וכל הגידולים נמצאו בקירור והיה צריך רק להוציא אותם מהקירור.

חיים ילין: זאת אומרת, נמצאנו בשיא המלאי ואז החלה המלחמה.

חיים ילין: אבל אם המלחמה הייתה חודשיים לפני זה אז לא היו במדינת ישראל ירקות, כי האזור שלנו מייצר 70% מכל הירקות במדינת ישראל.

חיים ילין: ואז, תוך כדי הטילים מה היינו עושים אם הם לא עובדים?

חיים ילין: היינו מביאים מטורקיה ומירדן.

חיים ילין: מישהו מטורקיה ומירדן היה מביא לנו?

חיים ילין: קדחת היו מביאים לנו.

חיים ילין: אנחנו יודעים בדיוק מה קורה שם.

חיים ילין: לכן אין לנו את הביטחון התזונתי.

חיים ילין: זה מפעל חיוני.

חיים ילין: רפת צריך להמשיך לחלוב.

חיים ילין: "טרה" עשתה מעשה נבון מאוד, שעברה לנתיבות, אז היא קולטת כמעט את כל החלב של עוטף עזה וממשיכה לתת לחלב למדינת ישראל.

חיים ילין: אבל זה צריך להמשיך.

חיים ילין: יש החלטה היסטורית בחוק העורף, שקובעת שכל אגודה שיתופית, מושב או קיבוץ, זה מפעל חיוני.

חיים ילין: בפועל למפעלים ולעסקים בתוך אותה האגודה אין את הכוח ואין להם את המנדט לרתק אנשים.

חיים ילין: הרי מה הבעיה שלהם?

חיים ילין: עזבו מלאי.

חיים ילין: נגיד שהם עכשיו ימגנו, יעשו מחסן ממוגן ויהיה להם מלאי ל-6 חודשים, או ל-3 חודשים, לא משנה.

חיים ילין: בסוף מה?

חיים ילין: בסוף אם אין ידיים עובדות, כי אי אפשר לרתק עובדים, המפעלים האלה יושבתו.

חיים ילין: ואז מה קורה?

חיים ילין: לך תמצא את עצמך עכשיו משקם את המפעלים האלה שלמשך 60 יום היו סגורים – לא יהיה יותר עוטף עזה, תשכחו מזה.

חיים ילין: יהיה מיגון, יהיה צבא, יהיה הכול, אבל לא תהיה כלכלה.

<שאול אהרון: עשינו עבודה בנושא הזה.

חיים ילין: רגע, שנייה.

חיים ילין: אני מציג את זה כי זו הפעולה הפוכה.

חיים ילין: זה דווקא אלה שכן רוצים למגן ולא מחכים לשום דבר מהממשלה, גם גנרציה וכל מה שאתה רוצה, אבל בסוף זה עסקים.

חיים ילין: יש החלטת מממשלה שאומרת, בצדק דרך אגב, שלא ממגנים עסקים, ממגנים רק בתי-אב, ובצדק רב.

חיים ילין: העסקים מרוויחים, הם מקבלים את הנחות הארנונה מהאזור ומקבלים הנחת מס ליחידים.

חיים ילין: זה מספיק, שיממנו משם, וזה בסדר, כולם קיבלו את זה.

חיים ילין: אבל הם לא יכולים לרתק אנשים.

חיים ילין: ופה אנחנו נופלים, בכלכלה הזאת.

חיים ילין: אנחנו חייבים לתת את הדגש הזה.

חיים ילין: ויש לא מעט מפעלים: יש את "נירלט", את "דפוס בארי" ומפעל בניר יצחק, ויש את "משתלות", שאם הם לא יעבדו אין שתילים לשנה הבאה, אין שתילים ואין ירקות, אין כלום.

חיים ילין: בכוונה אני שם את הדברים האלה על השולחן כי אנחנו נמצאים במקום שמדבר על חוסן.

חיים ילין: זאת אומרת, איך אנחנו חוזרים אחרי המלחמה, איך אנחנו מתפקדים במשך המלחמה, והאמינו לי שלכולם יש מיגון, כולל כמעט כל חממה.

חיים ילין: בנתיב העשרה כמעט ואין חממה בלי מיגון.

חיים ילין: תסלחו לי אבל זה יותר בטוח מאשר לחטוף טיל בתל אביב.

חיים ילין: ושאף אחד לא ישמע אותי, בסדר?

חיים ילין: כי באחד זה פגזים של חצי קילו כאשר המקום ממוגן ואילו בשני זה פגזים של 80 קילו במקום לא ממוגן.

חיים ילין: אלה העובדות.

חיים ילין: אז אני מבקש מכם התייחסות לנושא הזה.

חיים ילין: אני חושב שצריך להבין שיש צד שני למטבע, שרוצה להמשיך.

חיים ילין: אני רוצה התייחסות לזה.

חיים ילין: אני חושב שעשיתם עבודה בלתי רגילה.

חיים ילין: המיפוי הוא נכון.

חיים ילין: בסוף צריך לראות מה הוא הבסיס שבלעדיו מדינת ישראל לא יכולה להתקיים.

חיים ילין: על זה אנחנו מדברים.

חיים ילין: לא מדברים על רווחיות, עזבו כרגע.

חיים ילין: וההתאוששות – אף אחד אף פעם לא מדבר על ההתאוששות, מה קורה אחרי, איך אנחנו חוזרים מהר מאוד לחיים רגילים.

איתן כבל: בואו נטפל עוד לפני שהתאוששנו.

איתן כבל: לפי ההתארגנות נראה כמה זמן התאוששות צריך.

חיים ילין: הערה קטנה לגבי המיגון.

חיים ילין: המפעלים הגדולים, אני לוקח כדוגמה, כי נתתי היתר ל"דפוס בארי" – אני לא חבר קיבוץ בארי, אין לי ניגוד עניינים היום – 2,500 מטר הם בנו ממוגן.

חיים ילין: את לא יכולה להגיד למועצה שחיה מהתעשייה, מהמעט שיש שם, לתת עכשיו פטור מארנונה על 2,500 מטר כי זה כל הפרנסה של המועצה, פחות או יותר, צריך להבין מה המשמעות.

איתן כבל: תודה, חיים ילין.

<אליעזר גרינבלום: שמי אלי גרינבלום מהתאחדות התעשיינים ואני מייצג את המגזר העסקי ברח"ל בחירום.

<אליעזר גרינבלום: ברכות לוועדה על הרעיון.

<אליעזר גרינבלום: אני גם חבר ועדה.

<אליעזר גרינבלום: אני רוצה רק לציין שיש את החברות הרב-לאומיות.

<אליעזר גרינבלום: הן לא מפעלים חיוניים ובעלי המניות, להזכיר לכולם, הם לא ישראלים, אני לא בטוח שהם גם אפילו יהודים.

<אליעזר גרינבלום: אצלם, אם יש בעיה מבחינה של תשתיות חשמל או תקשורת, ברגע הראשון הם עולים על המטוס ואין לנו אותם במדינת ישראל.

<אליעזר גרינבלום: חייבים להתייחס לזה ברמת המדינה.

<אליעזר גרינבלום: זה לא במדד של מפעלים חיוניים, אבל מישהו חייב לדעת שהעסק הזה- - -

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: לא נעים לי להגיד שזה ברור מאליו.

איתן כבל: זאת אומרת, כשאתה הולך למפעל או לאנייה או למטוס, לא חשוב מה, כשאתה לא יודע מה השרשרת, מי בסוף נותן את ההוראה, אתה יכול לתת אולי הוראה למנכ"ל אבל מועצת המנהלים שלו תקבע משהו אחר.

איתן כבל: זה ברור.

איתן כבל: יש כאן נציג של משרד התחבורה?

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: אחד הדברים שעלו כאן, אני כבר אומר לך, תצא ממני פנייה בכמה נושאים: לגבי "צים", לגבי "אל על" ולא רק, וגם לגבי אוטובוסים.

איתן כבל: אנחנו עלולים למצוא את עצמנו במצב שמי שיהיה במוקד – חס וחלילה אין טענה, הם אזרחי ישראל לכל דבר ועניין – אתה יודע שבמלחמה זה יעמיד אזרחים ישראלים ערבים במצבים בלתי אפשריים אם הם יידרשו להוביל כל מיני דברים.

איתן כבל: אני שוב אומר, צריך לקחת את זה בחשבון, שלא בסוף נמצא את עצמנו כך שמי שיכול לשרת אותנו בתחבורה זה רק אזרחי ישראל הערבים.

איתן כבל: זה נושא שצריך לתת עליו את הדעת.

<אבישי דרורי: רשמתי לפניי.

<כמאל חוסייסי: אגב, לא רק במשרד התחבורה, גם בבתי חולים ובשירותים נוספים.

איתן כבל: ברור, אבל פה זה להוביל חיילים.

איתן כבל: זה עושה להם, לא רק לנו, את החיים קשים.

איתן כבל: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לעניינים כאלה ואחרים.

איתן כבל: זה נוגע גם לעניין החומרים המסוכנים.

איתן כבל: אם אין מישהו פה שרוצה עוד לומר משהו שחשוב לו אז אני, ברשותכם, רוצה לסכם.

איתן כבל: אני אומר, קודם כול, באמת יישר כוח על היום הזה.

איתן כבל: הוא שם זרקורים על הנושא.

איתן כבל: צדק עמיר פרץ כשאמר בצורה מאוד-מאוד ישירה, ואני אמרתי את זה באותו דיון שעסק באישור ליציאה למלחמת לבנון השנייה, זה הופיע בכל אחד מהספרים שנכתבו, כאשר טענתי שכעומק ההתקפה שלנו יהיה עומק ההתקפות שלהם.

איתן כבל: במובן הזה שאם העורף שלנו לא יהיה מוכן אנחנו נהיה בבעיה, לא באשר לניצחון אלא אין ספק שזה מאריך את ימי המלחמה.

איתן כבל: בעבר זה לא קרה כיוון שהעורף לא היה חזית.

איתן כבל: הרי מה קורה לכל אחד ואחת מאתנו, כולנו או רובנו היינו חיילים.

איתן כבל: לפחות אתה יודע שלגבי הבית שלך אתה יכול להיות רגוע.

איתן כבל: במלחמה הבאה גם סלולר לא תוכל לקחת אתך אל תוך שדה הקרב, זה ברור.

איתן כבל: היום זו פקודה.

איתן כבל: רק עם זה צריך, איך אומרים, לטפל בגמילה, איך אתה בכלל נכנס בלי טלפון.

איתן כבל: יצאתי מפה עוד יותר מודאג מאשר נכנסתי.

איתן כבל: אני אומר את זה ברצינות.

איתן כבל: אני יודע שזה משפט כזה: "יצאתי מודאג".

איתן כבל: אני עוסק בתחום הזה.

איתן כבל: נכון, הפסקתי לעסוק בו מרגע שלפני 3 שנים נכנסתי לוועדת הכלכלה, אבל לא נעים לי להגיד: וואו.

איתן כבל: זאת אומרת, לא הרבה השתנה.

איתן כבל: אולי הכינו מצגות, זה בסדר.

איתן כבל: שלא ייתפס כאילו, חס וחלילה, אתם באתם ועכשיו אני מפנה את האצבע המאשימה כלפיכם.

איתן כבל: אבל אם אנחנו נדרשים לצאת מחר למלחמה, העורף לא מוכן, בהגדרה.

איתן כבל: נכון, זה לא דומה, אבל גם המציאות המלחמתית כבר לא תהיה דומה, זה הולך עקב בצד אגודל.

איתן כבל: לא יירו פה בדווידקות.

איתן כבל: בכל יום שעובר היכולות של האויב, מצפון ומדרום, הולכות ומשתכללות, ראשי הקרב נהיים יותר מדויקים, ראשי הקרב נהיים יותר כבדים.

איתן כבל: כל הכבוד באמת למוח היהודי, אין מה להגיד, על מה שקורה: גם "כיפת ברזל", גם "כיפת המנהרות", כפי שקרא לזה שר הביטחון, אבל זה מאוד נקודתי.

איתן כבל: בסוף בסוף זה מאוד נקודתי, זה ברור לנו.

איתן כבל: יש פה תרחישי ייחוס, שאני מניח שחלק מאנשים כאן, אם לא כולם, מכירים אותם כי הם צריכים להתכונן על פי תרחישי הייחוס.

איתן כבל: לא תמיד פגענו בול, אני אומר את זה בלשון עדינה, בתרחישי הייחוס.

איתן כבל: היה תרחיש ייחוס אחד, ומציאות אחרת.

איתן כבל: התכוננו לתרחיש ייחוס הקודם, ברוב המקרים.

איתן כבל: זה לא ועדת החוץ והביטחון, זה לא דיון סגור ואני לא רוצה לומר את אשר אני לא צריך לומר בדיון שכזה.

איתן כבל: אבל אני אומר לכם: וואו.

איתן כבל: באתי, איך אומרים, לא לברך אבל אולי להתעודד.

איתן כבל: עבר זמן ממלחמת לבנון השנייה.

איתן כבל: דרך אגב, אותו שיח התקיים אז, ממש דז'ה וו.

איתן כבל: אני מקשיב לאשר נאמר ואני אומר לך, גברתי, ואני אומר את זה לטרייבר, לכו ותראו, מי שיש לו גישה לפרוטוקולים של הדיונים שלאחר מלחמת לבנון ולשיח שמתקיים פה – ממש אותו דבר.

איתן כבל: את יודעת מה, אולי יותר גרוע, כי תרחיש הייחוס נהיה יותר גרוע, יותר בעייתי.

איתן כבל: זו האמת.

איתן כבל: וואו.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה רצינית.

איתן כבל: זה לא שלא נעשו דברים.

איתן כבל: אני יודע, ברחוב הארבעה נמצא המשרד, אני יודע, אני מכיר.

איתן כבל: אבל זה לא עומד בדרישות.

איתן כבל: נדרש קצב אחר לגמרי מול המציאות.

איתן כבל: יש פה דברים שמזמן כבר היו אמורים לעבור מן העולם.

איתן כבל: זה צריך להיות מוטמע בצורה שכזו שאין מצב שאתה מאשר למפעל לצאת לדרך בלי שאתה יודע איך הוא נערך.

איתן כבל: המספור של כל מה שהוא חיוני או לא חיוני – אלה דברים שמזמן חשבתי שכבר התקיימו.

איתן כבל: איך אומרים אצלנו בבית הכנסת: "במחילה מכבודכם".

איתן כבל: לכן, אני אומר את זה בצורה מאוד ברורה.

איתן כבל: אני יודע שלא ראיתי פה את כל התמונה, ברור כשמש לאור הירח.

איתן כבל: אבל אני אומר על עצמי שאם בארזים נפלה שלהבת, שזה כאילו הכי "פושטי", הכי בסיסי שצריך שיהיה – הכול פה מלחמות עולם, אני יודע.

איתן כבל: אנחנו יודעים גם שתיקנו חקיקה כדי לאפשר, הוועדה פה עוסקת בשינויים של חוקים לשעת חירום וכל מיני עניינים מעניינים שונים.

איתן כבל: אני מודע לכול, אבל אני אומר לך, בוודאי שאת לא יכולה לשאת על כתפייך ועל כתפיכם את כל העניין, עם כל מה שאני אומר והזהירות שאני נוקט, ואולי יסתבר שלגבי מה שאמרתי חלק מהדברים כבר תוקנו, אבל היי, אנחנו לא באותו מקום.

איתן כבל: לפני כמה זמן הייתה מלחמת לבנון?

איתן כבל: למעלה מעשור.

איתן כבל: וואו.

איתן כבל: אתה מצפה אחרי 11 שנים לשינוי.

איתן כבל: היי.

איתן כבל: דרך אגב, אגיד לך – אל תתבלבלי, לא שזה יעודד אותך – אם מחר צריך יהיה לעשות את ועדת וינוגרד 2, גם היום החיילים כבר לא מוכנים, כמעט בדיוק כפי שהיה ב-2006.

איתן כבל: אני משרת ביחידה שאני גם, איך אומרים, יודע לענות על השאלה, יחידה שהיא השפיץ של השפיץ של השפיץ.

איתן כבל: לכן אני אומר, קודם כול, יישר כוח.

איתן כבל: אני מקווה מאוד שאני לא אדרש להרצאה כזו.

איתן כבל: אני מקווה מאוד שיבואו וידווחו: "וואלה, הנה, עשינו וי, ועוד וי, ועוד וי," שזה יהיה דיון של "ויים".

איתן כבל: אבל בכל זאת, תודה שבאתם.

איתן כבל: תודה שהנחתם את הנושא על שולחננו, ותבורכו על אשר אתם עושים.

איתן כבל: הישיבה נעולה.